kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
A. Thorenfeld

Anton Erik Christian Thorenfeld (Født 9. april 1839 i Svendborg, død 20. februar 1907 i København) var en dansk landskabsmaler og operasanger.

Thorenfeld var søn af urmager Urbanus Ludvig Thorenfeld (1817-1886) og Ellen Marie Nielsen (1821-1874). Efter at have gennemgået malerlæren kom han til Kunstakademiet i København og arbejdede der i årene 1858-64. Ved siden heraf malede han landskabsstudier og modtog råd og vejledning hos P.C. Skovgaard, Vilhelm Kyhn, Godtfred Rump og F.C. Kiærschou, uden dog at træde i egentligt elevforhold til nogen af dem. På forårsudstillingen i 1859 debuterede han med en studie; i 1861 solgte han Parti fra Svendborg til Kunstforeningen, der senere har købt flere af hans arbejder, 1873 således Parti fra Hobro Fjord, der på udstillingen var lønnet med Den Sødringske Præmie. I 1885 var Thorenfeld udenlands med Akademiets stipendium, i 1893-94 med Det anckerske Legat, men malede på sine rejser kun lidet og udstillede intet deraf med undtagelse af et par svenske motiver. Han er som kunstner en udpræget dansk natur, jævn og ærlig i sit emnevalg og sit syn og lige så omhyggelig som stilfærdig i udførelsen. hans betydeligste arbejder er landskaber med store flader og dyb horisont; i disse stå luft og terræn ofte sammen med en finhed i form og tone, der giver dem blivende værd, og ikke sjælden interessere de ved stor og ejendommelig linjeføring, således Jysk Landskab, Motiv fra Sæbyegnen (1882), Sommerdag ved Jyllands Østkyst (1886; Statens Museum for Kunst), Parti ved Roskilde Fjord ("Mention honorable" ved Verdensudstillingen i Paris 1889; købt af museet i Maribo) og Tordenvejr, fra Bakkerne ved Hald (1892; Odense Museum). A. Thorenfeld er blevet malet af Wenzel Tornøe, 1870.

Thorenfeld var også bassanger. I 1869 debuterede Thorenfeld som Sarastro i Tryllefløjten på Det Kongelige Teater, hvortil han var knyttet indtil 1884.

Thorenfeld blev den 30. oktober 1872 gift med Valborg Emilie Biilmann (1843-1883), datter af kolonibestyrer i Grønland, kammerråd Holger Biilmann (1797-1864) og Johanne Elisabeth Cathrine f. Bang (1815-1864). Året efter hendes død i 1883 blev han, den 6. juli 1884, gift med Agnes Emilie Nehm (14. november 1851), datter af urtekræmmer Ferdinand Nehm (1817-1886) og Emilie Marie Bentzen (1821-1874).

Ekstern henvisning 

 
 Sigurd Müller: , side 251, Udgivet af C.F. Bricka, Gyldendal (1887–1905)

Malere fra Danmark
Personer fra Svendborg
Danskere i 1800-tallet
Landskabsmalere
Operasangere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Volstrup Kirke

Volstrup Kirke ligger omkring 1 km nord for landsbyen Volstrup ca. 14 km S for Frederikshavn (Region Nordjylland).

Kirken bærer præg af tilhørsforhold til den nærliggende herregård Sæbygård. Kor og skib er opført i senromansk tid af teglsten, den rundbuede norddør samt nogle vinduesoverliggere og skråkantsoklen af granit er enkeltheder, som stammer fra senromansk tid. I sengotisk tid blev koret forlænget mod øst og fik samme længde som skibet. Våbenhuset er formodentlig blevet opført i sengotisk tid. Den tilmurede syddør er spidsbuet. De svungne barokkamme stammer fra 1700-tallet. På kirkegården ses et ottekantet gravkapel fra anden halvdel af 1800-tallet for familien Arenfeldt.

