kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ferdinand Walter

Ferdinand Walter (30. november 1794 i Wetzlar - 13. december 1879 i Bonn) var en tysk retslærd. 

Walter blev 1818 privatdocent i Heidelberg, 1819 ekstraordinær, 1821 ordentlig professor i Bonn. Påvirket erkendelsesteoretisk af Thibaut, historisk af Müller, Niebuhr og Moser, udfoldede Walther en frugtbar forfattervirksomhed både på retshistoriens, retsfilosofiens og romerrettens område, Corpus juris Germanici antiqui (I—III, 1824), Deutsche Rechtsgeschichte (1853, 2. udgave 1857), Juristische Encyclopädie (1856), Geschichte des Römischen Rechts bis auf Justinian (I-II 1840, 3. udgave 1860-61), Naturrecht und Politik im Lichte der Gegenwart (1863, 2. udgave 1871) foruden en mængde mindre skrifter. Størst betydning havde Walters Lehrbuch des Kirchenrechts aller christlichen Confessionen (1822, 14. udgave ved Hermann Gerlach 1871), ligesom mange andre af Walters skrifter er oversatte til fransk, italiensk og spansk. Walter, der også deltog i det politiske liv og optrådte som ikke-juridisk forfatter — Das alte Wales (1859) og andre — udgav 1865 Aus meinem Leben.

Kilder

 

Jurister fra Tyskland
Ansatte ved Heidelbergs Universitet
Ansatte ved Bonns Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Salmonsens
Wilhelm Walther

Wilhelm Walther henviser til blandt andre:

 Wilhelm Walther (kunstner) (1826–1913) – tysk kunstner
 Wilhelm Walther (teolog) (1846–1924) – tysk luthersk teolog
Wilhelm Walther (teolog)

Wilhelm Walther (født 7. januar 1846 i Cuxhaven, død 24. april 1924) var en tysk teolog.

1870—95 var han præst i sin fødeby, derefter professor i kirkehistorie i Rostock. Walter var en af den positive teologis førere, en fremragende polemiker og en indgående kender af Luthers liv og tanker. Han var medarbejder ved Weimarudgaven af Luthers værker og har blandt andet udgivet Das Erbe der Reformation (1903), Für Luther wider Rom (1906) og
Luthers Charakter (1917, oversat på dansk 1917) samt Lebenserinnerungen aus 50 Jahren (1921).

Kilder 

 

Teologer fra Tyskland
Kirkehistorikere fra Tyskland
Ansatte ved Rostocks Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Salmonsens
Fodblad

Fodblad (Podophyllum) er en slægt med ca. 10 arter, der er udbredt i Vietnam, Kina, Himalaya og Nordamerika. Det er flerårige, urteagtige planter, hvor alle plantedele undtagen de modne bær er giftige. Rodsystemet består af en krybende jordstængel og tykke og trævlede rødder. De overjordiske dele er oftest hårløse eller kun meget tyndt behårede. Den enlige, bladbærende stængel har kun ét blad, mens den blomsterbærende stængel har 1-3 spredt stillede blade. Bladene er hele eller delte, nyre- eller cirkelrunde (skjoldformede) med glat eller takket rand. Blomsterne er 5-tallige og regelmæssige med hvide eller rosa kronblade. Frugterne er store, gule, orangerøde eller brunrøde bær med 20-50 frø.

 Himalayafodblad (Podophyllum hexandrum) Synonymer: Podophyllum emodi og Sinopodophyllum emodi
 Præriefodblad (Podophyllum peltatum)

 Podophyllum aurantiocaule	
 Podophyllum delavayi
 Podophyllum difforme
 Podophyllum glaucescens
 Podophyllum guangxiensis
 Podophyllum hemsleyi
 Podophyllum mairei
 Podophyllum majoense
 Podophyllum pleianthum
 Podophyllum trilobulus
 Podophyllum versipelle

Berberis-familien
Louise af Mecklenburg-Schwerin

Louise Marie Helene () (17. maj 1824–9. marts 1859) var en tysk prinsesse af Mecklenburg-Schwerin, der blev fyrstinde af Windisch-Grätz som ægtefælle til Fyrst Hugo af Windisch-Grätz.

