kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Midlertidige navne til grundstoffer

I kemien modtager tunge transuraner et permanent trivialnavn og symbol efter at deres syntese er blevet bekræftet. Det kan i nogle tilfælde være en langsommelig og meget politisk proces. For at man kan diskutere nye bekræftede synteser, såvel som ikke-synteserede grundstoffer uden tvetydighed, navngiver IUPAC dem med midlertidige systematiske navne og symboler til sådanne grundstoffer. Idegrundlaget for dette stammer fra den succesfulde udvikling af reglerne for navngivning af organiske forbindelser.

IUPAC-reglerne 

Det midlertidige navn udledes systematisk ud fra grundstoffets atomnummer. Hver ciffer bliver oversat til en numerisk rod (se tabellen til højre). Rødderne konkateneres og navnet afsluttes med -ium. Nogle af rødderne er latinske, mens andre er græske. Grunden til dette er at undgå to cifre starter med det samme bogstav. Der er lavet to sandhi-regler for at undgå mærkværdige navne:

 Hvis bi eller tri er efterfulgt slutningen -ium (hvis nu det sidste ciffer er 2 eller 3), så vil det resultere i -bium eller -trium og ikke -biium eller -triium
 Hvis enn efterfulgt af nil, så er resultatet -ennil- og ikke -ennnil-.

De systematiske symboler er dannet ved at lavet det første bogstav i roden om til et versal.

Endelsen -ium "overskriver" traditionelle kemiske endelser, for eksempel hedder grundstof 117 og 118: ununseptium og ununoctium, ikke ununseptin og ununocton.

Alle grundstoffer op til og inklusiv 112 har fået permanente trivialnavne og symboler, så det kan kun anbefales at bruge de systematiske navne og symboler på grundstoffer fra og med 113 og op efter. Dette betyder at der i praksis kun bruges systematiske symboler på 3 bogstaver.

Note 
Bemærk at dette kun er eksempler på hvordan man navngiver. Per år 2006 er grundstof 118, ununoctium, det højestnummererede grundstof som man kender til.

Grundstoffer
Ellen Johnson Sirleaf

Ellen Johnson Sirleaf (født 29. oktober 1938) blev i 2005 valgt som præsident i Liberia – den første demokratisk valgte kvindelige præsident i Afrika – og blev taget i ed den 16. januar 2006.

I 2006 nedsatte hun en sandheds- og forsoningskommission, der kom med sin afsluttende rapport i 2009. Rapporten opremsede 49 personer, som kommissionen betragtede som ansvarlige for perioden med borgerkrig og ustabilitet – og en af disse var netop Ellen Johnson Sirleaf, der i begyndelsen af den første borgerkrig havde støttet Charles Taylor økonomisk. Kommissionen anbefalede at disse 49 personer ikke burde have offentligt embede i en periode på 30 år.

Hun blev, sammen med Leymah Gbowee og Tawakkul Karman, tildelt Nobels fredspris i 2011, for deres ikke-voldelige kamp for kvinders sikkerhed og ret til at deltage i fredsskabende arbejde.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Ellen Johnson Sirleaf  på nobelprize.org

Liberias præsidenter
Nuværende statsoverhoveder
Politikere fra Liberia
Modtagere af Nobels fredspris
Personer fra Monrovia
Hydra (måne)

Hydra er en af dværgplaneten Plutos måner: Den blev opdaget sammen med Nix den 15. juni 2005 ud fra billeder taget med Hubble-teleskopet og havde først den midlertidige betegnelse S/2005 P 1. De første billeder der "afslørede" Hydra blev taget den 15. og 18. maj samme år, og efter at opfølgende observationer samt billeder fra tidligere observationer havde bekræftet eksistensen af de "nye" måner, blev fundet formelt annonceret den 31. oktober.

Indtil videre ved man ikke ret meget om Hydra, ud over dens omløbsbane samt nogle grove skøn over dens størrelse; diameteren anslås til mellem 52 og 160 kilometer.

Kuiperbæltet
Nix

Nix er en af dværgplaneten Plutos måner: Den blev opdaget sammen med Hydra den 15. juni 2005 ud fra billeder taget med Hubble-teleskopet og havde først den midlertidige betegnelse S/2005 P 2. De første billeder der "afslørede" Nix blev taget den 15. og 18. maj samme år, og efter at opfølgende observationer samt billeder fra tidligere observationer havde bekræftet eksistensen af de "nye" måner, blev fundet formelt annonceret den 31. oktober.