I sengotisk fik kor og skib indbygget krydshvælv. Altertavlen stammer fra en renæssance-fløjaltertavle med våben for Johan Rud og Anne Hardenberg, den nuværende altertavle blev kraftig omdannet i 1709 og fik tilføjet våben for Holger Pach og Lisbeth Bille, i fodstykkets maleri ses den jødiske og den kristne nadver. Korbuekrucifikset er fra sengotisk tid. Prædikestolen er fra 1700-tallet, på kurven ses naive malerier, på den firkantede lydhimmel ses evangelistmalerier. I stoleværket ses gavle med våben for Vogn Vognsen til Stenhede og våben for Malte Sehested og Sophie Brahe. I vestenden ses et pulpitur fra begyndelsen af 1700-tallet med våben for Pachs, Bille og Arenfeldt. I korets gulv ses en gravsten over Otto Brahe (død 1646).

Den lille romanske granitfont er stærkt ophugget.

Eksterne kilder og henvisninger 

 Volstrup Kirke på KortTilKirken.dk
 Volstrup Kirke på Nordenskirker.dk 

Kirker i Frederikshavn Kommune
Kirker i Aalborg Stift
Kirker i Hjørring Amt
Vorupør Fiskeriforening

Vorupør Fiskeriforening etableredes 25. juni 1892. Initiativtager var strandfoged, fisker og fiskeeksportør Jens Poulsen.

I 1907 fremlagde Jens Munk-Poulsen Vorupør Fiskeriforenings oplæg til en havn i Nørre Vorupør på 56 tdr. land – samme størrelse som havnen i Frederikshavn, og til en pris på 7-8 millioner kroner. 5. december 1907 anbefalede Dansk Fiskeriforenings Vestkysthavneudvalg Vorupør til at få en havn.

Fiskeriforeningen afholdt i 1919 et møde på Vorupør Badehotel med fiskerne i Fiskercompagniet, hvorved det blev bestemt at ændre vedtægterne i compagniet.

I 1932 vedtog Fiskeriforeningen enstemmigt at oprette en fiskeauktion i Vorupør. Dette projekt blev imidlertid aldrig til noget.

13. juni 1941 vedtog Fiskeriforeningen med 20 kystbådes stemmer at bevare det nyetablerede ophalingsspil på landingspladsen. 3 kystbåde stemte imod da de ikke ville opgive deres gode hævdvundne pladser på landingspladsen, da ophalingsspillet jo gav kø, men skånede fiskerne for besværet med at søsætte kystbådene manuelt.

25. juni 1942 afholdt Fiskeriforeningen 50 års jubilæum.

Vorupør Fiskeriforening er stadig aktiv på landingspladsen i Nørre Vorupør.

Indre Mission 
Ligesom Fiskercompagniet var Vorupør Fiskeriforening fra starten dybt præget af Indre Mission.
I 1905 gjordes det obligatorisk med bøn som indledning og afslutning på generalforsamlinger i Fiskeriforeningen.

I 1930'erne måtte en signalmand stille til møde hos bestyrelsen i Fiskeriforeningen fordi der gik rygter om at han 'snapsede'. Bestyrelsen henstillede "At han i fremtiden ville iagttage, at det ikke gentog sig".

Fiskeri om søndagen og på helligdage var bandlyst, og i 1944 stilledes endog forslag om at ophalingsspillet ikke måtte benyttes til klargøring om søndagen til mandagens arbejde. Forslaget blev dog forkastet.
Forbuddet mod søndagsfiskeriet blev imidlertid presset fra flere sider. i 1950 stemte 55 for at bevare forbuddet imens 4 stemte imod. I 1958 stemte 35 for at bevare forbuddet imens 23 stemte imod.

I 1976 henstillede Fiskeriforeningen til at kioskerne stoppede udskænkning af øl, da man ønskede et forbud mod øldrikkeri på landingspladsen.

