kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hedensted-senderen

Hedensted-senderen er en 316 meter høj gittermast fastspændt med stålbarduner ved Kragelund lidt vest for Hedensted, der anvendes til digital TV-transmission. Masten står 72 meter over havet, og har dermed en totalhøjde over havet på 388 meter, hvilket gør Hedensted-senderens top til det tredje højeste faste punkt i Danmark efter Rø-senderen og Hove-senderen.

Noter 

Sendestationer i Danmark
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Hedensted Kommune
Teatermaleri

Teatermaleri er dels den gren af dekorationsmaleriet, der har selve teateret, dets tilskuerplads, loger, foyer etc., til genstand for udsmykning, dels og særlig det maleri, som på scenen med dens kulisser, soffitter m. m. anskueliggør stedet og tiden for skuespillets handling. 

Dette, det egentlige teatermaleris svære kunst, har sine egne love til at skaffe den tilstræbte illusion. der må regnes med det kunstige lys, i hvilket scenen skal ses, og med den særlige afstandsvirkning; dets teknik må derfor konstruere størrelsesforholdene for de enkelte genstande, der skal fremstilles, efter særegne regler under nøje hensyn til luft- og linearperspektiv, alt med det endemål at skabe en slående illuderende virkning. Med de større opgaver — under de stigende krav til illusion, korrekt tids- og stedskolorit og pragtudfoldelse — er det moderne teatermaleri også nået teknisk højt (rundhorisont etc.). Den klassiske oldtid, der stillede forholdsvis få krav til scenisk dekorativ illusion, har dog også haft sit egentlige teatermaleri Aristarchos nævnes som den ældste dekorationsmaler, han skal på Aischylos' foranledning så småt have anvendt perspektivets kunst på scenen i Athen. Under renæssancen blev det fornemmelig arkitekten og forfatteren Sebastiano Serlio, der fik bestemmende indflydelse på teatermaleriets udvikling i Italien; fra slutningen af 17. århundrede især Andrea Pozzo. I 19. århundrede har blandt mange andre Schinkel (muligvis Karl Friedrich Schinkel) og familien Quaglio udviklet teatermaleri; for Nordens vedkommende kan nævnes Fritz Ahlgrensson og Valdemar Gyllich. Russisk maleri har i forbindelse med russisk opera og ballet, Léon Bakst med flere, stærkt præget teatermaleri en retning i teatermaleri med udspring i ekspressionistisk maleri går imod al naturalistisk illuderende teatermaleri og søger gennem farvetonernes samklang og forenkling og blot suggestionerende antydninger af tid og sted at give den afstemte, neutrale ramme om selve skuespilkunsten; enkelte forsøg i denne retning også på danske scener.

Se også 
 Arkitekturmaleri
 Blomstermaleri
 Dyremaleri
 Genremaleri
 Historiemaleri
 Landskabsmaleri
 Marinemaleri
 Portrætmaleri
 Slagmaleri
 Stilleben
 Vedutmaleri
 Maleriets historie

Kilder

Litteratur 
 Gregor Joseph, Wiener szenisehe Kunst, Wien, 1924

Maleri
Maleri
Pu'er

Pu'er (kinesisk: 普洱; pinyin: Pǔ'ěr; Wade-Giles: P'ǔ-ěrh) er et bypræfektur i den kinesiske provins Yunnan. Det drejer sig om det gamle bypræfektur Simao 思茅市; navneskiftet fandt sted 8. april 2007. Samtidig fik også nogle underordnede jurisdiktioner nye navne.

Pu'er har et areal på 45.385 km². Det grænser til tre andre lande: Myanmar, Laos og Vietnam. I 2007 var befolkningen på ca. 2.440.000 mennesker. 

Pu'er-teen, en af Kinas mest kendte tesorter kommer fra dette område, fra amtet Ning'er (før april 2007: Pu'er) ikke langt fra præfekturets hovedsæde Simao.

Administrative enheder 
Bypræfekturet Pu'er har jurisdiktion over et distrikt (区 qū) og 9 autonome amter (自治县 zìzhìxiàn).

Trafik 
Kinas rigsvej 213 løber gennem området. Den begynder i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grænseovergangen til Laos. 