Indtil videre ved man ikke ret meget om Nix, ud over dens omløbsbane samt nogle grove skøn over dens størrelse; diameteren anslås til mellem 32 og 145 kilometer.
Åsum Herred

Åsum Herred var et herred i Odense Amt. Herredet hørte indtil 1662 til Odensegård Len, og derefter Odensegård Amt indtil det ved reformen af 1793 blev en del af Odense Amt.

I herredet ligger følgende sogne:
 Allerup Sogn
 Davinde Sogn
 Fraugde Sogn
 Højby Sogn
 Nørre Lyndelse Sogn
 Nørre Søby Sogn
 Rolfsted Sogn
 Rønninge Sogn
 Seden Sogn
 Sønder Nærå Sogn 
 Åsum Sogn

Se også 
 Danmarks regioner
 Danmarks amter (1970-2006)
 Danmarks amter (1793-1970)
 Danmarks amter (1662-1793)

Kilder 
 
 
 Trap Danmark 4. udgave 1924
 DIS-Danmark Amt-Herred-Sogn 

Herreder i Odense Amt
Svendborg Amt

Svendborg Amt blev samlet i 1793 af Nyborg Amt og Tranekær Amt.
I 1970 blev Svendborg Amt lagt sammen med Odense Amt til Fyns Amt

Sammensætning 
Amtet bestod af følgende Herreder:
 Gudme Herred
 Langelands Nørre Herred
 Langelands Sønder Herred
 Sallinge Herred
 Sunds Herred
 Vindinge Herred
 Ærø Herred
Ærø Herred kom dog først med ved udvekslingen omkring Wienerfreden i 1864.

Amtmænd 

 1822-1855: Frederik Sporon
 1855-1856: Hans Helmuth Lüttichau
 1856-1867: Christian Cederfeld de Simonsen
 1867-1905: Ludvig Brockenhuus-Schack
 1905-1930: J. Wedell-Wedellsborg
 1930-1933: Ove Koefoed
 1933-1953: Rudolf Lassen
 1953-1963: Knud Friis Jespersen
 1963-1970: Knud Glente

Se også 
 Kirker i Svendborg Amt

Eksterne henvisninger

Kilder 

 
Danmarks amter (1793-1970)
Familien Gyldenkål

Familien Gyldenkål er en dansk film fra 1975. Den er den første i en serie på tre film om den excentriske familien Gyldenkål. Siden fulgte Familien Gyldenkål sprænger banken (1976) og Familien Gyldenkål vinder valget (1977).

Manuskriptet blev skrevet af Poul-Henrik Trampe, og den er instrueret af Gabriel Axel.

Medvirkende 
Axel Strøbye
Kirsten Walther
Birgitte Bruun
Martin Miehe-Renard
Karen Lykkehus
Bertel Lauring
Ove Sprogøe
Lily Broberg
Jens Okking
Karl Stegger
Brigitte Kolerus
Helle Merete Sørensen
Bjørn Puggaard-Müller
Otto Brandenburg
Lisbet Dahl
Claus Ryskjær
Hans Christian Ægidius
Tommy Kenter
Hardy Rafn
Benny Hansen
Ebba With
Jens Brenaa
Poul Thomsen
Gyda Hansen
Ernst Meyer
Søren Rode
Karl Gustav Ahlefeldt

Eksterne links 
 

 
Komediefilm fra Danmark
Danske film fra 1975
Film instrueret af Gabriel Axel
Dansksprogede film
Familien Gyldenkål sprænger banken

Familien Gyldenkål sprænger banken er en dansk film fra 1976. Det er den anden film i serien på i alt tre film (den første film i serien hedder blot Familien Gyldenkål, og den sidste hedder Familien Gyldenkål vinder valget).

Filmen er instrueret af Gabriel Axel og skrevet af Poul-Henrik Trampe

Filmen solgte 905.332 billetter, og den er dermed blandt de bedst sælgende danske film nogensinde.

