kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Karl Friedrich Hermann

Karl Friedrich Hermann (født 4. august 1804 i Frankfurt am Main, død 31. december 1855 i Göttingen) var en tysk klassisk filolog.

Hermann var 1832—1842 professor i Marburg, derefter i Göttingen. Hans hovedværk er: Lehrbuch der griechischen Antiquitäten (I—III, 
1831—52); i ny bearbejdelse (4 bind) ved Blümner, Dittenberger og andre (1882 ff.). Endvidere kan nævnes: Geschichte und System der platonischen Philosophie (1839, ufuldendt), en tekstrecension af Platon (1851—1853); hans Kulturgeschichte der Griechen und Römer blev udgiven af Karl Gustav Schmidt (2 bind 1857—1858). En del af hans talrige mindre arbejder foreligger i Gesammelte Abhandlungen (1849).

Kilder 
 

Klassiske filologer
Filologer fra Tyskland
Professorer fra Tyskland
Ansatte ved Marburgs Universitet
Ansatte ved Göttingens Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Frankfurt am Main
Carl Heinrich Hermann

Carl Heinrich Hermann (født 6. januar 1802 i Dresden, død 30. april 1880 i Berlin) var en tysk historiemaler. 

Hermann gik på akademierne i sin fødeby, München og Düsseldorf, udførte for Bonns Universitets aula fresken Teologien, et af hans friskeste arbejder, og kom, fremhjulpet af sin lærer Cornelius, til at udføre større arbejder i München og Berlin (i München fresker fra Parsifal på slottet, Kristi himmelfart i den protestantiske kirke, arbejder for Ludvigs-kirken med mere; i Berlin, hvor han en kortere tid ledede museumsforhallens freskoudsmykning, 14 store fresker i Klosterkirken etc.). Hans kunst er en repræsentant for det Corneliuske kunstsyn.

Kilder 

 

Malere fra Tyskland
Historiemalere
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Dresden
Alwin Neuss

Alwin Karl Heinrich Neuss (født 17. juni 1879 i Köln, død 30. oktober 1935 i Berlin) var en tysk skuespiller og filminstruktør, som særligt er kendt for sin rolle som Sherlock Holmes i en række stumfilm i 1910'erne.

Nordisk Film hentede Neuss til Danmark i 1910, hvor han spillede hovedrollen i otte film, bl.a. Hamlet i 1911. Meningen var, at han i kraft af sin status i tysk teater skulle tilføre filmene en aura af kunst og kvalitet, men han var ifølge filmhistoriker Arnold Hending for "stor" i sit udtryk og ikke rigtig vellykket.

Litteratur 
 Hending, Arnold, Fremmede Fugle i dansk film, Athene 1951

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Tyskland
Stumfilmskuespillere fra Tyskland
Regeringen Carlsson I

Regeringen Carlsson I var Sveriges regering fra den 12. marts 1986 og til den 27. februar 1990. Det var en socialdemokratisk mindretalsregering. Regeringen afløste Regeringen Palme II, og den blev efterfulgt af Regeringen Carlsson II.

Regeringens dannelse 
Regeringen blev dannet efter mordet på statsminister Olof Palme den 28. februar 1986.

Regeringens afgang 
I februar 1990 trådte Regeringen Carlsson I tilbage, efter at den havde tabt en afstemning i Riksdagen. Carl Bildt (Moderaterne) forsøgte forgæves at danne en borgerlig regering. Derefter blev Regeringen Carlsson II udnævnt.

Markante ministre 
 Justits-, arbejdsmarkeds- og ligestillingsminister Anna-Greta Leijon  
 Justitsminister Laila Freivalds
 Skoleminister Göran Persson
 Arbejdsmarkedsminister Mona Sahlin
 Civil- og kirkeminister Bo Holmberg, gift med den senere udenrigsminister Anna Lindh.
 Kirke-, forbruger- og ungdomsminister Margot Wallström

 

 

Carlsson I, Regeringen
Etableret i 1986
Ophørt i 1990
Regeringen Palme II

Regeringen Palme II var Sveriges regering fra den 8. oktober 1982 og til den 12. marts 1986. Det var en socialdemokratisk mindretalsregering. Regeringen afløste Regeringen Fälldin III, og den blev efterfulgt af Regeringen Carlsson I.