Biografi 
Louise blev født den 17. maj 1824 i Ludwigslust i Mecklenburg som andet barn og ældste datter af den senere Storhertug Paul Frederik af Mecklenburg-Schwerin i hans ægteskab med Prinsesse Alexandrine af Preussen.

Louise blev gift den 20. oktober 1849 i Ludwigslust med Prins Hugo af Windisch-Grätz, der i 1867 efterfulgte sin far Veriand som fyrste og overhovede for den yngre linje af Huset Windisch-Grätz.

Louise døde efter kort tids sygdom den 9. marts 1859 i Venedig. Hun blev begravet på Schloss Wagensberg (i dag: Grad Bogenšperk) nær Littai (i dag: Litija) i det nuværende Slovenien.

Børn 
 Alexandrine Marie (1850-1933)
 Olga Marie Friederike (1853-1934)
 ∞ Andrea Graf Mocenigo
 Hugo Veriand Alfred Alexander Wilhelm (1854-1920)
 ∞ 1885 Prinsesse Christiane af Auersperg (1866-1962)
 Marie (1856-1929)
 ∞ 1881 Hertug Paul Frederik af Mecklenburg-Schwerin (1852-1923)

Se også 
 Mecklenburg

Huset Mecklenburg
Kongelige fra Tyskland
Personer fra Ludwigslust
Tyskere i 1800-tallet
Georg Flemming Lerche

Georg Flemming Lerche er navnet på flere personer:

 Georg Flemming Lerche (godsejer) (1735-1804) – dansk godsejer, gehejmeråd og kammerherre
 Georg Flemming Lerche (søofficer) (1774-1809) – dansk søofficer og kammerjunker, søn af den foregående
Se også:
 Georg Flemming Henrik Lerche (1799-1871) – dansk officer og kammerherre
Collide (Skillet album)

Collide er et album af det amerikanske band Skillet. Albummet er udgivet  den 18. november 2003.

Trackliste 
 Forsaken
 Savior
 Open Wounds
 A Little More
 My Obsession
 Collide
 Fingernails
 Imperfection
 Under My Skin
 Energy
 Cycle Dow

Eksterne links 
 Omtale på allmusic.com

Album fra 2003
Skillet-album
Gustav Geib

Carl Gustav Geib (12. august 1808 i Lambsheim - 23. marts 1864 i Tübingen) var en tysk strafferetjurist og -underviser. 

Geib fulgte, efter tilendebragte studier, 1832 kong Otto til Grækenland, hvor han udnævntes til kontorchef i justitsministeriet. I 1834 vendte han tilbage til Tyskland, hvor han offentliggjorde sin læseværdige, om skarp iagttagelsesevne vidnende Darstellung des Rechtszustandes in Griechenland während der türkischen Herrschaft und bis zur Ankunft des Königs Otto I (1835), 1836 ekstraordinær, 1842 ordentlig professor i Zürich, 1851 i Tübingen. Geib tilhørte den historiske skole, hans Geschichte des römischen Criminalprocesses bis zum Tode Justinians (1842), bygget på selvstændige studier, er for sin tid banebrydende, om end den ikke tilfredsstiler Mommsens — og nutidens — fordringer. Af blivende værd er Reform des deutschen Rechtslebens (1846), og særlig den fortrinlige, desværre ufuldendte Lehrbuch des Deutschen Strafrechts, I—II (1861—62).

Kilder 

 

Jurister fra Tyskland
Ansatte ved Zürichs Universitet
Ansatte ved Tübingens Universitet
Tyskere i 1800-tallet
Salmonsens
Emanuel Geibel

Franz Emanuel August Geibel (født 17. oktober 1815 i Lübeck, død 6. april 1884 sammesteds) var en tysk digter.