Medvirkende 
 Axel Strøbye
 Kirsten Walther
 Birgitte Bruun
 Martin Miehe-Renard
 Karen Lykkehus
 Jens Okking
 Bertel Lauring
 Volmer-Sørensen
 Ole Monty
 Grethe Sønck
 Kjeld Nørgaard
 Gyrd Løfqvist
 Poul Thomsen
 Birger Jensen
 William Kisum
 Gabriel Axel

Referencer

Eksterne links 
 

Sprænger banken
Komediefilm fra Danmark
Danske film fra 1976
Film instrueret af Gabriel Axel
Dansksprogede film
Familien Gyldenkål vinder valget

Familien Gyldenkål vinder valget er en dansk film fra 1977. Det er den sidste film i serien efter Familien Gyldenkål og Familien Gyldenkål sprænger banken.

Filmen er instrueret af Bent Christensen og skrevet af Poul-Henrik Trampe.

Medvirkende 
 Axel Strøbye
 Kirsten Walther
 Birgitte Bruun
 Martin Miehe-Renard
 Karen Lykkehus
 Bertel Lauring
 Rolv Wesenlund
 Karl Stegger
 Birgit Brüel
 Arthur Jensen
 Benny Hansen
 Judy Gringer
 Hardy Rafn
 Olaf Nielsen
 Gunnar Lemvigh
 Otto Brandenburg
 Lene Brøndum
 Jesper Klein
 Michael Lindvad
 Annie Birgit Garde
 Ib Mossin
 Sisse Reingaard
 Lise Schrøder
 Lise-Lotte Norup
 Pia Jondal
 William Kisum
 Pouel Kern

Eksterne links 
 

Vinder valget
Danske film fra 1977
Komediefilm fra Danmark
Film instrueret af Bent Christensen
Dansksprogede film
Strategisk bombning

Strategisk bombning er et militærudtryk som refererer til, at man går efter at hæmme et lands økonomiske infrastruktur dvs., at gå efter fabrikker, jernbaner, byer, olieraffinaderier, militæranlæg mv. Strategisk bombning blev først for alvor muligt efter flyvemaskinens opfindelse og blev afprøvet under slaget om England under anden verdenskrig, da flyvemaskinen er mere præcis end evt. artilleri og kanoner.

Strategisk bombning bliver brugt i forbindelse med en totalkrigsstrategi, altså et angreb på alle fronter. Strategisk bombning er en modsætning til taktisk bombning, hvor man går efter at skade individuelle militære enheder.

Som regel vil man ved en strategisk bombning benytte store bombemaskiner, men det er ikke et krav længere da præcisionsmissiler såsom krydermissilet Tomahawk kan affyres fra sikker afstand.

Se også 

 2. verdenskrig
 Taktisk bombning
 Strategiske atomvåben

Krig
Militærstrategi
Bombning

de:Luftkrieg#Strategische Bombardements
Bjørn Spiro

Bjørn Spiro (født 20. marts 1909 på Frederiksberg, død 1. juni 1999) var en dansk skuespiller.

Uddannet i årene 1929-1932 på Dagmarteatret.

Siden kom han til Riddersalen hvor han især huskes fra forestillingen Svend, Knud og Valdemar og Casino.

På grund af sin jødiske afstamning måtte Spiro flygte til Sverige under 2. verdenskrig, hvor han var brandmand i Den Danske Brigade.

Senere i karrieren var han på turné med privatteatre.

På tv oplevede man Spiro flere gange, men det var især radioen, der nød godt af ham.

Han var i de senere år tilknyttet Jehovas Vidner og blev frosset lidt ud af filmbranchen, da han ikke ønskede at medvirke i de senere sengekantsfilm. Han virkede desuden i en periode som kustode på Teatermuseet.