29. april 1982 blev søndagsfiskeriet igen bragt på banen da et medlem af Fiskeriforeningens bestyrelse ikke længere ville acceptere forbuddet. Efter en del postyr faldt sagen til jorden, da medlemmet trak sig fra bestyrelsen. På Fiskeriforeningens generalforsamling i 1984 blev forbuddet mod søndagsfiskeri forkastet da kun 3 stemte for at bevare det, imens 6 stemte blankt og 24 stemte for at fjerne forbuddet. Især konkurrencen fra Hanstholm Havn der åbnede i 1967 gjorde forbuddet svært at acceptere for fiskerne der måtte se de gode fiskepladser blive optaget. Samtidig pressede den yngre generation på for at få lov til at bruge havet alle de dage vejret tillod det, og uanset om det var søndag eller helligdag.

Hverken bøn eller salmesang er i dag en del af møderne i Vorupør Fiskeriforening.

Etableret i 1892
Fiskeribebyggelse
Foreninger fra Danmark
Det europæiske borgerinitiativ

Det europæiske borgerinitiativ blev indført med Lissabontraktaten. Hensigten med initiativet var at fremme borgernes deltagelse i EUs beslutningsproces. Der blev i december 2010 opnået enighed om et kompromis mellem Det Europæiske Råd og Europaparlamentet om udformningen af reglerne i dette initiativ. Den endelige vedtagelse fandt sted inden udgangen af 2010. En ny, revideret forordning blev vedtaget i april 2019 og trådte i kraft den 1. januar 2020.

I 2014 havde et tilstrækkeligt antal borgere indsamlet stemmer til at kræve et forslag om forbedret vandkvalitet, og i 2015 blev kampagnen "Stop vivisection" officielt optaget på listen over initiativer med mere end 1 million stemmer.

Processen 
Kommissionen gennemførte i 2009 en offentlig høring og udsendte på baggrund heraf et forslag den 31. marts 2010.  Den grundlæggende præmis er, at en million EU-borgere ved deres underskrift kan opfordre Europa-Kommissionen til at udforme et forslag på et område, hvor der findes et eksisterende regelsæt, f.eks. et direktiv. Borgere skal ifølge traktatens § 11 stamme fra "et betydeligt antal medlemsstater".

Kommissionen skal tage stilling til opfordringen og offentliggøre sin stillingtagen, men er ikke forpligtet til at følge den. Initiativer, der falder uden for de eksisterende regelsæt kan ifølge Lissabontraktaten ikke behandles af kommissionen.

Forslaget fik en blandet modtagelse, især fordi skeptikere fandt kravene til tidsfrist for høring og andre minimumskrav restriktive. Efter behandlingen i Det Europæiske Råd og Europaparlamentet blev flere af de kritiserede elementer i forslaget ændret.(Se Oversigt over regler for borgerinitiativer).

Oversigt over regler for borgerinitiativer 

Der har i hele processen været enighed om, at
 kommissionen skal oprette en hjemmeside med vejledning og en "Point of Contact".
 EU-borgeren skal have valgret til Europa-Parlamentsvalg for at underskriften er gyldig.
 Der skal holdes en offentlig høring med deltagelse af Kommissionen og Europa-Parlamentet, inden Kommissionen svarer på et konkret initiativ.

Konkrete initiativer 

Greenpeace afleverede den 9. december 2010 1 million underskrifter med opfordring til kommissionen om at forbyde anvendelsen af genmodificerede fødevarer til kommissæren for sundhed og forbrugerpoltik, John Dalli.

FUEN (Federation Unoin of European Nationalities) afleverede i 2018 1.12 mio. underskrifter til kommissionen med opfordring til at støtte europæiske mindretal rettigheder.

Europa-Kommissionen forvalter den fulde liste over alle registrerede europæiske borgerinitiativer.

Noter

Eksterne links 
 http://ec.europa.eu/citizens-initiative/public/welcome?lg=da
 http://www.eu-oplysningen.dk/dokumenter/status/alle/status_20100119/ 
 http://www.ugebreveta4.dk/2010/201025/Baggrundoganalyse/Skrappe_regler_truer_EUs_demokratiforsoeg.aspx 
 http://www.eu-oplysningen.dk/nyheder/euidag/2010/december/borger/ 
 http://www.presswire.dk/default.asp?o=1&pid=42977
 http://info.greenpeace.se/a_mediarelease/?openfolder=101209_Brussels_GMO_Million_Signatures
 http://www.notat.dk/nye-skrappe-regler-for-at-anvende-borgerinitiativet/ 