Geibel var søn af en præst og studerede først teologi i Bonn, derpå klassisk og romansk filologi i Berlin, hvor han lærte Bettina von Arnim at kende. Gennem Savigny skaffede hun ham en plads som huslærer hos den russiske gesandt i Athen, hvor han opholdt sig 1838—39, og i nært venskab med Ernst Curtius, sammen med hvem han besøgte Cycladerne, oversatte græsk digte, der udkom 1840 under titlen Klassische Studien. Efter at være vendt hjem til Tyskland udsendte Geibel sit første bind Gedichte, der nu er udkommet i langt over 100 oplag. Han opgav tanken om en universitetsbane, kastede sig i steden for over poetiske og litterære studier, følte sig draget af tidens politiske rørelser og udgav 1841 Zeitstimmen, hvormed han sluttede sig til de politiske digtere, uden dog — hvad der fremgår af digtet An Georg Herwegh — at billige disses himmelstormende radikalisme. Han var i begyndelsen af 1840'erne gæst hos den kunstbegejstrede friherre Karl von der Malsburg på godset Escheberg ved Kassel, hvor han oversatte spanske folkesange og romancer og fuldendte tragedien König Roderich, der udkom 1844. Han levede de følgende år i Lübeck, understøttet af kong Friedrich Wilhelm IV med en livsvarig digterpension, og nu udelukkende optaget af sin digtning. Han skrev Zwölf Sonette für Slesvig-Holsten, der viste ham som harniskklædt polemiker, det farverige epos König Sigurds Brautfahrt og operateksten Loreley, som Mendelssohn ville komponere, men ikke nåede at fuldende. 

1848 udsendte Geibel endvidere Juniuslieder, et af sine berømteste værker, der både i indhold og form viser, at han som digter var modnet. 1851 blev Geibel af kong Maximilian kaldet til München, hvor han som kongens forelæser, medlem af hans Tafelrunde og titulær professor kom til at indtage en fremskudt plads i den bayerske hovedstads åndelige liv. De 17 år, Geibel i nært venskab med mange berømte forfattere og kunstnere levede her, betegner hans lykkes zenith, selv om så tung en sorg som hans hustrus død efter få års ægteskab hjemsøgte ham. Da klimaet ikke viste sig gunstigt for ham, og da han desuden under et ophold i Lübeck havde udtalt sig for Preussens hegemoni i Tyskland, hvad der blev taget ham ilde op i München, nedlagde han 1869 alle sine hædersposter og bosatte sig i sin fødeby, idet kejser Wilhelm erstattede ham pensionen fra den bayerske kabinetskasse med en tilsvarende understøttelse. Fra München havde han udgivet lystspillet Meister Andrea (1855), tragedien Brunhild (1858), Neue Gedichte (1856); senere fulgte tragedien Sophonisbe, tidsdigtene Heroldsrufe i anledning af den tysk-franske krig, og endelig, som hans femte, sidste og svageste digtsamling Spätherbstblätter (1877). Både som lyriker og epiker tælles Geibel blandt Tysklands ypperste digtere i 19. århundrede. Hans samlede værker udkom i 8 bind (Stuttgart 1883; ny udgave 1915 ved hans 100 års fødselsdag). Hans statue rejstes i Lübeck 1889.

Kilder 

 

Digtere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Lübeck
Salmonsens
Peter C. Gøtzsche

Peter Christian Gøtzsche (født 26. november 1949) er en dansk læge, dr.med., og forsker, der bl.a. har gjort sig bemærket med en række kritiske skrifter mod lægemiddelindustrien. Indtil september 2018 var han også bestyrelsesmedlem i det internationale Cochrane.

Gøtzsche blev cand.scient. i biologi og kemi i 1974. Mellem 1975 og 1983 arbejdede han i lægemiddelindustri. I 1984 fik han en uddannelse som læge. Han blev derefter speciallæge i intern medicin og arbejdede mellem 1984 og 1995 på hospitaler i københavnsområdet. I 2010 blev han professor ved Københavns Universitet. Universitetet har siden tilbagetrukket Gøtzsche's professorat.