Kinas rigsvej 323 løber gennem området. Den begynder i Ruijin i provinsen Jiangxi og fører gennem Guangdong og Guangxi og ender i Lincang i Yunnan, på grænsen til Burma.

Bypræfekturer i Yunnan
Hani

Hani (eller Akha; egenbetegnelse: Haqniq; kinesisk skrift: 哈尼族 pinyin: Hānízú) er et af de 55 officielt anerkendte minoritetsfolk i Folkerepublikken Kina. Ifølge folketællingen i 2000 er der 1.439.673 af dem i Kina, for det meste i provinsene Yunnan og Guizhou. Der er også nogle hanier i Vietnam (kaldt Hà Nhì, ca 17.500) og i Laos.

Deres sprog tilhører de tibetoburmanske sprog.

Eksterne henvisninger 

The Hani ethnic minority (kinesisk regeringsside)

Folkeslag i Kina
Guizhou
Yunnan
Folkeslag i Vietnam
Folkeslag i Laos
Olaus Nicolaissen

Olaus Martens Nicolaissen (født 29. december 1846 i Øksnes, død 1. februar 1924) var en norsk arkæolog og folklorist.

Nicolaissen dimitteredes fra Tromsø Seminarium 1869, var 1873—97 lærer i Tromsø; fra 1882 bestyrer af Tromsø Museums oldsamling. Nicolaissen har foretaget en række arkæologiske undersøgelser i det nordlige Norge og meddelt resultaterne i årsberetningerne fra Foreningen til norske Fortidsmindesmærkers Bevaring.

Han har også samlet folketraditioner og eventyr, der er trykte under titlerne Sagn og Eventyr fra Nordland (1879; 2. samling 1887), Fra Nordlands Fortid (1889; 2. samling 1891), Fra Nordlandsbygderne (1900), Nokre Sogor (1901), Fra Nord-Norge (1919).

I professor Hellands Tromsø Amt er flere afsnit bearbejdede af ham. I Aarbøger for nordisk Oldkyndighed (1897) har han skrevet en afhandling om Bautastene i det høje Norden. Også flere bidrag til fiskeriernes historie har Nicolaissen leveret i "Norsk Fiskeritidende" under mærket O. N..

Kilder 
 

Arkæologer fra Norge
Folklorister
Museumsfolk fra Norge
Faglitterære forfattere fra Norge
Dansksprogede forfattere fra Norge
Norsksprogede forfattere fra Norge
Nordmænd i 1800-tallet
Nordmænd i 1900-tallet
Salmonsens
Valdemar Gyllich

Svend Ludvig Valdemar Gyllich (Güllich) (15. december 1837 på Christianshavn – 31. oktober 1895 i Hellerup) var en dansk teatermaler.

Gyllich var søn af fabrikant Fritz Gyllich (1799 i Strassburg – 1872 i København) og Vilhelmine født Ørgaard. Efter at have besøgt Kunstakademiet fra 1855 blev han 1858 elev af Modelskolen og vandt i 1860 den mindre, i 1862 den store sølvmedalje. Han deltog i den 2. Slesvigske Krig og blev løjtnant. Under Niels Simonsens og Wilhelm Marstrands vejledning uddannede han sig til figurmaler og udstillede 1866 et portræt af sin fader. Samtidig lagde han sig efter teatermaleri, og efter at nogle dekorationer, malede til de mindre teatre, havde vakt opmærksomhed, fik han i 1867 fra Det Classenske Fideicommis og fra Den Reiersenske Fond understøttelse til en udenlandsrejse. Under denne opholdt han sig navnlig i Wien og Paris (1868-69), hvor der var gunstigst lejlighed til uddannelse i det fag, han dyrkede. Fra sin hjemkomst 1870 virkede han ved Det Kongelige Teater indtil 1895 og har dels i sit hovedfag, arkitekturmaleriet, dels i landskaber med mere udført en række teaterdekorationer, hvori han tit med held har forbundet et sandt naturindtryk med kæk teatralsk virkning. Af hans arbejder i forskellig retning kan fremhæves: tysk middelalderlig gade til Mestersangerne, dansk borg til balletten Arkona, ægyptisk have til Faraos Ring, sal i rokokostil til Der var engang - og endelig de pragtfulde, i stykkets ånd smukt komponerede dekorationer til Aladdin.