Regeringens dannelse 
Regeringen blev dannet efter det borgerlige nederlag ved rigsdagsvalget den 19. september 1982.

Regeringens afgang 
Regeringen gik af efter mordet på statsminister Olof Palme den 28. februar 1986.

Den 1. marts 1986 blev der dannet et forretningsministerium med vicestatsminister Ingvar Carlsson som midlertidig statsminister, og den 12. marts tiltrådte Regeringen Carlsson I.

Markante ministre 
 Vicestatsminister og miljøminister Ingvar Carlsson
 Arbejdsmarkedsminister Anna-Greta Leijon  
 Kommunal-, civil- og kirkeminister Bo Holmberg, gift med den senere udenrigsminister Anna Lindh.

 

 

Palme II, Regeringen
Etableret i 1982
Ophørt i 1986
The Hangman's Body Count

"The Hangman's Body Count" den anden single fra det danske heavy metalband Volbeats femte studiealbum, Outlaw Gentlemen & Shady Ladies, der blev udgivet i 2013.

Sangen var en del af bandets setliste til gruppens koncert d. 1. august 2015 i Tusindårsskoven i Odense, hvor Volbeat optrådte for 37.000 mennesker, hvilket var den største koncert i Danmark for et dansk orkester.

Musikvideo 
Yes Equals Yes stod for at fremstille en animeret musikvideo, der deler tema og stil med albummets cover. Flere af figurerne fra coveret og den indlagte pamflet medvirker, som en del af videoen. Disse tæller Doc Holiday, Lola Montez, Pearl Hart og Black Bart. Udover disse personers navne indgår dele af sangteksten også i videoen.

Spor

Hitlister

Medvirkende 
 Michael Poulsen – vokal, rytmeguitar
 Rob Caggiano – leadguitar
 Anders Kjølholm – basguitar
 Jon Larsen – trommer

Referencer 

Sange fra 2013
Volbeat sange
Regeringen Fälldin III

Regeringen Fälldin III var Sveriges regering fra den 22. maj 1981 og til den 8. oktober 1982. Det var en mindretalsregering og en koalitionsregering, der bestod af Centerpartiet og Folkpartiet. Regeringen afløste Regeringen Fälldin II, og den blev efterfulgt af Regeringen Palme II.

Regeringens dannelse 
I begyndelsen af maj 1981 udløste uenighed om marginalskatterne en regeringskrise, og Moderaterne forlod Regeringen Fälldin II. Efter en uklar afstemning i rigsdagen blev Regeringen Fälldin III dannet.

Regeringens afgang 
Regeringen måtte gå af efter det borgerlige nederlag ved rigsdagsvalget den 19. september 1982.

Markante ministre 
 Statsminister Thorbjörn Fälldin, partileder for Centerpartiet
 Vicestatsminister samt udenrigs- og ulandsminister Ola Ullsten, partileder for Folkpartiet
 Socialminister Karin Söder, Centerpartiet
 Handelsminister og minister for nordisk samarbejde Björn Molin, Folkpartiet

 

 

Fælldin 3, Regeringen
Etableret i 1981
Ophørt i 1982
Sneged

Snegeden (Oreamnos americanus) er et skedehornet pattedyr, der lever i alpine og subalpine egne af det vestlige Canada og det nordlige og vestlige USA. Her fouragerer den især sen aften og tidlig morgen, og undertiden natten med, på græs, mos, lav og kviste på tørre klippeskråninger. Snegeden er den eneste nulevende art i slægten Oreamnos.

Beskrivelse 
Både han og hun af snegeden har skæg, korte haler og lange sorte horn, 15-28 cm i længden, med ringe, der viser hvert års vækst. Den fine tætte uld i underpelsen er dækket af et ydre lag af lange, hule dækhår. Snegeden fælder om foråret og gnider sig da op ad klipper og træer, først de voksne hanner og senere de drægtige hunner. Pelsen hjælper dem til at kunne modstå vintertemperaturer ned til −46 °C og vindstyrker på op til 40 m/s (orkan).

Hannen har en skulderhøjde på omkring 100 cm og vejer mellem 45 og 140 kg, men oftest under 82 kg, hvilket er op til 30 procent mere end hunnen. Hanner har desuden længere horn og længere skæg end hunner. Længden af krop og hoved er 120-179 cm og dertil kommer halen på 10-20 cm. De store klove har hårde kanter og bløde trædepuder, så snegeden bedre kan stå fast på de stejle bjergsider.