Cochrane-samarbejdet 

I 1993 var han medgrundlægger af Cochrane-samarbejdet og etablerede samme år Det Nordiske Cochrane Center ved Rigshospitalet.  I 2017 blev han valgt til Cochrane Governing Board.. 
14. september 2018 blev Gøtzsche ekskluderet af det internationale Cochrane-samarbejde, med baggrund i hans adfærd, som blev betegnet som modstridigt med organisationens formål.

Som Cochrane-forsker beskæftigede Gøtzsche sig med metodologiske emner i forbindelse med forskningsvurdering og -rapportering, herunder emner såsom spøgelsesforfatterskaber
og blinding.

Kritik af medicinalindustrien og psykiatrien 

I 2013 udgav han en bog på både engelsk og dansk med en skarp kritik rettet specielt mod medicinalindustrien. På dansk blev den udgivet med titlen Dødelig medicin og organiseret kriminalitet og undertitlen Hvordan medicinalindustrien har korrumperet sundhedsvæsenet  på People'sPress.

I 2015 udgav han bogen Dødelig psykiatri og organiseret fornægtelse på samme forlag. En bog der postulerer at psykofarmaka gør mere skade end gavn og er den tredjehyppigste dødsårsag i USA og Europa med over en halv million dødsfald årligt. 
 
Peter Gøtzsche er blevet udsat for skarp kritik af sine bøger og udtalelser.
 Kritikken kommer både fra førende eksperter indenfor området, og Cochrane-samarbejdet.

Bibliografi 
 
 

 

 Frit tilgængelig på engelsk her.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 
 
  
  Video med panel-introduktion fra Dartmouth Universitet
  Video-interview om mammografi screening.
 
 

Læger fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Professorer fra Københavns Universitet
Debattører fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Personer i Kraks Blå Bog
Leather Jackets

Leather Jackets er det tyvente studiealbum af den britiske sangeren Elton John. Det blev produceret af Gus Dudgeon og blev udgivet i 1986.

Sporliste 
Alle sange er skrevet af Elton John og Bernie Taupin, medmindre andet er angivet.

Eksterne henvisninger 
 

Elton John-album
Album fra 1986
Dahomey-amazoner

Dahomey-amazonerne, eller Mino, var et militært regiment der bestod af kvinder. De tilhørte Fon, som stammer fra Benin og Sydvest Nigeria.
Det siges at kong Houegbadja (regeringstid 1645 – 1685) startede med at træne nogle af sine hustruer til at fungere som kongelige livvagter og elefant-jægere.
Houegbadja`s søn Kong Agadja (regeringstid 1708 – 1732) udviklede senere denne gruppe til en milits og brugte den med succes til at bekæmpe nabo-kongeriget Savi (eller Sahé) i 1727.

Eksterne henvisninger 

 École du Patrimoine Africain: The Amazons 
 UNESCO, Women in African History: The women soldiers of Dahomey

Se også 
 Amazoner (i den græske mytologi)

Personer fra Afrika
Dahomey
Militære enheder
Les quatre cents coups

Les quatre cent coups () er en fransk film fra 1959, instrueret af Francois Truffaut. Filmens
titel betyder at lave rav i den.

Handling 

Filmen handler om den 13-årige Antoine Doinel og hans lidet lykkelige liv med en mor, der grundlæggende ikke vil have ham og en far, der
ikke rigtigt opfører sig som en far overfor ham, måske fordi han kun er Antoines stedfar. Filmen er bygget op som en samling af scener, der skal illustrere Antoines liv.

Andet 
Filmen er primært optaget i Paris, dog med den afsluttende strandscene i Villers-sur-Mer i Calvados

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

quatre cents coups, Les
quatre cents coups, Les
quatre cents coups, Les
Bodilprisen for bedste ikke-amerikanske film
Theodor Reingaard

Theodor Ferdinand Reingaard (8. september 1872 i København - 5. december 1946) var en dansk assistent, kontorschef og og idrætspioner medlem af Københavns FF.