Gyllich blev i 1875 i andet ægteskab gift med Flora Ulrikke Wiberg, datter af agent Wiberg (1820-1879).

26. maj 1892 blev han Ridder af Dannebrog. Han er begravet på Vestre Kirkegård.

Eksterne henvisninger 

 

Malere fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1800-tallet
Riddere af Dannebrog
Officerer fra Danmark
Personer i den 2. Slesvigske Krig fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Scenografer fra Danmark
Christian Urne

Christian Urne er navnet på flere danskere.

 Christian Urne (1626-1667) - deltog i forsvaret af København 1659
 Christian Urne til Søbysøgård (1628-1669)
 Christian Urne (overpræsident) (1741-1821) – dansk amtmand og overpræsident i København
Dørstykke

Et dørstykke (eller lat., supraporta (supra = over, porta = dør) eller it. sopraporte, fr. surporte) betegner et felt med dekoration eller maleri indfældet i panelværk over en dør (typisk en fløjdør). Dørstykker blev populære i barok- og rokokotiden, hvor hele sale i slotte og palæer ofte blev panelleret.

Dørstykket fandt dog også anvendelse i klassicismen, historicismen og i jugendstilen

Bygningsdele
Kunsthåndværk
Alexanderband 11

Alexanderband 11 er det elvte album fra den danske satiregruppe Alexanderband.

Numre 
 "Ny Pave"
 "Skinketern"
 "Feeder-sangen"
 "Hyldest til Linie 3"
 "Min Onde Tvillingebror"
 "Möse Schmeckt Viel Besser"
 "Luk"
 "Kebab"
 "Vi Må Dele Kloden"
 "Tre Røde Roser"
 "Hizb ut-Tahrir"''
 "Horehus"
 "Fritzl"
 "Den Bekvemme Sandhed"
 "Grindstedværket"
 "Muskelhund"
 "Jackson Influenza"
 "Talentløs"
 "Posemand Per"
 "Gud Ser Alt"
 "Flere reklamer"
 "Paradise Missionshotel"
 "Hvad Er Det Værd?"
 "Sport!"

Komikalbum
Album fra 2005
Lahu

Lahu (拉祜族, pinyin: Lāhùzú) er et af de 55 offentlig anerkendte minoritetsfolk i Folkerepublikken Kina. Ifølge folketællingen i 2000 var det 453.705 af dem i Kina, de fleste i provinsen Yunnan.  En del er udvandret  og det anslås at 150.000 lever i Burma.  I Thailand, er Lahu en af de seks bjergstammer, med en population på omkring 100.000 mennesker. Omkring 10.000 lever i Laos, og de er blandt de 54 etniske grupper i Vietnam, hvor der lever omkring 1.500 Lai Chau provinsen.

Eksterne henvisninger
The Lahu ethnic minority (kinesisk regeringsside)

Folkeslag i Kina
Yunnan
Folkeslag i Burma
Folkeslag i Vietnam
Folkeslag i Thailand
Theodor Stuckenberg

Theodor Jakob Koren Stuckenberg (18. januar 1835 i København – 3. maj 1901 sammesteds) var en dansk arkitekt.

Han var søn af skorstensfejermester, premierløjtnant i Brandkorpset, Claus Heinrich August Stuckenberg (1808-1879) og Else Marie f. Schmidt. Efter endt skolegang var han i tømrerlære, blev svend og arbejdede som sådan, medens han besøgte Det tekniske Institut, hvorfra han i januar 1854 kom ind på Kunstakademiet og rykkede 1857 op i arkitekturklassen; samtidig tegnede han hos N.S. Nebelong. I 1858 rejste han til Norge, hvor en større ildebrand i Christiania og byens udvidelse gav anledning til nybyggeri, hvori han deltog under bygningsinspektør G. Bull.