Levested 
Snegeden er det største pattedyr, der lever i de store højder, der kan overstige 4.000 moh. Det meste af året opholder den sig over trægrænsen, men vandrer åfhængigt af årstiden til højere eller lavere højder. Vandringer om vinteren for at kunne slikke salt bringer ofte snegeden flere kilometer gennem skovbevoksede og lavtliggende områder.

Naturlige fjender 
Rovdyr som puma, ulv, jærv, los og bjørn angriber snegeder i alle aldre. Især pumaen er tilpas stærk og adræt til at kunne tage selv de største voksne snegeder. Selv om deres størrelse normalt beskytter snegeder mod rovdyr på højtliggende steder, så må hunner forsvare deres kid mod kongeørne, der kan være en alvorlig trussel.

Kilder og eksterne henvisninger 

 Bengt Holst (2003), Politikens bog om pattedyr, side 374. Politikens Forlag. .

Nordamerikas fauna
Gede-antiloper
Charles Blanc

Auguste Alexandre Philippe Charles Blanc (født 17. november 1813 i Castres, Tarn, død 17. januar 1882) var en fransk kunstskribent. Han var bror til Louis Blanc. 

Blanc dyrkede først kobberstikkerkunsten, skrev derefter kunstkritikker i forskellige dagblade og tidsskrifter og blev 1841 redaktør af Propagateur de l'Aube. Blanc var 1848—52 direktør i indenrigsministeriets departement for de bildende kunster, og fra 4. september 1870—73 beklædte han samme post og oprettede Musée de copies. I 1868 blev Blanc medlem af Académie des beaux-arts, 1876 af Académie française. I 1878 blev der oprettet et særligt professorat for ham i kunsthistorie og æstetik ved Collège de France.

Af Blancs rige produktion må fremhæves: L'œuvre de Rembrandt (2 bind 1853, ny udgave 1873), Grammaire des arts du dessin (1876), og som fortsættelse: Grammaire des arts décoratifs (1881), Ingres, sa vie et ses œuvres (1870, ny udgave 1873) og Les artistes de mon temps (1876). Som hovedredaktør af Gazette des beaux arts 1859—70 og hovedmedarbejder ved pragtværket Histoire des peintres de toutes les écoles (14 bind, 1849—75) har Blanc ved sin klare, instruktive fremstilling bidraget meget til kunstsansens vækkelse i Frankrig.

Hans farvehjul fra 1870'erne fik betydning for teorien bag maleteknikken divisionisme.

Noter

Kilder

Eksterne henvisninger

 Om Charles Blancs farvehjul


Kunsthistorikere fra Frankrig
Kunstkritikere fra Frankrig
Medlemmer af Académie des beaux-arts
Medlemmer af Académie française
Franskmænd i 1800-tallet
Professorer fra Frankrig
Alberto de Blanc

Alberto de Blanc (født 10. november 1835 i Chambéry, Savojen, død 30. maj 1904) var en italiensk baron og diplomat.

Blanc blev tidlig ansat i det sardinske (senere italienske) udenrigsministerium under Cavour og var 1862 tillige med Isacco Artom udgiver af et udvalg af den store statsmands taler (Œuvre parlamentaire de comte de Cavour). Da den diplomatiske forbindelse med Østrig 1867 blev genoprettet, blev Blanc ansat ved gesandtskabet i Wien. Han var 1869—71 samt på ny 1881—83 generalsekretær i udenrigsministeriet, 1871—75 sendemand i Bryssel, 1875—81 i Washington, 1884—87 i Madrid og 1887—91 i Konstantinopel. Endelig var han december 1893—marts 1896 udenrigsminister under Crispi. I 1875 blev Blanc adlet som baron og 1892 udnævnt til senator. Allerede 1860 havde han udgivet Correspondance diplomatique du comte Joseph de Maistre (2 bind).

Kilder 

 

Udenrigsministre fra Italien
Diplomater fra Italien
Italienere i 1800-tallet
Baroner fra Italien
Georg Friedrich Benecke

Georg Friedrich Benecke (født 10. juni 1767 i Mönchsroth, død 21. august 1844 i Göttingen) var en tysk germanist.