Reingaard og hans fætter Axel Reingaard var medstifter af Københavns Fodsports-Forening (senere Københavns Idræts Forening) på Alfred Benses ungkarleværelse på Blegdamsvej 128, da tolv unge løbs- og gangsportsentusiaster 24. oktober 1892 stiftende den første atletikforening i Danmark. Som aktiv idrætsmand vandt han i 1895 distancemarchen Berlin-Stettin, da han gik de 154,9 km på 18:56,45.

Efter at venen Christian Christensen havde deltaget i OL i Paris i 1900 vandrede han og Reingaard gennem Frankrig over Pyrenæerne til Spanien langs Middelhavet til Italien helt ned til Napoli og gennem Schweiz og Tyskland hjem.

Theodor Reingaard arbejdede som assistent ved Aldersro Bryggeri

Eksterne henvisninger/kilder 
 Københavns Idræts-Forening – Københavns Fodsports-Forening 24. oktober 1942 50 Aar. Udgivet i anledning af Københavns Idræts Forenings 50 års jubilæum 24. oktober 1942. Chr. Christiansens bogtrykkeri, København. 1942.
 KIF 100 Aar – Københavns Idrætsforening 24. oktober 1992. Udgivet i anledning af Københavns Idræts Forenings 100 års jubilæum 24. oktober 1992.

Personer fra København
Idrætsledere fra Danmark
Kapgængere fra Danmark
Atleter fra Københavns IF
Axel Reingaard

Axel August Reingaard (19. oktober 1876 i København-12. januar 1958) var en dansk tilskærer, teaterinspektør og idrætspioner medlem af Københavns FF.

Reingaard og hans fætter Theodor Reingaard var medstifter af Københavns Fodsports-Forening (senere Københavns Idræts Forening) på Alfred Benses ungkarleværelse på Blegdamsvej 128, da tolv unge løbs- og gangsportsentusiaster 24. oktober 1892 stiftende den første atletikforening i Danmark.

Eksterne henvisninger/kilder 
 Københavns Idræts-Forening – Københavns Fodsports-Forening 24. oktober 1942 50 Aar. Udgivet i anledning af Københavns Idræts Forenings 50 års jubilæum 24. oktober 1942. Chr. Christiansens bogtrykkeri, København. 1942.
 KIF 100 Aar – Københavns Idrætsforening 24. oktober 1992. Udgivet i anledning af Københavns Idræts Forenings 100 års jubilæum 24. oktober 1992.

Personer fra København
Idrætsledere fra Danmark
C.W. Obel Ejendomme

C.W. Obel Ejendomme er et dansk ejendomsselskab, der fungerer som selvstændigt datterselskab under investeringsselskabet C.W. Obel A/S.

Med fokus på moderne kontorlejemål udlejer C.W. Obel Ejendomme erhvervsejendomme af høj kvalitet i København, Aalborg.

Historie 
I starten af 1990’erne opdelte familiefirmaet C.W. Obel A/S sig i tre divisioner som led i en ny strategi: en ejendoms-, industri- og finansdivision. I 1997 overgik ejendomsdivisionen til et selvstændigt selskab under navnet C.W. Obel Ejendomme A/S, der fra 1994-2013 har haft Søren Hofman Laursen som administrerende direktør, og fra december 2013 har fået Torben Black  på direktørposten. Som led i en langsigtet strategi har moderselskabet CWO solgt fra af sine industrivirksomheder for i stedet at kunne udvide sine ejendomsinvesteringer.

I 2009 etablerede C.W. Obel Ejendomme sammen med Lundbeckfondens investeringsselskab LFI A/S et nyt joint venture selskab under navnet Obel-LFI Ejendomme A/S. Den nye sammenslutning følger samme investeringsstrategi som C.W. Obel Ejendomme, men satser først og fremmest på investeringer i ejendomme på over 300 mio. kr.

C.W. Obel Ejendomme har hovedkontor i Vestergade i København, mens jyllandskontoret er placeret i Aalborg, hvor moderselskabet C.W. Obel blev grundlagt i 1787. Ejendomsselskabet råder i dag over 30 medarbejder og havde i 2009 opkøbt ejendomme for mere end 2,5 mia. kr, som i 2012 var blevet forøget til 4,3 mia. kr. 