Efter at han i 1860 var kommet tilbage, ind­kaldtes han til militærtjenesten og lå i Rendsborg. Under felttoget i 1864 avancerede han til konduktør i Ingeniørkorpset, og var under angrebet på Dybbøl i stadig virksomhed med vedligeholdelsen af den stærkt udsatte skanse nr. 2, og havde senere del i andre feltbygningsværker på Als og på Fyn. Vinteren 1864—65 studerede han atter ved Akademiet, fik januar 1865 tilladelse til afgang og bestod i 1867 den kunstneriske del af afgangsprøven, men da han ikke havde taget den under Den polytekniske Læreanstalt henlagte videnskabelige del af prøven, fik han ikke afgangsbevis.

I 1868 udstillede Stuckenberg et udkast til Frederikskirkens Omdannelse til et Monument for Frederik VII og hans Tid (Grundlovsmonument) og samtidig en model af monumentet i Rosenborg Brøndsal. Dette forslag, der gik ud på at placere H.W. Bissens rytterstatue af kongen på Marmorkirkens ruin vakte en del opsigt under finanslovsdebatten 1869-70. I 1869 var han konduktør hos V.Th. Walther ved restaureringen af Århus Domkirke.

Blandt hans selvstændige arbejder kan nævnes det i 1872 opførte, senere atter nedrevne "Kjøbenhavns Akvarium" på Vesterbrogade 33 på Vesterbro. I stuen fandtes et akvarium med seks fersk- og saltvandsbassiner omgivet af en arkade. Huset bar præg af tidens begejstring for italiensk renæssance. Efter to år ombyggedes huset af Christian L. Thuren til restaurant Elysium, og i 1877 blev hele anlægget revet ned.

En af hans ejendommeligste bygninger er den for etatsråd, departementschef P.T.J. Benzon-Buchwald i 1874 opførte villa på hjørnet af Platanvej og Vesterbrogade med sin store uden om beboelsen anlagte vinterhave (nedrevet 1938). I 1882 opførte han den tekniske skole på Nørrevold i Nakskov (udvidet 1913) og i 1885 foretog han en længere udenlandsrejse i Europa.

Stuckenberg var i en lang årrække tegnelærer, først ved Det tekniske Institut til 1876, ved kommuneskolerne til 1896, og fra 1873 ved de Massmannske Søndagsskoler.

Han er begravet på Assistens Kirkegård.

Kilder 
 
 Philip Weilbach, Weilbachs Kunstnerleksikon, 2. udg., 1895-96. Online
 Ida Haugsted, "Theodor Stuckenberg", i: Sys Hartmann (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon, København: Rosinante 1994-2000.

Arkitekter fra Danmark
Historicistiske arkitekter
Danskere i 1800-tallet
Personer fra København
Personer i den 2. Slesvigske Krig fra Danmark
Theodor
Ingeniørofficerer fra Danmark
Lærere fra Danmark
Sam Bass

Sam Bass (21. juli 1851 i Mitchell, Indiana – 21. juli 1878 i Round Rock, Texas) var togrøver og lovløs i Det Vilde Vesten.

Se også 
 Liste over gamle amerikanske vilde vesten forbrydere

Lovløse i Det Vilde Vesten
Weeds

Weeds er en prisbelønnet amerikansk komedie-drama serie udviklet af Jenji Kohan, som havde premiere den 8. august, 2005 på den amerikanske tv-kanal Showtime. Serien centrerer omkring Nancy Botwin (Mary-Louise Parker), en forstadsenke med to sønner, der sælger marihuana for at tjene til familien. Botwin-familiens ulovligheder eskalerer gennem seriens, indtil videre, otte sæsoner, hvilket bl.a. indebærer flere skift i omgivelserne. Dette står i kontrast til mange andre serier, der som regel foregår i eller i nærheden af de samme rammer.

Serien er tidligere blevet nomineret til bl.a. ni Emmy'er, fire Golden Globes og to Screen Actors Guild priser, mens hovedrolleindehaver Mary-Louise Parker høstede en Golden Globe i 2006 samt utallige nomineringer gennem seriens levetid for hendes præstationer som Nancy Botwin.