Benecke, der var Jacob Grimms og Karl Lachmanns studiefælle, var professor ved Göttingens Universitet. Han søgte bevidst at overføre den klassiske filologis metode på gammeltysk digtning. Beneckes udgaver af middelhøjtyske digtere med dertil hørende ordbog er grundlæggende.

Kilder 

 

Germanister
Filologer fra Tyskland
Professorer fra Tyskland
Ansatte ved Göttingens Universitet
Tyskere i 1700-tallet
Tyskere i 1800-tallet
Frederik Julius Schaldemose

Frederik Julius Schaldemose (født 15. februar 1783 på Fyn, død 22. februar 1853 i København) var en dansk forfatter. 

18 år gammel blev Schaldemose student fra Horsens Skole og førte derefter et lige så eventyrligt som omflakkende liv i ind- og udland, væsentlig som militær under Napoleonskrigene (beskrevet i Rejser og Eventyr i fremmede Lande 1—4, 1826—30). Efter hjemkomsten til Danmark formede Schaldemoses liv sig også ret afvekslende; først var han sekondløjtnant, derefter lærer i provinserne, så tolder i København og materialskriver på Kronborg — til sidst igen i hovedstaden, først som melmand, til slut som "kaffeskænker". Under alle disse forskellige skæbner havde Schaldemose dog fået stunder til at sysle med pen og blæk. Mest betydning har han som oversætter, hvor han i alt fald har fortjenesten af at have overført adskillige storværker (af Goethe, Scott med flere) til dansk: udmærket er hans gengivelse af Reinecke Fuchs. Som original forfatter er han lige så meget skribler som skribent; selv om et og andet som hans Fabler og enkelte romancer i tidens stil ikke er uefne, er andet helt efemert, ja i sine sidste leveår solgte Schaldemose sin pen til smædeskriveri. Hans ugeblad Prikkeltorne (til dels beslaglagt) og hans digte som Rasmusine eller den belønnede Dyd (1851) indeholdt en udsøgt samling invektiver mod grevinde Danner.

Kilder 

 

Digtere fra Danmark
Oversættere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Officerer fra Danmark
Personer i Napoleonskrigene
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Fyn
Regeringen Fälldin II

Regeringen Fälldin II var Sveriges regering fra den 12. oktober 1979 og til den 22. maj 1981. Det var en koalitionsregering, der bestod af Centerpartiet, Moderaterne og Folkpartiet. Regeringen afløste Regeringen Ullsten, og den blev efterfulgt af Regeringen Fälldin III.

Regeringens politik 
Året 1980 var præget af folkeafstemningen den 23. marts 1980 om de svenske atomkraftværker. Her gik Moderaterne ind for linje 1 (12 reaktorer med gradvis afvikling), og Folkpartiet støttede linje 2 (12 reaktorer med gradvis afvikling, energibesparelser og med offentlig ejerskab til el-produktionen), mens Centerpartiet støttede linje 3 (6 reaktorer, der skal afvikles senest i 1990, samt forbud mod svensk brydning af uran og med spredning af atomvåben).

Regeringens afgang 
I begyndelsen af maj 1981 udløste uenighed om marginalskatterne en regeringskrise, og Moderaterne forlod Regeringen Fälldin II. Efter en uklar afstemning i rigsdagen blev Regeringen Fälldin III dannet.

Markante ministre 
 Statsminister Thorbjörn Fälldin, partileder for Centerpartiet
 Vicestatsminister (1980–1981) samt udenrigs- og ulandsminister Ola Ullsten, partileder for Folkpartiet
 Økonomimister Gösta Bohman, partileder for Moderaterne
 Kommunikationsminister Ulf Adelsohn, senere partileder for Moderaterne
 Socialminister Karin Söder, senere partileder for Centerpartiet

Markante statssekretærer 
 Samordningskansliet: Carl Bildt, senere stats- og udenrigsminister samt partileder for Moderaterne
 Utrikesdepartementet: Hans Blix, tidligere udenrigsminister og senere formand for IAEA

 

 

Fælldin 2, Regeringen
Etableret i 1979
Ophørt i 1981
Vilhelm Schaldemose

Vilhelm Schaldemose (født 18. november 1866 i København, død 4. december 1933 sammesteds) var en dansk kirurg.