Blandt udlejningsmål har C.W. Obel Ejendomme i 2013 tilføjet Daniscos tidligere hovedsæde til sin portefølje, der herudover tæller lejemål som Mikado House i Ørestaden, B&W bygninger på Christianshavn samt Kulhuset i Aalborg.

Eksterne kilder/henvisninger 
 cwobel-ejendomme.dk

Noter 

Ejendomsselskaber i Danmark
Danske virksomheder etableret i 1998
Émile Benveniste

Émile Benveniste (fransk: [bɛnvənist] (født 27. maj 1902, død 3. oktober 1976) var en fransk lingvist og semiotiker af den strukturalistiske skole. Han er bedst kendt for sit arbejde med de indoeuropæiske sprog og hans udvidelse af det lingvistiske paradigme etableret af Ferdinand de Saussure.

Franskmænd i 1900-tallet
Lingvister
Semiotikere
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Jean-Luc Nancy

Jean-Luc Nancy (født 26. juli 1940, død 23. august 2021) var en fransk filosof. Nancy var inspireret af blandt andre Martin Heidegger, Jacques Derrida, Georges Bataille, Maurice Blanchot og Friedrich Nietzsche.

Nancys første bog vedrørende spørgsmålet om fællesskab, La communauté désœuvrée (oversat til engelsk som The Inoperative Community, 1986), er formodentlig hans bedst kendte værk. Denne tekst er en introduktion til nogle af de primære filosofiske temaer, som Nancy fortsatte med at arbejde med. Nancy sporer begrebet om fællesskab og dets udbredelse til begreber som erfaring, tale og individet, og hævder, at det har domineret moderne tænkning. Ved at afvise populære forestillinger om fællesskab omdefinerer Nancy begrebet ved at spørge: Hvad kan det være, hvis det hverken reduceres til en samling af adskilte individer og heller ikke til en hypostaseret kollektiv substans, fx fascisme. Han skriver, at vores forsøg på at udforme samfund efter definitioner planlagt i forvejen leder os hyppigt til social vold og politisk terror. Nancy stiller derfor det sociale og politiske spørgsmål om, hvordan det er muligt at begive sig videre med udviklingen af samfundet med denne vished i sinde. Titlen La communauté désœuvrée henviser til fællesskab, der ikke er resultatet af en produktion, være den social, økonomisk eller endda politisk (fx nationalistisk); fællesskab i denne forstand er ikke et kunstværk:

"Fællesskabet der bliver en enkel ting (krop, sind, fædreland, Leder ...) [...] mister nødvendigvis i'et som muliggør i-fællesskab-væren. Eller, det mister det med eller sammen, som definerer det. Det giver dets samværen til en samhørigheds væren. Sandheden ved fællesskab ligger derimod i en sådan værens tilbagetrækning." (oversat fra forordet).

La communauté inavouable (oversat til engelsk som The Unavowable Community, 1988), er en kort tekst af Maurice Blanchot, som var et svar på Nancys arbejde med begrebet om fællesskab (og såvel inspireret af Georges Bataille, vis arbejde med begrebet om suverænitet diskuteres i La communauté désœuvrée). Samtalen mellem Nancy og Blanchot fortsatte indtil Blanchots død.

Eksterne henvisninger 

Filosoffer fra Frankrig
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Franskmænd i 1900-tallet
Franske film fra 1959



Franske film i Danmark 
I Danmark fik følgende film fra 1959 premiere på et eller andet tidspunkt:

Kilder 
 

1959
Henry Strøm

Henry Viktor Charles Strøm (29. januar 1870 i København, død 1937) var en dansk kontorist og idrætspioner medlem af Københavns FF og Arbejdernes Idræts-Klub.