Eksterne henvisninger
 

Komedieserier fra USA
Dramaserier fra USA
Tv-programmer fra Showtime
Amerikanske tv-serier fra 2000'erne
Amerikanske tv-serier fra 2010'erne
Diamond Drive

Diamond Drive var et dansk hård rock-band der blev dannet i den århusianske undergrund i 2006, og eksisterede frem til 2016. De kendetegnedes bl.a. ved et melodisk og aggressivt musikunivers.

I 2009 blev de nomineret i kategorien metal ved Underground Music Awards, og i forbindelse med udgivelsen af EP'en The Infidel's EP var singlen "Infidels" på Metal Hammers kompilation, der indeholder upcoming bands fra hele Europa og i 2011 vandt de Randersmesterskaberne i Rock. De har desuden turneret i England flere gange, bl.a. på The Underworld i London. 

Den 2. september 2016 annoncerede bandet sin opløsning.

Medlemmer 
 Patrick McCaffrey – Guitar (2006 - 2016) 
 Anders Berg – Guitar (2006 - 2016)
 Kalle Herborg – Bas (2006 - 2016) 
 Troels Pedersen – Vokal (2010 - 2016) 
 Nikolaj jensen - Trommer ( 2011 - 2016)

Tidligere medlemmer 
 Jens Moss (2006 – 2009)
 Christoffer Vengsgaard (2006 – 2011)

Diskografi

Album 
 Temporality  (2013)

EP'er 
 The Early 2007 (2007)
 The Infidel's EP (2008)
 reset-press-play (2010)

Singler 
 "Grab The Flame" (2010)

Musikvideoer 
 Be Gone (2009)
 Shadow of a Ghost (2013)
 Down the Drain (2013)

Referencer 

Rockgrupper fra Danmark
Dalton-banden

Dalton-banden var en forbryderbande i Det Vilde Vesten i USA, og den eksisterede fra 1890 til 1892. Dens speciale var bank- og togrøverier. Inden de fik deres egen bande, var de tre af Dalton-brødrene, Gratton Dalton, Bob Dalton og Emmett Dalton, med i James-Younger Banden. En fjerde bror, William M. Dalton, var også lovløs, men med i banden Wild Bunch. Dalton-banden gav også inspiration til Lucky Lukes hovedmodstandere.

Den 5. oktober 1892 forsøgte Dalton-banden at røve to banker samtidigt i byen Coffeyville, Kansas. Røverierne udviklede sig til en fiasko, og den efterfølgende skudveksling mellem borgere og lovmænd på den ene side og Dalton-banden på den anden endte med, at fire af fem  bandemedlemmer blev skudt og døde.

Den eneste overlevende af Dalton-banden var Emmett. Historikere har senere spekuleret i, om der var et sjette medlem af banden, som kunne have ventet med hestene et stykke fra de banker, som banden røvede, og som måske havde klaret at undslippe med livet i behold. Hvem dette sjette medlem skulle have været, er ukendt, og Emmett Dalton afslørede aldrig noget om det. Det kan dog have været Bill Doolin.

Lovløse i Det Vilde Vesten
Bander
Grand Hotel National

Grand Hotel National var et hotel på Vesterbrogade 2E (opr. Vesterbros Passage) og Jernbanegade 7-9 i København. Hotellet var tegnet af arkitekt Ove Petersen og bygget i 1882. Stilen var inspireret af italiensk renæssance, og typisk for tiden kunne facaden opvise et væld af dekorative enkeltheder. Hotellet havde en I-formet grundplan og var en stort kompleks, idet det havde facader til to gader og ind mod National Scalas gårdsrum.

Det tidligere hotel blev siden inddraget i Scala-byggeriet i 1988-89 og fik facaden skrællet af ved Mogens Breyens ombygning. Facaden mod Jernbanegade står dog endnu og vil indgå i Lundgaard & Tranbergs nybyggeri.

Hoteller i København
Forsvundne bygninger, konstruktioner og anlæg i København
Etableret i 1882
Vesterbro
Ernst Toch

Ernst Toch (7. december 1887 i Wien, Østrig – 1. oktober 1964 i Los Angeles, USA) var en østrigsk komponist af jødisk herkomst.