Schaldemose, der blev cand. med. 1890, gjorde den sædvanlige hospitalstjeneste, var reservelæge ved Diakonissestiftelsen og ved Frederiks Hospital (1898—1902), rejste udenlands 1902—03 og var prosector chirurgiæ 1903—06, Dr. med. 1904 (Om Blærepapillomerne). Efter konkurrence blev han docent i kirurgi november 1906, ekstraordinær professor 1908, ordentlig professor november 1913. Overkirurg ved Frederiks Hospital havde han været fra november 1906. Når Schaldemose nød stor berømmelse som kirurg, skyldtes det ikke blot, at han var en fortrinlig knoglekirurg, men også, at han i henseende til strumaoperationer var for Danmark, hvad Kocher var for Schweiz, og at han sammen med professor Viggo Christiansen gjorde diagnosen og behandlingen ad operativ vej af hjernesvulsterne betydelig sikrere end den tidligere havde været, så at resultaterne, der blandt andet fremlagdes i Paris, var af en didtil ukendt godhed og overalt vakte den største opsigt. Schaldemose udgav 1925 De oblitererende Operationsmetoder.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Kirurger fra Danmark
Professorer fra Københavns Universitet
Faglitterære forfattere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer fra København
Lola Montez (sang)

"Lola Montez" er den tredje single fra det danske heavy metalband Volbeats femte studiealbum, Outlaw Gentlemen & Shady Ladies, der blev udgivet i 2013. Sangen handler om den berømte danser og Countess of Landsfeld, Eliza Rosanna Gilbert. Teksten nævner hendes erotiske Spider Dance og en episode med Henry Seekamp.

Sangen blev spillet første gang på musikfestivalen Rock am Ring i 2011.
"Lola Montez" er bandet anden single i træk, der toppede som nummer 1 på Mainstream Rock Songs-hitlisten i USA. I Danmark solgte singlen guld.

Spor

Hitlister

Medvirkende 
 Michael Poulsen – vokal, rytmeguitar
 Rob Caggiano – leadguitar
 Anders Kjølholm – basguitar
 Jon Larsen – trommer

Referencer 

Sange fra 2013
Volbeat sange
Doc Holliday (sang)

"Doc Holliday" en sang fra det danske heavy metalband Volbeats femte studiealbum, der blev udgivet i september 2014, som den syvende og sidste single fra gruppens femte studiealbum, Outlaw Gentlemen & Shady Ladies, fra 2013. Sangen omhandler den berømte fredløse revolvermand af samme navn.

Singlens B-side er sangen "Lonesome Rider", der er en duet med den canadiske sange Sarah Blackwood, kendt fra gruppen Walk off the Earth.

Spor

Hitlister

Medvirkende 
 Michael Poulsen – vokal, rytmeguitar
 Rob Caggiano – leadguitar
 Anders Kjølholm – basguitar
 Jon Larsen – trommer

Noter

Referencer 

Sange fra 2014
Volbeat sange
Provstegaardskolen

Provstegårdskolen er en folkeskole beliggende i det vestlige Odense. Skolen har 628 elever.  Den blev opført i 1967, som en del af bygningskomplekset, der også omfatter Odense Seminarium og en svømmehal. Indtil 1994 var det en øvelsesskole. I 2016 blev skolen af Søndagsavisen og CEPOS kåret til den syvendebedste i Danmark til at "løfte elevernes faglige niveau" ud fra en række kriterier.

Skoleinspektør er Annemette Hovmand Petersen, der overtog skolen fra Christian Holm i 2016.

Referencer 

Folkeskoler i Odense Kommune
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Odense
Etableret i 1967
Uddannelse i Odense
Briskebylinjen

Briskebylinjen er en del af Oslos sporveje, der går fra Jernbanetorget via Briskeby og Uranienborg til Majorstuen.

Sporvejen blev åbnet i 1894 af Kristiania Elektriske Sporvei som den første elektriske sporvej i Skandinavien. Samme år fik en vognstyrer på sporvejen Norges første fartbøde for at have overskredet hastighedsgrænsen, der dengang var på 18 km/t.  I 1910 fik sporvejslinjerne i Oslo linjenumre, og Briskebylinjen blev da til linje 1. I dag trafikeres den af linje 19 og mellem Majorstuen og Hegdehaugen desuden af linje 11.