EU
Prosadigt

Prosadigte har ikke faste mønstre (rim), men gør i stedet for brug af andre lyriske virkemidler, som rytme, klang og sproglige billeder.
Prosadigte er fortællende digte – kan også beskrives som en lille historie.
Digtet kan være skrevet i strofisk form med et ens eller forskelligartet antal verselinjer. Her er det mere indholdet der tæller, f.eks. kan det være samfundspolitisk eller nærværende over for ting der sker. Her er ikke andre rim i indholdet end bogstavrim.

Franske Charles Baudelaire (1821-1867) betragtes som en af de første, der skrev prosadigte.
På dansk regnes Johannes V. Jensen som en af de første til at benytte genren, specielt nævnes digtene fra hans digtsamling i 1906 med blandt andet Ved Frokosten og Paa Memphis Station. I Norge var Sigbjørn Obstfelders Smaating i Prosa (fra Efterladte Arbeider, 1903) og Vilhelm Krags Nat: Digte i Prosa (1892) blandt de tidligste skrevne prosadigte.

Se også 
 Language poetry, "sprogdigtning"

Digte
Øster Vrå Kirke

Øster Vrå Kirke ligger lidt uden for landsbyen Østervrå ca. 21 km SV for Frederikshavn (Region Nordjylland).

Eksterne kilder og henvisninger 
 Øster Vrå Kirke på KortTilKirken.dk

Kirker i Frederikshavn Kommune
Kirker i Aalborg Stift
Kirker i Hjørring Amt
Aslak Jacobsen Hætta

Aslak Jacobsen Hætta (født 24. januar 1824, henrettet 14. oktober 1854) var en af oprørslederne for det samiske Kautokeinoopprør i november 1852. Under optøjerne blev handelsmanden Carl Johan Ruth og lensmanden Lars Johan Bucht dræbt og sognepræst Fredrik Waldemar Hvoslef pisket.

Han var gift med Marith Persdatter Kurak og de havde 2 børn.

Hætta blev dømt til døden for mord på Carl Johan Ruth og henrettet ved halshugning, 30 år gammel.

Referencer 

Mordere fra Norge
Personer henrettet ved halshugning
Samer
Nordmænd i 1800-tallet
Berit Hansdatter Gaup

Berit Hansdatter Gaup (født 25. juni 1836, død 25. marts 1890) var en af dem som blev dømt efter det samiske "Kautokeinooprør" i november 1852. Hun blev dømt til 12 års strafarbejde, men blev benådet i 1864. Hun giftede sig 29. marts 1868 med Lars Jacobsen Hætta.

Eksterne henvisninger 
 Klassekampen: Hva forårsaket opprøret?  af Ole Henrik Magga professor ved Sámi Allaskuvla/Sámi University College

Samer
Missionshuset Filadelfia

Missionshuset Filadelfia i Nørre Vorupør blev bygget, fordi missionshuset Betsaida i Sønder Vorupør ikke længere var tilstrækkeligt for den voksende skare af hellige. Man købte derfor af gårdejer Jens Jensen en grund nær ved kirken for den symbolske sum af 100 kroner. I 1916 stod byggeriet færdigt og blev indviet af sognepræst i Hundborg Hans Peter Nielsen. Byggesummen på 16.000 kroner var blevet indsamlet i Vorupør. Missionshuset, der fik navnet Filadelfia, som betyder broderkærlighed, er aldrig blevet overdraget Indre Mission på landsplan. Årsagen hertil var en strid imellem præsten N.P. Madsen og Indre Mission omkring århundredskiftet. Efter N.P. Madsens død i 1915 vedblev missionshuset at tilhøre sognet, og huset fik navn efter N.P. Madsens tidsskrift Filadelfia. Navnevalget var en markering over for Indre Mission om, at man ikke havde glemt stridighederne, selv om N.P. Madsen var død.