Filmografi i udvalg 
 Det hemmelighedsfulde X – 1914
 5 raske piger – 1933
 Flådens blå matroser – 1937
 Der var engang en vicevært – 1937
 Frøken Møllers jubilæum – 1937
 Balletten danser – 1938
 De tre, måske fire – 1939
 Skilsmissens børn – 1939
 Damen med de lyse handsker – 1942
 Moster fra Mols – 1943
 Kriminalassistent Bloch – 1943
 Teatertosset – 1944
 De røde enge – 1945
 Op med lille Martha – 1946
 Lynfotografen – 1950
 Mød mig på Cassiopeia – 1951
 Det gamle guld – 1951
 Kongeligt besøg – 1954
 Jan går til filmen – 1954
 Mod og mandshjerte – 1955
 Altid ballade – 1955
 Kispus – 1956
 Far til fire i byen – 1956
 Natlogi betalt – 1957
 Skovridergården – 1957
 Lån mig din kone – 1957
 Pigen og vandpytten – 1958
 Poeten og Lillemor – 1959
 Pigen i søgelyset – 1959
 Helle for Helene – 1959
 Vi er allesammen tossede – 1959
 Forelsket i København – 1960
 Tro, håb og trolddom – 1960
 Skibet er ladet med – 1960
 Det skete på Møllegården – 1960
 Gøngehøvdingen – 1961
 Soldaterkammerater på efterårsmanøvre – 1961
 Mine tossede drenge – 1961
 Løgn og løvebrøl – 1961
 Cirkus Buster – 1961
 Den kære familie – 1962
 Pigen og pressefotografen – 1963
 Dronningens vagtmester – 1963
 Når enden er go' – 1964
 Tine – 1964
 Sommer i Tyrol – 1964
 Måske i morgen – 1964
 Don Olsen kommer til byen – 1964
 Majorens oppasser – 1964
 En ven i bolignøden – 1965
 Passer passer piger – 1965
 Flådens friske fyre – 1965
 Slå først, Frede – 1965
 Pigen og greven – 1966
 Nu stiger den – 1966
 Slap af, Frede – 1966
 Gys og gæve tanter – 1966
 Mig og min lillebror – 1967
 Nyhavns glade gutter – 1967
 Jeg er sgu min egen – 1967
 Min kones ferie – 1967
 Olsen-banden – 1968
 Mig og min lillebror og storsmuglerne – 1968
 Uden en trævl – 1968
 Præriens skrappe drenge – 1970
 Mazurka på sengekanten – 1970
 Hovedjægerne – 1971
 Olsen-bandens store kup – 1972

Eksterne henvisninger

Kilder 

Skuespillere fra Danmark
Den Danske Brigade
Danskere i 1900-tallet
Personer fra Frederiksberg
Brandfolk fra Danmark
Pariahhund

En pariahhund var oprindeligt navnet for vilde hunde i Indien, men er sidenhen blevet betegnelsen for alle vilde hunde der lever nær landsbyer, hvor de søger efter mad men sjældent direkte er i kontakt med mennesker. Ordet pariah kommer fra det tamilske udtryk "paraiyar" som betyder handelsrejsende/omstrejfende og refererer til en tamilsk kaste af uren eller lav rang.

Hunderacer fra Indien
Hundegrupper
Peter Petersen Freuchen

Peter Petersen Freuchen (født 16. marts 1827 i Magleby på Møn, død 24. maj 1894 på Frederiksberg) var professor i landmåling ved Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole.

Freuchen blev 1845 student fra Sorø Akademi og tog 1852 eksamen i anvendt naturvidenskab ved den polytekniske læreanstalt. Samme år blev han konstitueret adjunkt ved Aarhus Katedralskole, men denne stilling opgav han for 1. juli 1858 at overtage posten som lærer i landmåling ved Landbohøjskolen. Han havde denne stilling frem til sin død. Han udviklede bl.a. teoretisk undervisning i landmåling, og særligt den økonomiske del af dette. Han har skrevet enkelte afhandlinger i matematiske og naturvidenskabelige tidsskrifter samt dels trykte, dels autograferede lærebøger i landmåling.

1888 blev Freuchen æresmedlem af Landinspektørforeningen, 1873 Ridder af Dannebrog og 1883 Dannebrogsmand.

Han er begravet på Solbjerg Parkkirkegård. Han er gengivet på et litografi af Harald Jensen 1868, efter fotografi af Jens Petersen 1866.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Ingeniører fra Danmark
Ansatte ved Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole
Riddere af Dannebrog
Faglitterære forfattere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Møn
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Salmonsens
Dnestr

Dnestr (også kendt som Dnjestr) (, ; ; , ) er en 1.352 km lang flod, der udspringer i Karpaterne, flyder igennem Ukraine og Moldova og udmunder i Sortehavet.

Etymologi 

Navnet Dnestr stammer fra sarmatiske Danu nazdya "den nære flod". Navnet Dnepr har også sarmatisk stamme med betydningen "floden på den anden side". Navnene på Don og Donau er er en afledning af det samme Protoindoeuropæiske ord *danu ~ flod. Det ældre navn for Dnestr: Tyras (på oldgræsk Τύρας) stammer fra det skytiske tura, der betyder "hurtig".

På russisk er floden kendt som Днестр, . På jiddisch er floden kendt som Nester (), på tyrkisk som Turla og under antikken, blev den kaldt Tyras på latin og Danastris på græsk. Klassiske forfattere har også henvist til den som Danaster.

Edward Gibbon refererer til floden som Niester og Dniester i hans historie "Decline and Fall of the Roman Empire".

Geografi 

Dnestr udspringer i Ukraine, nær byen Drohobytj, tæt på grænsen til Polen, og flyder mod Sortehavet. Floden udgør en del af grænsen mellem Ukraine og Moldova, hvorefter den de næste 398 km flyder gennem Moldova og adskiller hovedparten af Moldovas territorium fra Transnistrien. Senere udgør floden atter grænsen mellem Moldova og Ukraine og flyder derefter gennem Ukraine til Sortehavet, hvor dens udmunding danner Dnestr indsøen.

Langs den nederste halvdel af Dnestr er den vestlige bred høj og kuperet mens den østlige bred er lav og flad. Floden udgør grænsen til den eurasiske steppe. Dnestrs vigtigste bifloder er Bîc og Răut i Moldavien.

Komerciel anvendelse 

Oprindeligt blev Dnestr kommercielt hovedsageligt anvendt til tømmerflådning, vandmøller (i øvre løb) og fiskeopdræt.

Siden 1800-tallet har Dnestr jævnligt været besejlet fra udmundingen til Dubăsari i Transnistrien, tidligere kunne floden besejles helt op til Halych i Ivano-Frankivsk oblast. En af Dnestrs vigtige flodhavne er Tiraspol i Transnistrien.

Reservoirer 

På  Dnestr er der to store reservoirer med vandkraftværker: Dnestrreservoiret (Ukraine), overfladeareal 142 km² og et volumen på 3 km³, elproduktion 865 GWh, og Dubăsarireservoiret (Moldova), overfladeareal 68 km² og et volumen på 0,49 km³, elproduktion 261 GWh.
I Ukraine er der i alt 62 mindre reservoirer, med et samlet overfladeareal på 11.229 ha, og et volumen på 298.800.000 m³.

Reservoirerne anvendes til vanding af marker (primært i Moldova), fiskeopdræt, regulering af floden og vandforsyning til beboelser. Den vigtigste kilde til centraliseret vandforsyning omkringliggende områder er vand fra Dnestr.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Floder i Moldova
 
Floder i Lviv oblast
Floder i Ivano-Frankivsk oblast
Floder i Ternopil oblast
Floder i Tjernivtsi oblast
Floder i Khmelnytskyj oblast
Floder i Vinnytska oblast
Floder i Odessa oblast
Pan-pan

Pan-pan er et internationalt nødråb, som indenfor luftfartens og søfartens radiotelefoni bruges til at indlede såkaldte ilmeldinger (engelsk: urgent call): Sådanne meldinger sendes fra et fartøj i situationer hvor der er fare for mennesker og/eller materiel, hvis der ikke kommer assistance "indenfor kort tid". Meddelelsen indledes altid med Pan-pan gentaget tre gange; "Pan-pan, pan-pan, pan-pan", efterfulgt af oplysninger om fartøjets identitet, situation, position og pilotens hensigter.

Pan-pan og ilmeldinger "haster" en grad mindre end nødmeldinger, hvor nødråbet Mayday anvendes. På havet kunne det f.eks. være ved motorstop hvor fartøjet driver mod kysten: Der er ikke en overhængende faresituation, men der kræves alligevel hurtig assistance før situationen udvikler sig.

Kommunikation
Kodninger
Khusistan (provins)

Khusistan eller Khuzestan (persisk:خوزستان) er en af Irans 30 provinser. Den ligger på den nordøstlige side af den Persiske Golf, og provinsens hovedby hedder Ahvaz. I provinsen findes bl.a. følgende større byer Behbahan, Abadan, Andimeshk, Khorramshahr, Bandar Imam, Dezful, Shushtar, Omidiyeh, Izeh, Baq-e-Malek, Mah Shahr, Dasht-i Mishan/Dasht-e-Azadegan, Ramhormoz, Shadegan, Susa, Masjed Soleiman, Minoo Island og Hoveizeh.

Provinsen dækker et areal på 64.055 km², og den har 4,3 millioner indbyggere. Næsten halvdelen er shiittiske arabere, som bor i den sydlige del af provinsen. Desuden findes der shiittiske persere og folk af kurdisk afstamning som Bakhtiarer og Lurere (som taler en persisk dialekt) mod nord og øst. I provinsens nordlige del lever endnu en del af de kurdere, som blev forflyttet dertil under den Iran-Irak-krigen. I provinsen finder man Irans største dæmningsanlæg og vandkraftværk, som opstemmer floden Karun ved byen Masjid Soleiman (Masjid-e-Soleiman).

Provinsens historie 
Det nuværende Khusistan svarer til det område, der kaldes Elam i historiske beretninger. Områdets hovedby var byen Susa, og op gennem historien kaldte iranerne provinsen for Elam. Den oldpersiske betegnelse for Elam var Hujiyā, som kan genkendes i provinsens moderne navn. Khusistan er den ældste, iranske provins og den kaldes ofte for "nationens fødested" i Iran. Det var nemlig i dette område, at de indo-iransktalende stammer slog sig ned og grundlagde de fremtidige riger Persien, Medien og Partien sammen med den indfødte, elamitiske befolkning. Khusistan var også stedet, hvor byen Jondishapur og dens lægeskole lå.

Under elamiterterne, babylonerne og mederne blev Khusistan opdyrket ved hjælp af højt udviklet kunstvandingsteknik, og området regnet for Mesopotamiens og Persiens kornkammer indtil islamiseringen i det 7. århundrede. I det sydiranske lavland mellem Zagros-bjergene og den Persiske Golf er der i stedet opstået ørkenagtige stepper og udbredte sumpområder langs bredderne af Karun, Kerkha og Shatt al-Arab. På grund af rige forekomster af olie- og naturgas er provinsen atter blevet en økonomisk og geopolitisk betydningsfuld region. Fra 1980 til 1988 var det iranske Khusistan målet for en irakisk erobring, og området lider endnu under de ødelæggelser, som skyldes de irakiske hærenheder.

Eksterne links 
 Turistens Khusistan (på engelsk og persisk)

Provinser i Iran
Fællesrådet vedrørende Mineralske Råstoffer i Grønland

Fællesrådet for Mineralske Råstoffer i Grønland er et grønlandsk/dansk råd sammensat af fem grønlandske og fem danske medlemmer samt en formand, der udpeges efter fælles indstilling. 

Fællesrådet blev oprettet i 1979 forbindelse med vedtagelsen af hjemmestyreloven, der gav Grønland hjemmestyre. Rådet blev oprettet for at sikre fælles beslutningskompetence på råstofområdet i Grønland.
 
Fællesrådets hovedopgaver er at følge udviklingen på råstofområdet i Grønland, at afgive indstillinger til Grønlands Landsstyre og den danske regering om principielle spørgsmål i forbindelse med råstofefterforskning og konkrete indstillinger om meddelelse af tilladelse til forundersøgelse, efterforskning og udnyttelse af råstoffer eller tillæg til eksisterende tilladelser. Fællesrådet kan desuden på egen hånd vælge at afgive indstillinger til Grønlands Landstyre og den danske regering om andre emner.

Fællesrådet har (2008) følgende medlemmer: 
 Kim Andersen, (Venstre),formand, 
 Kuupik Kleist, (Inuit Ataqatigiit), næstformand, 
 Niels Sindal, (Socialdemokraterne), næstformand, 
 Kaj Ikast, (Konservative Folkeparti)
 Lars-Emil Johansen, (Siumut)
 Aase Madsen, (Dansk Folkeparti)
 Ellen Christoffersen, (Atassut)
 Svend Erik Hovmand, (Venstre)
 Per Berthelsen, (Demokraterne)
 Martin Lidegaard (Det radikale Venstre)

Formanden udpeges af Dronningen efter indstilling fra Grønlands Landsstyre og økonomi- og erhvervsministeren for perioder af fire år. 

Råstofdirektoratet under Grønlands Hjemmestyre i Nuuk er sekretariat for Fællesrådet.

Grønlands politik
Danmarks politik
Åsted Kirke

Åsted Kirke, der findes flere kirker med samme navn:

 Åsted Kirke (Frederikshavn Kommune) – en kirke i Åsted Sogn (Frederikshavn Kommune)
 Åsted Kirke (Skive Kommune) – en kirke i Åsted Sogn (Sundsøre Kommune)
Løgneren (film)

Løgneren er en dansk dramafilm fra 1970, skrevet og instrueret af Knud Leif Thomsen efter Martin A. Hansens roman af samme navn.

Medvirkende
Frits Helmuth
Ann-Mari Max Hansen
Vigga Bro
Ole Wisborg
Niels Hinrichsen
Pouel Kern
Kirsten Rolffes
Benny Hansen
Ingolf David
Annemette Svendsen
Daimi Gentle
Erik Wedersøe

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 1970
Dramafilm fra Danmark
Film baseret på bøger
Film instrueret af Knud Leif Thomsen
Sargon

Sargon (egentlig Sharrukîn, ca. 2.334 f.Kr.-2.279 f.Kr.) var konge af Akkad og Sumer i oldtidens Mesopotamien i det nuværende Irak.

Sargon er en af de mest karismatiske og bedst huskede herskere i den tidlige historiske periode i Nærorienten. Hans tørst efter erobringer gjorde ham til hersker over de rige bystater i Mesopotamien og nogle af de mange småstater i Syrien. Hans rige Akkade- eller Agadeimperiet strakte sig fra Middelhavet i nordvest til den Persiske Bugt i syd. En senere tradition gør ham også til erobrer af Bahrain og Oman.

Sargons liv & virke

Sargons navn 
Navnet Sargon stammer fra Bibelen og det er den form, som bliver anvendt i dag. Hans navn på akkadisk var Sharrum-kin ܫܪܘܟܢ, . Det betyder den sande eller legitime konge. Det kan tolkes, som at han var tronraner.

Sargons oprindelse 
Der er mange historier om Sargons oprindelse; en af dem handler om hans tur ned ad Eufrat-floden i en kurv (som Moses på Nilen). Han blev reddet og blev gartner og til sidst konge af Akkad.

Historikerne er enige om, at han ikke var af fornem slægt. Den sumeriske kongerække benævner hans fader som daddel-bonde. Teorien om at han var tronraner holder sikkert stik.

Han blev i 2.334 f.Kr. konge af Akkad, en by som han er kendt for at have grundlagt. Ved sin tronbestigelse blev han ikke kun grundlægger af et imperium, men også af Akkade-dynasti.

Sargons erobringer 

Sargon forenede Akkad og Sumer og erobrede de mange selvstændige og rige bystater inden for de respektive områder. Han besejrede Uruk og tilfangetog byens konge, Lugalzagesi.

Store dele af de vestlige og sydlige iranske kongedømmer faldt for Sargons mægtige hære.
Hans besiddelse af mægtige byer som Umma, Ur og Lagash gav ham adgang til store ressourcer. Handelen med Indus-civilisationen og Bahrain og Oman (oldtidens Dilmun og Makan) bidrog kraftigt til hans prestige i samtiden og i eftertiden.

I 2.279 f.Kr. døde Sargon på toppen af sin magt. Han blev fulgt af sønnen Rimush.

Sargon i eftertiden 

I eftertiden er Sargon husket som en stor og mægtig hersker. Hans erobringer og imperiet var for evigt et eksempel til efterfølgelse for de mange erobrerkonger i Nærorientens kerne. Det er ikke for ingenting, at han er husket som Sargon den Store.

Sargons familie 

Sargon var gift med Tashlultum

1: Rimush (2.278-2.270 f.Kr.), konge af Akkad

2: Manishtushu (2.269-2.255 f.Kr.), konge af Akkad

3: Enheduanna, ypperstepræstinde af Ur

Referencer 

Akkadiske imperium
Personer i oldtidens Mesopotamien
Tjek fødsels- og dødsår