Toch har skrevet en del orkester-værker, herunder syv symfonier, to klaverkoncerter, en cello-koncert og en del kammermusik. 

Han komponerede i en moderne stil.

Grundet nazismens indtog i Østrig emigrerede han i 1935 til USA, hvor han i 1935–1945 komponerede musik til Hollywoods film.

Udvalgte værker  

 Symfoni nr. 1 (1950) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1951) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1955) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (1957) - for orkester
 Symfoni nr. 5 "Jephta" (1963) (Rapsodisk digt) - for orkester
 Symfoni nr. 6 (1963) - for orkester
 Symfoni nr. 7 (1964) - for orkester
 Sinfonietta (1964) - for blæserinstrumenter og slagtøj

Eksterne henvisninger 
 

Komponister fra Østrig
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Personer fra Wien
Jøder fra Østrig
Jøder fra USA
Østrigere i 1900-tallet
Antalya Lufthavn

Antalya Lufthavn (tyrkisk: Antalya Havalimanı), (IATA: AYT, ICAO: LTAI) er en international lufthavn placeret 13 km nord/øst for centrum af Antalya i Tyrkiet. I 2009 ekspederede den 18.345.693 passagerer. Lufthavnen bruges primært til charterflyvninger med udenlandske turister til den tyrkiske middelhavskyst.

Historie 
I 1960 åbnede Tyrkiets Luftvåben en base på området. I 1996 begyndte byggeriet af de første moderne civile passagerterminaler og de blev indviet 1. april 1998. Den mindste terminal havde 4 gates og et areal på 20.480 m2 og blev primært brugt til indenrigs og VIP trafik. I marts 2010 åbnede en ny og større indenrigsterminal som selskaberne Atlasjet, Onur Air, Pegasus Airlines og Turkish Airlines benytter. Den store terminal har et areal på 54.300 m2 skulle bruges udelukkende til international trafik.

7. april 2005 åbnede International Terminal 2 som et helt nyt byggeri på 77.000 m2 inkl. 750 parkeringspladser. Denne terminal benyttes primært af tyske og tyrkiske flyselskaber på internationale ruter.

Trafik fra Danmark 
Cimber Sterling havde fast ruteflyvning fra Ålborg, København og Billund, ligesom mange rejsearrangører har charterflyvninger til Antalya hver sommer fra Ålborg, Bornholm, Billund, København og Aarhus Lufthavn.

Trafiktal 

</center>

</center>

Eksterne henvisninger 

 Antalya Lufthavns officielle hjemmeside  

Lufthavne i Tyrkiet
Etableret i 1988
Antalya
Geoffrey Bush

Geoffrey Bush (23. marts 1920 i London, England – 24. februar 1998) var en engelsk komponist og organist.

Bush studerede under komponisten John Ireland. Han har skrevet 2 symfonier, orkesterværker, koncertmusik, 5 operaer, kor-musik og mange sange.

Udvalgte værker  

 Symfoni nr. 1 (1954) - for orkester
 Symfoni nr. 2 "Guildford" (1957) - for orkester
 Koncert (1958) - for orkester
 Koncert (1962) - for klaver, trompet og strygeorkester

Eksterne henvisninger 
 om Geoffrey Bush på www.musicweb-international.com 

Komponister fra England
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Personer fra London
William Alwyn

William Alwyn (Smith) (7. november 1905 i Northampton, England – 11. september 1985 i Suffolk, England) var en engelsk komponist, dirigent og pædagog.

Alwyn har skrevet musik i alle genre, men er nok mest kendt som klassisk komponist. Han har skrevet 5 symfonier,  operaer, klaverkoncerter og mange orkesterværker. Han komponerede i en melodiøs sangbar stil.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1948-1949) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1953) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1955-1956) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (1959) - for orkester
 Symfoni nr. 5 "Hydriotaphia" (1972–1973) - for orkester
 2 Sinfoniettas (1970, 1976) - for strygeorkester
 "Eventyrspilleren" (1922)- opera
 "Frøken Julie" (1972-1976) - opera (i 2 akter)
 2 Klaverkoncerter (1930, 1960) - for klaver og orkester
 "5 Preludier" (1927) - for orkester
 "3 Concerto Grosso" (1942, 1948, 1964) - for orkester
 "Afrodite i Aulis" (1932) - for kammerorkester

Eksterne henvisninger 
 

Komponister fra England
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Personer tildelt Commander of the Order of the British Empire
Personer fra Northampton
Knud Gamborg

Knud Frederik Gamborg (30. juni 1828 i Tikøb – 3. januar 1900 i København) var en dansk tegner.