Henry Strøm var medstifter af Københavns Fodsports-Forening (senere Københavns Idræts Forening) på Alfred Benses ungkarleværelse på Blegdamsvej 128, da tolv unge løbs- og gangsportsentusiaster 24. oktober 1892 stiftende den første atletikforening i Danmark. Han var tre år efter med ved Arbejdernes Idræts-Klubs konstituerende generalforsamling i Læderstræde 26 den 9. oktober 1895, hvor han blev valgt til sekretære.

Eksterne henvisninger/kilder 
 Københavns Idræts-Forening – Københavns Fodsports-Forening 24. oktober 1942 50 Aar. Udgivet i anledning af Københavns Idræts Forenings 50 års jubilæum 24. oktober 1942. Chr. Christiansens bogtrykkeri, København. 1942.
 KIF 100 Aar – Københavns Idrætsforening 24. oktober 1992. Udgivet i anledning af Københavns Idræts Forenings 100 års jubilæum 24. oktober 1992.

Personer fra København
Idrætsledere fra Danmark
Skyd på pianisten

Skyd på pianisten () er en fransk sort-hvid film fra 1960 instrueret af Francois Truffaut. Filmen er Truffauts hyldest til Hollywoods gangsterfilm, som han beundrede som barn.

Handling 

Filmen handler om barpianisten Charlie Koller, en veg og frygtsom mand, der bruger musikken som skjold mod livet, da han finder, at musikken er nemmere at kontrollere. Charlie ernærer sig som hyggepianist på en snusket bar, men har tidligere været en kendt koncertpianist under navnet Edouard Saroyan. Imidlertid var hans indledende succes som koncertpianist betinget af, at hans kone gik i seng med hans impresario. Da konen bukker under for skyldfølelsen af at have været sin mand utro og beder om hans tilgivelse, er han ikke mand nok til at tilgive. Da konen begår selvmord ved at kaste sig ud af vinduet, knækker Edouard og ender som barpianisten Charlie.

Medvirkende 
 Charles Aznavour - Charlie Kohler / Edouard Saroyan
 Marie Dubois – Léna
 Nicole Berger – Thérèse Saroyan
 Michèle Mercier – Clarisse
 Serge Davri – Plyne
 Claude Mansard – Momo
 Richard Kanayan – Fido Saroyan (krediteret som "Unge Richard Kanayan")
 Albert Rémy – Chico Saroyan
 Jean-Jacques Aslanian – Richard Saroyan
 Daniel Boulanger – Ernest
 Claude Heymann – Lars Schmeel
 Alex Joffé – forbipasserende
 Boby Lapointe – sanger
 Catherine Lutz – Mammy

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Film instrueret af François Truffaut
Franske film fra 1960
Jens Kristian Jensen (idrætsleder)

Jens Christian Jensen (23. juli 1870 i København - 11. december 1948) var en dansk kommunelærer og idrætspioner, medlem af Københavns FF. 

24. oktober 1892 var J.K. Jensen og hans bror Albert Theodor Jensen, sammen med 10 andre unge løbs- og gangsports- entusiaster, med til at stifte Københavns Fodsports-Forening, Danmarks første og ældste atletikforening. Foreningen blev senere kendt som Københavns Idræts Forening. Han var foreningens formand 1898-1903 og startede i 1896 Fortunløbet. Han var redaktør for bladet "Idrætten" 1908-1919 og i mange år kommunelærer på Brønshøj Skole.

Eksterne henvisninger/kilder 
 Københavns Idræts-Forening – Københavns Fodsports-Forening 24. oktober 1942 50 Aar. Udgivet i anledning af Københavns Idræts Forenings 50 års jubilæum 24. oktober 1942. Chr. Christiansens bogtrykkeri, København. 1942.
 KIF 100 Aar – Københavns Idrætsforening 24. oktober 1992. Udgivet i anledning af Københavns Idræts Forenings 100 års jubilæum 24. oktober 1992.
 Dansk Sportsleksikon udgivet i samarbejde med Dansk Idræts-Forbund. Redaktion Axel Lundqvist Andersen og Jørgen Budtz-Jørgensen. Bind 1 og 2. Standard-forlaget 1944

Personer fra København
Idrætsledere fra Danmark
Lærere fra Danmark