Under 2. Verdenskrig tog tyske soldater huset i  besiddelse fra 1944 ind til afslutningen på den tyske besættelse i maj 1945. Da huset blev afleveret, var det i en miserabel forfatning, og igen blev der samlet ind i Vorupør for at få renoveret missionshuset.

I 1986 havde Indre Mission mistet både fodfæste og opbakning i Vorupør Sogn, og de tilbageværende medlemmer tyngedes mere og mere af udgifterne til missionshuset. Vorupør Menighedsråd tilkendegav, at man var interesseret i at overtage huset og gøre det til kirkecenter. Processen kom imidlertid langt fra til at køre på skinner. Menighedsråd, provstiudvalg og stiftsøvrighed udvekslede synspunkter i en 4 år lang brevveksling, og da projektet endelig blev godkendt, meldte Nationalmuseet sig på banen. Man var bange for, at de små missionshuse på vestkysten skulle forsvinde. Man blev enige om, at missionshuset skulle restaureres, men at det skulle ske i respekt for husets historie.
6. juni 1999 blev det restaurerede missionshus indviet. 
Under restaureringen af Vorupør Kirke foregik gudstjenesterne i missionshuset

Nørre Vorupør
Missionshuse i Danmark
Friedrich Thøming

Ferdinand Christian Friedrich Thøming (27. august 1802 i Egernførde – 21. april 1873 i Napoli) var en dansk landskabs- og marinemaler.

Friedrich Thøming var søn af rektoren ved den derværende lærde skole Johann Wilhelm Thøming (1763-1827) og Johanne Cathrine født Staack (1772-1858). Sin kunstneriske uddannelse fik han ved Kunstakademiet i København og under landskabsmaler J.P. Møller, og i 1823 debuterede han på Charlottenborgudstillingen med fem billeder, udførte over motiver fra Sønderjylland, Lauenborg og Hamborg. I 1824 udstillede han foruden et par holstenske landskaber, af hvilke et blev købt af prins Christian Frederik, flere danske samt sit første søstykke. Samme år rejste han til Italien, og der opholdt han sig med få og korte afbrydelser hele resten af sit liv, idet han afvekslende levede i Rom og i Neapel og omegn; i sidstnævnte by var han bosat sine sidste år, efter at han havde giftet sig med en neapolitanerinde, og der døde han 21. april 1873 (hans enke døde 5. januar 1892). Med Danmark vedligeholdt han dog forbindelsen og udstillede indtil 1853 jævnlig på Charlottenborg Forårsudstilling, i 1843 således seks billeder, der alle var købt af Bertel Thorvaldsen.

Thøming var en meget talentfuld kunstner og i besiddelse af ikke ringe smag og teknisk dygtighed; hans arbejder er gennemgående virkningsfulde og populære; navnlig gælder dette om hans søstykker og i ganske særlig grad om de mangfoldige billeder, han, undertiden ret fabriksmæssig, malede af Capris "blå grotte". En god prøve på denne hans specialitet findes på Thorvaldsens Museum. Thøming lagde sig under et ophold i München efter at litografere og udførte med held flere blade til den store suite litografiske gengivelser af malerier i Münchens gamle pinakotek.

Ekstern henvisning 
 

Malere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Egernførde
Marinemalere
Landskabsmalere
Litografer fra Danmark
South Dublin

South Dublin (irsk: Contae Átha Cliath Theas) er et County i provinsen Leinster i Republikken Irland. Det tilhører ikke til de 26 historiske irske grevskaber, men opstod den 1. januar 1994, da County Dublin forvaltningsmæssigt blev delt. Administrationsby er Tallaght.

Countyete oprindelige navn var Belgard, som er navnet på en middelalderfæstng i det nuværende countys område. For at undgå forveksling med den nye Tallaghter bydel Belgard, blev det officielle navn i 1994 ændret til "South Dublin".

South Dublin ligger sydvest for Dublin. Det strækker sig fra fra floden Liffey ved Lucan i nord til udkanten af Wicklow Mountains i syd. Der grænser det til County Wicklow og Dun Laoghaire-Rathdown.

Politik 
Pladsfordelingen i County Council efter kommunalvalget den 5. juni 2009:

Byer 
Mange byer i South Dublin har er i de sidste ca. 15 år fået mange nye indbyggere. De fleste af byerne er soverbyer for folk der arbejder i Dublin.
De vigtigste byer:

Ekstern henvisning 
 South Dublin County Council homepage) 

Counties i Irland
Menighedshus

Et menighedshus er en bygning med mødelokaler og kontorer til brug for et kirkesamfund eller foreninger med kirkelig tilknytning.

Se også  

 Sognegård
 Missionshus

Kristendom
Religiøse bygninger
Hennadij Avdjejenko

Hennadij Avdjejenko (  ;   ; født 4. november 1963 i Odessa) er en tidligere højdespringer, der først repræsenterede Sovjetunionen og senere Ukraine.

Sportskarriere  
Avdjejenko begyndte at dyrke atletik i 1972. Han koncentrerede sig snart om trespring, men fra 1980 skiftede han til højdespring, og han kom på det sovjetiske landshold året efter. Ved sit første internationale mesterskab, indendørs-EM 1983, blev han nummer fem.

Ved det første VM i 1983 i Helsinki var han fortsat relativt ukendt, men overraskede alt og alle, da han med en forbedring af sin personlige rekord med 7 cm sikrede sig guldet. De næste par år lavede han ikke opsigtsvækkende resultater, men ved indendørs-EM 1987 i Liévin var han igen med i toppen og vandt bronze. Samme år vandt han desuden sølv ved indendørs-VM i Indianapolis, mens han ved udendørs-VM i Rom ligeledes i 1987 satte personlig rekord med 2,38 m, hvilket sikrede ham sølvmedalje.

Ved OL 1988 i Seoul var Avdjejenko derfor en af højdespringskonkurrencens favoritter. Disciplinens største stjerne i den periode, cubaneren Javier Sotomayor, deltog ikke, da Cuba boykottede legene. Konkurrencen udviklede sig noget uoverskueligt, idet mange af deltagerne stod over på forskellige højder. Otte springere nåede over kvalifikationshøjden på 2,28 m, men 2,25 m gav også deltagelse i finalen, der mindst skulle have tolv deltager. Avdjejenko kom med blandt de seks på 2,25 m. I finalen var han en af de fire, der nåede over 2,36 m, men da han derpå som den eneste kom over 2,38 m (tangering af hans personlige rekord), sikrede han sig guldet. Sølvet gik til amerikaneren Hollis Conway, der lige som Avdjejenko kom over 2,36 m i første forsøg, mens bronzen blev delt mellem svensk Patrik Sjöberg og Rudolf Povarnitsyn fra Sovjetunionen, der begge kom over 2,36 m i andet forsøg.

Efter OL i 1988 blev hans resultater igen lidt mindre imponerende, og han indstillede karrieren kort efter Sovjetunionens opløsning i 1991.

Civil karriere 
Avdjejenko er uddannet ingeniør og har arbejdet med køleudstyr i Ukraine og Hviderusland.

Han var i en periode gift med Ljudmila Avdjejenko, der ligeledes var højdespringer.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Højdespringere fra Sovjetunionen
Højdespringere fra Ukraine
Deltagere for Sovjetunionen ved sommer-OL 1988
Olympiske mestre fra Sovjetunionen
Amegilla cingulata

Amegilla cingulata er et årevinget insekt i familie med honningbien. Den lever i Australien og nærliggende sydøstasiatiske lande. 

Den danske entomolog Johan Christian Fabricius var den første, der beskrev arten i 1775.

Eksterne henvisninger

The Hymenoptera collection  Zoologisk Museum 
Teddy Bear Bee ( Amegilla cingulata ) Australian Wildlife 

Bier
Skadedyr
Dzūkija

Dzūkija eller Dainava er en af de fem historiske landsdele i Litauen, som karakteriseres af befolkningens traditionelle livsstil og dialekt (for en stor del landbefolkning). Dzūkija har aldrig været en politisk eller administrativ enhed. Traditionelt er Alytus blevet betragtet som hovedstad i landsdelen, selv om det ikke er den største by i Dzūkija.

Geografi 

Dzūkija ligger i det sydøstlige Litauen og består af Alytus apskritis og de sydlige dele af Vilnius apskritis. Historisk er det nordøstlige Polen (Województwo podlaskie) og det vestlige Hviderusland blevet regnet for en del af Dzūkija.

Store dele af Dzūkija har lys sandet jord, som er uegnet til landbrug. Derfor er landsdelen tæt dækket med fyrreskov, herunder Dainavos giria (), den største i Litauen. Den største mose i Litauen, Čepkeliai, ligger i landsdelen nær grænsen til Hviderusland. Det er også den tyndeste befolkede landsdel i Litauen, med en gennemsnitlig befolkningstæthed nogle steder under 15 indbyggere pr km2, bl.a. i Varėna distriktskommune. Som følge af lavere høstudbytte på den ufrugtbare jord, var landsdelen relativt fattigere end resten af Litauen. Bønderne var nødt til at supplere deres udbytte med spiselige svampe og bær indsamlet i skovene. Svampejagt er fortsat en vigtig del af den lokale økonomi.

To af Litauens fem nationalparker findes i Dzūkija: Dzūkija nationalpark øst for Varėna oprettet i 1991 og Trakai historiskenationalpark nær Trakai oprettet i 1992.

Sprog 
Tradionelt taler folk dzūkisk dialekt (også kendt som syd aukštaitisk), som er en under-dialekt til aukštaitisk dialekt, men ligesom andre steder i Litauen er de lokale dialekter ved at uddø, da folk gennem skoler og massemedier bliver påvirket til at tale standard litauisk.

De allerførste litauiske håndskrevne tekster fra det tidlige 1500-tal viser træk af dzūkisk dialekt.

Dzūkijas våbenskjold 
Dzūkijas våbenskjold afbilleder en hvid pansret kriger med en hellebard på et blåt skjold. Den blå farve symboliserer loyalitet og styrke. Våbenskjoldet holdes af to los og har det latinske motto Ex gente bellicosissima populus laboriosus (ud af den mest stridende stamme – de flittigste personer). Symbolikken er skabt af heraldikeren Arvydas Každailis i 2003 baseret på historiske symboler fra Trakai. Dzūkija var en del af fyrstendømmet Trakai og senere Trakai voivodskab fra 1300-tallet til slutningen af 1700-tallet. Det samme billede er blevet brugt til våbenskjold for Alytus apskritis, der officielt vedtog det i 2004. Våbenskjoldet er en modificeret udgave af våbenskjoldet for Trakai distrikt, der skildrer en ridder med et spyd på et rødt skjold. Dette symbol bygger på et sejl, der anvendtes af fyrsten af Trakai Kęstutis (døde i 1382). Det lantiske motto ærer mindet om Yotvingians, en af de gamle baltiske stammer, der boede i det, der nu er Dzūkija. Yotvingians blev betragtet som dygtige krigere.

Kilder 

Litauens etnografisk landsdele
Dragutin Topić

Dragutin Topić(født 12. marts 1971 i Beograd) er en serbisk højdespringer, der har opnået sit bedste konkurrenceresultat med guldmedaljer ved junior-VM (udendørs) i 1990 i Fukuoka, udendørs-EM samme år i Split samt indendørs-EM i 1996 i Stockholm. Hans personlige rekord er på 2,38 m, sat i Beograd i 1993.

Han har deltaget i fem olympiske leger og syv verdensmesterskaber. I 2001 blev Topić testet positiv for dopingstoffet norandostreron og efterfølgende idømt to års udelukkelse.

Højdespringere fra Serbien
Personer fra Beograd
Troy Kemp

Troy Kemp (født 18. marts 1966) er en tidligere højdespringer fra Bahamas, der som sit bedste konkurrenceresultat har en guldmedalje fra udendørs-VM i 1995 i Göteborg. Hans personlige rekord lyder på 2,38 m, sat i Nice samme år.

Eksterne henvisninger 

Højdespringere fra Bahamas