Strækning 
Sporvejen udgår fra Majorstuen, hvor der er en vendesløjfe gennem Valkyriegate og Kirkeveien. Herfra går den ad Bogstadveien til Hegdehaugen, videre gennem Holtegata, Briskebyveien, Riddervolds gate og Inkognitogata til Henrik Ibsens gate, hvor den møder Skøyenlinjen, og herefter ad Henrik Ibsens gate langs Slottsparken til Nationaltheatret og Stortingsgata til Wessels plass. Herfra er der enkeltspor – Nedre Vollgate, Tollbugata og Strandgata til Jernbanetorget, Fred. Olsens gate og Prinsens gate tilbage til Wessels plass.

Der kan skiftes til T-bane på Majorstuen, Nationaltheatret og Jernbanetorget Stationer og de to sidstnævnte steder desuden til jernbaner.

Status 
Den del sporvejen har for sig selv i bydelen Frogner (fire stoppesteder betjent af linje 19) har det laveste passagertal på hele sporvejsnettet med ca. 1.500 passagerer om dagen i gennemsnit i 2004.  Trafikselskabet Ruter har derfor lagt op til at strækningen nedlægges, når fortsat drift vil kræve yderligere investeringer i infrastruktur eller materiel.  Derudover mener Ruter m.fl., at en overgang til busdrift vil medføre mindre støj og vibrationer for naboerne. På længere sigt er der desuden tanker om at bygge nye T-banestationer ved Bislett, St. Olavs plass og Homansbyen, hvilket ville kunne overflødiggøre linje 19 fra Inkognitogata mod vest og linje 11 fra Welhavens gate.

Resten af strækningen i retning mod Jernbanetorget omtales af sporvejene som Søndre streng, da den er den sydlige af de to øst-vestgående strækninger gennem Sentrum. Her arbejdes der på at flytte sporene i Tollbugata til Prinsens gate, så sporvejstrafikken på Søndre streng bliver samlet der.

Eksterne henvisninger 

 Trikkens historie, Sporveien Trikken.

Noter 

Oslos sporveje
Etableret i 1894
Ændringer og lemlæstelser af kønsorganer

Ændringer og lemlæstelser af kønsorganer kan være permanente eller midlertidige. Nogle former for ændringer af menneskers kønsorganer udføres på voksne mennesker efter egen beslutning. Andre former for ændringer af kønsorganer udføres på personer, som ikke har givet samtykke til det, herunder på spædbørn og børn. Disse indgreb kan opfattes som lemlæstelse afhængig af de givne folks kultur.

Kvindelige kønsorganer

Kvindelig omskæring 

Kvindelig omskæring er en delvis eller fuldstændig fjernelse af de primære kvindelige kønsorganer omkring skeden og evt. sammensyning af de ydre skamlæber. Praksissen er udbredt i flere lande, primært nordafrikanske lande. Kvindelig omskæring, også kaldet kønslemlæstelse er strafbart i Danmark.

Mandlige kønsorganer 

Lemlæstelsen antager forskellige indgreb; fx todeling af forhuden, omskæring og testikelfjernelse (se kastration og eunuk). 
En hypotese er at formålet med lemlæstelsen er at nedsætte de unge mænds sexformåen, så ældre mænd forbliver konkurrencedygtige.

Nogle mænd beskadiger selv deres egne kønsorganer.

Referencer 

Kropsforandring
Svelle (orgel)

Sveller på et orgel er lodrette plader af træ eller plastik der dækker for orgelpiberne. De kan drejes om den lodrette akse og derved regulere lydstyrken. Svellerne omtales som svellen, og man siger at "svellen er lukket" når pladerne står parallelt med orgelfacaden og dæmper maksimalt, mens "svellen er åben", når pladerne står  vinkelret på orgelfacaden. Svellerne kan dække hele facaden eller en del af orglet. I dette tilfælde taler man om et svelleværk, der betjenes af et særskilt manual. Svellen åbnes og lukkes med en pedal.

Historisk er svellen opstået som en forbedring af låger, der dækkede orgelfacaden i små kororgler. Kororglet blev senere bygget sammen med hovedorglet, men lågerne skulle stadig åbnes og lukkes manuelt. Denne udformning ses stadig på nogle historiske orgler som Raphaëlis-orglet i Roskilde Domkirke.

Orgler