Gamborg var søn af residerende kapellan i Tikøb, senere sognepræst i Stenløse og Veksø Frederik Vilhelm Gamborg og Sophie Vilhelmine f. Thomsen, var vinhandlersvend, blev oktober 1848 optaget på Kunstakademiet og gik her i et halvt år, men måtte på grund af ændrede økonomiske forhold afbryde undervisningen og nedsatte sig som vinhandler.

Han opgav 1857 atter handelen for på ny at søge ind ved Akademiet (oktober samme år) og fik 1861 den lille sølvmedalje. Han forlod Akademiet i slutningen af 1862. Samme år besøgte han Norditalien og var senere på rejser i Norge og Sankt Petersborg.

Oprindelig var det Gamborgs plan at blive maler, og han modtog en større bestilling fra grev Moltke-Bregentved, men slog sig dog snart – oprindelig af økonomiske grunde – på vittig­hedspressen som tegner. På dette felt lagde han sig primære kunstneriske virksomhed og tegnede bl.a. til Illustreret Tidende, Punch og Puk. Han bidrog også til bogen: Fra Kommerceraadens Mappe (1889) med humoristiske tegninger og har illustreret J. Davidsen: Fra det gamle Kongens Kjøbenhavn (1880-81). Gamborgs produktion er især en dokumentation af livet i 1870'ernes og 1880'ernes København.

Hans værker findes bl.a. i Teatermuseet, Øregaard Museum, Københavns Museum, Det Kongelige Biblioteks billedsamling, Museet på Koldinghus (Amfiteatret i Pola) og i Kobberstiksamlingen.

Han er begravet på Vestre Kirkegård.

Kilder 
 T.H.C., "Knud Gamborg", i: Merete Bodelsen og Povl Engelstoft (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon København: Aschehoug 1947-52.
 Laura Bjerrum, "Knud Gamborg", i: Sys Hartmann (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon, København: Rosinante 1994-2000.

Eksterne henvisninger 
 

Tegnere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Illustratorer fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
J.L. Ridter

Janus (Ianus) Laurentius Jørgensen Ridter (14. august 1854 i Aakirkeby – 30. november 1921 i København) var en dansk bladtegner, illustrator og maler. Han huskes især for sine mange tegninger af Københavns topografi.

J.L. Ridter var søn af skrædder Jørgen Ridder og Cecilie Margrethe Larsdatter og var  boghandler, men begyndte tidligt at tegne og fik fra omkring 1874 tegninger optaget i Illustreret Tidende. Fra 1887 helligede han sig helt tegne- og malekun­sten, blev elev på Teknisk Skole 1892-93 og modtog privatundervisning i akvarelmaling af C.M. Soya-Jensen. Han blev optaget på Kunstakademiet i november 1893 og var elev til januar 1897. Han foretog rejser til Tyskland og Østrig.

Ridter har især skildret det gamle København, og på Øregaard Museum findes 17 akvareller med motiver fra nu forsvund­ne steder i hovedstaden. Han har illustreret Danmarks industrielle Etablissementer, udgivet af N. Malmgrens enke (1890). Fra 1905 var han tegner ved De Ferslewske Blade og kunstnerisk medarbejder ved forskellige industrielle virksomheder.

Han er begravet på Bispebjerg Kirkegård.

Noter

Kilder 
 NN, "J.L. Ridter", i: Merete Bodelsen og Povl Engelstoft (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon København: Aschehoug 1947-52.
 Laura Bjerrum, "J.L. Ridter", i: Sys Hartmann (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon, København: Rosinante 1994-2000.

Eksterne henvisninger 
 

Personer fra Aakirkeby
Tegnere fra Danmark
Malere fra Danmark
Illustratorer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet