kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Indre Hebrider

De Indre Hebrider (skotsk gælisk: Na h-Eileanan a-staigh, "de indre øer") er en øgruppe ud for Skotlands vestkyst, der ligger sydøst for de Ydre Hebrider. Tilsammen danner disse to øgrupper Hebriderne, der har et mildt kystklima. De Indre Hebrider består af 35 beboede øer og 44 ubeboede øer med et samlet areal på over 30 ha. De primære kommercielle aktiviteter på øerner er turisme, husmandsbrug, fiskeri og whiskydestillering. I moderne tider har de Indre Hebrider dannet to separate lokale selvstyreområder; et mod nord og et mod syd. Sammen har øerne et areal på 4.130 km2 og et indbyggertal på 18.948 i 2011. Befolkningstætheden er derfor omkring 4,6 personer/km2.

Der er forskellige vigtige forhistoriske strukurer på øerne, hvoraf mange går forud for de første nedskrevne referencer til øerne af romerske og græske ofrfattere. I den historiske periode er de tidligst kendte bosættere pikterne i nord og gælerne i de sydlige kongerige Dál Riada før øerne blev en del af nordboernes kongerige Suðreyjar, der eksisterede i over 400 år. herefter overgik overherredømmet til Skotland via Perth-traktaten i 1266. Kontrollen over øerne blev herefter styret af klanerne, særligt MacLeods, MacDonalds, Mackenzies og MacNeils. Highland Clearances i 1800-tallet havde en ødelæggende effekt på mange samfund og det er først i de senere år, at at befolkningstallet er ophørt med at falde.

Søfart er vigtig og der er en række forskellige færgeselskaber der driver ruter mellem øerne og Skotlands fastland. Skotsk gælisk er stadig udbredt i visse områder.

Øer 

De 10 størst øer er listet nedenfor.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Guide to Southern Inner Hebrides
L. Hjorth

L. Hjorth (født Lauritz Adolph Hjorth, d. 27. december 1834 i Rønne, død 9. december 1912, sammesteds) var en dansk ejer af en terrakottafabrik og pottemager.

Han var søn af Lars Hansen Hjort (f. 1794, d. 1880) og Maren Kirstine Knudsen (f. 1802, d. 1891) og bror til skoleinspektør Andreas Larsen Hjorth. Han boede i Østergade i Rønne. Han begyndte som lærling hos Edvard Christian Sonne (f. 1810, d. 1876)

Da han var færdiguddannet rejste han blandt andet til Tyskland (Schumanns porcelænsfabrik i Berlin), Schweiz og Nordfrankrig om at dygtiggøre sig selv ved at arbejde hos forskellige keramikfabrikker.
 
Hjort grundlagde d. 9. marts 1859 L. Hjorth's Terracottafabrik i et lille værksted i Østergade hvor han boede, men flyttede senere i 1862 til Krystalgade 5. Her blev der fremstillet terrakotta, stentøj og fajance. Samme år blev Hjort gift med Agnete Marie født Wolffsen, (f. 1840, d. 1908) der var en datter af en anden fajancefabrikant på Bornholm. Mange af hans fremstillinger er stærkt inspireret af den danske billedhugger Bertel Thorvaldsen.

Hort var ikke kun en dygtig kunstner, han forstod også at hvis hans fabrik skulle overleve konkurrencen fra andre keramikeres virksomheder, skulle han beskæftige sig med markedsføringen. Desuden deltog Hjort i utallige af datidens både nationale og internationale industriudstillinger og hjemtog adskillige præmier. Dem annoncerede han med i sine kataloger: Nakskov 1868, Altona 1869, London 1870. Det kunne godt ske at nogle af hans værker blev solgt i udlandet til entusiastiske danskere, der så senere i bunden så kunne finde et stempel fra Hjort's fabrik i Rønne.

Mange kendte kunstnere tilknyttede sig Hjort's fabrik, som for eksempel Kristian Zahrtmann, der gav ham flere tips i fremstilling af kunstværker, og Holger Drachmann, der ved at tjene ekstra penge hos Hjort, kunne vedligeholde hans kunstneriske interesse. Men Drachmann var også en gevinst for Lauritz Hjort. Hans kunstneriske sans betød at Drachmann kunne komme med ideer til nye motiver for vaser og krukker.

Han havde to sønner der efter Lauritz død i 1912 overtog virksomheden:
 Peter Christian Hjorth (f. 1873, d. 1959)
 Hans Adolph Hjorth (f. 1877, d. 1966) der i 1960 skrev bogen: Bornholmsk stentøj 1902–12, Fra L. H.s fabrik i Rønne.

Også hans børnebørn, Erik Hjorth (f. 1906, d. 1982) og Adolf Hjorth, overtog virksomheden som videre gave det i 1982 til hans døtre, keramikerne Ulla Hjorth (født 1945) og Marie Hjorth (født 1941).

Lauritz Hjort blev i 1912 udnævnt som kancelliråd men døde sidst på året. Han er begravet på Rønne Kirkegård.

Noter

Kilder 
 Historien om Hjorts fabrik - Bornholms Museum. Hentet 1. marts 2018
 Georg Nygaard: L. Hjorth i Dansk Biografisk Leksikon, 3. udg., Gyldendal 1979-84. Hentet 1. marts 2018

Eksterne henvisninger 
 Bornholm Hjort-keramik; 45 værker beskrevet i Kunstindeks Danmark på kulturarv.dk . Hentet 1. marts 2018

Bornholm
Paris-Troyes 2018

Paris-Troyes 2018 var den 60. udgave af cykelløbet Paris-Troyes. Løbet var en del af UCI Europe Tour-kalenderen og blev arrangeret 11. marts 2018. Det blev vundet af franske Adrien Petit fra .

Hold og ryttere

Danske ryttere
Michael Carbel kørte for 
Nicklas Amdi Pedersen kørte for 
Magnus Bak Klaris kørte for 
Christoffer Lisson kørte for 
Rasmus Quaade kørte for 
Morten Hulgaard kørte for 
Emil Toudal kørte for 
Jesper Kofod Andreasen kørte for

Resultater

Eksterne henvisninger

2018
UCI Europe Tour 2018
Wayback Machine

Wayback Machine er et digitalt arkiv af World Wide Web, der finansieres af Internet Archive, en nonprofit-organisation fra San Francisco. Grundlæggerne, Brewster Kahle og Bruce Gilliat, udviklede Wayback Machine med henblik på at give "universal adgang til al viden" ved at bevare kopier af hedengangne hjemmesider.

Siden Wayback Machine blev lanceret i 2001, er over 525 milliarder sider blevet føjet til arkivet (per januar 2021). Servicen har igangsat debat om det er piratkopiering at bevare en hjemmeside uden ejerens tilladelse.

Kilder

Netbiblioteker
Etableret i 2001
Orehoved Station

Orehoved Station er en jernbanestation i Orehoved på Sydbanen (Falsterbanen).

Den åbnede i 1872 som station og (fra 1884) jernbanefærgehavn (se Masnedø-Orehoved). I forbindelse med indvielsen af Storstrømsbroen i 1937 blev stationen flyttet et stykke mod syd. I 1982 blev den lukket for personbefordring.

Midlertidig station 
I forbindelse med opførelsen af en ny Storstrømsbro samt forbedringer af jernbanen i som følge af Femern Bælt-forbindelsen opstod der et behov for at indrette en midlertidig station i Orehoved, hvor passagererne kunne skifte til togbusser. Den midlertidige Orehoved Station blev åbnet første gang i 2014 og er efterfølgende blevet benyttet i flere omgange.

Galleri

Kilder 

Stationer på Sydbanen
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Guldborgsund Kommune
John Bull Fisker

John Bull Fisker (født 3. december 1964 i Thise) er en dansk civiløkonom og bankmand, der siden 2012 har været administrerende direktør i Ringkjøbing Landbobank.

Fisker startede sin erhvervskarriere i Salling Bank i 1984, hvor han blev uddannet bankmand og blev civiløkonom fra Aarhus Universitet i 1991. Fra 1992 var han chef for direktionssekretariatet i Nordvestbank i Lemvig. I 1995 blev han underdirektør i Ringkjøbing Landbobank, hvor han i 1998 blev udnævnt til vicedirektør og i 1999 til medlem af direktionen. Siden maj 2012 har han været bankens administrerende direktør.

Han er formand for bestyrelsen for hhv. BI Holding A/S (Bankinvest) og Letpension samt næstformand for bestyrelsen for Bankdata. Desuden er han medlem af bestyrelsen for hhv. Totalkredit og PRAS A/S.

John Bull Fisker er gift med Jane Fisker og de har sammen to sønner.

Kilder 

 Krak's Blå Bog (finanswatch.dk)
 Ringkjøbing Landbobanks årsrapport for 2022
 Bankinvests nyhed om ny formand

Bankdirektører fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Henfaldsprodukt

Et henfaldsprodukt er et produkt som forekommer af et tidligere henfaldet stof. Henfaldsproduktet af radon kunne f.eks være polonium og en alfapartikel. 
222Rn → 218Po + Ⲁ

Atomfysik
Jan Hedegaard

Jan Hedegaard (født 10. november 1956) er en dansk journalist og forfatter.

Jan Hedegaard er uddannet journalist fra Danmarks Journalisthøjskole, Aarhus, 1982. Han arbejdede freelance på bl.a. Demokraten Weekend og DR 1982-1984. 1984-1990 var han ansat på Jyllands-Posten (dengang Morgenavisen Jyllands-Posten), hvor han bl.a. var souschef på kulturredaktionen. I 1990 blev han ansat på Berlingske (dengang Berlingske Tidende), hvor han indtil sin afgang i 2018 skrev en lang række reportager, rejseartikler, portrætter og klummer, ligesom han anmeldte både litteratur, film og teater.

Ved siden af sin journalistiske karriere var han 1997-2007 leverandør til og redaktør af det satiriske årshæfte Blæksprutten og fra 2017 desuden leverandør til det satiriske årsskrift Svikmøllen.

I 2015 udgav han bogen Churchill-citater - Ordrigt, åndrigt og nedrigt, og i 2017 udkom Churchill-biografien En lille bog om Churchill - Kriger, kunstner, statsmand.

Han er bosiddende på Østerbro i København.

Bibliografi 
 Churchill-citater - Ordrigt, åndrigt og nedrigt (2015)
 En lille bog om Churchill - Kriger, kunstner, statsmand (2017)

Noter 

Journalister fra Danmark
Journalister ved Berlingske
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Mandlige forfattere i det 21. århundrede
Jesper Ranum

Jesper Ranum (født 1. december 1959 i Lyngby) er en dansk komponist, producer, og synthesizermusiker og studieejer.

Ranum var medstifter af Danmarks første all-synth band ”Nous Yto” (1978), medlem af avantgardebandet ”Scatterbrain” (1981-82) samt medstifter, komponist og keyboardspiller i popbandet ”DéFilm” (1984-86). Siden udgav han to soloalbums, ”Slow Down” (1993) og ”Second” (1999), og senest under navnet ”FLUXIC” har han udgivet ”The 40 Album Project” (2019).

Han har desuden komponeret musik til spillefilm, dokumentarfilm og andre titelmelodier, blandt andet temamelodien til tv-programmet ”Lykkehjulet” (1988-2001). Samt lagt speak til tv-produktioner, bl.a. Marina Abramović udstilling ”Abramović Method for Treasures” på Den Sorte Diamant (2017-2020).

Som forfatter har Ranum fået udgivet to bøger: ”Synthesizere” (1983), den første bog på dansk om synthesizere, og senere ”MIDI – musikkens maskinsprog” i samarbejde med Henrik Müller (1990). Ranum var desuden skribent på musikmagasinet MM fra 1984-85.

I 1990'erne stod han bag en række CD'er med sange sunget af "smølferne". Han udgav dem under pseudonymet Rasmus Jensen, og de 2 sangere var hemmelige. I 2020 blev det afsløret, at den mandlige sanger var Jorn Lendorph mens den kvindelige sanger fortsat ønsker at være anonym.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 

Komponister fra Danmark
Sangere fra Danmark
Musikproducere fra Danmark
Landeværnspartiet

Landeværnspartiet () var et islandsk politisk parti, der blev grundlagt i 1902. Partiet ønskede forbindelsen mellem Danmark og Island reduceret til en personalunion uden andre bånd mellem de to lande end fælles statsoverhoved, hvilket var den mest yderliggående position i spørgsmålet blandt datidens islandske partier. 

Partiet opstod som protest mod udsigten til et kompromis med Danmark i spørgsmålet om Islands selvstændighed, efter at systemskiftet i 1901 havde medført en langt mere imødekommende dansk holdning til de islandske ønsker om udstrakt selvstyre, som blev formuleret af Hjemmestyrepartiet og Valtýingarne. Dets ledere var dommer Jón Jensson og lektor ved Latinskolen i Reykjavik Bjarni Jónsson. Det var forbundet med den patriotiske landeværnsbevægelse, der bl.a. grundlagde ungdomsforeninger over hele landet fra 1906 og fremefter, og inspirerede grundlæggerne af de Uafhængige bønder.

Præsten og altingsmedlemmet Sigurður Jensson gik over til det nye parti og repræsenterede det i Altinget 1902-07. Den 29. juni 1907 afholdt Landeværnspartiet et massemøde på Thingvellir-sletten sammen med Þjóðræðisflokkurinn med 7.000 fremmødte (Island havde ca. 85.000 indbyggere på det tidspunkt). Her protesterede man mod udsigten til et kompromis med Danmark i forfatningssagen og Þjóðræðisflokkurinn erklærede, at de fra nu af var "selvstændighedens parti". Sigurður Jensson gik efterfølgende med til Þjóðræðisflokkurinns gruppemøder i Altinget uden formelt at tilslutte sig partiet. Ved altingsvalget 1908 indgik de to partier et valgforbund, der stillede op under navnet Selvstændighedspartiet. Landeværnspartiet fik  Bjarni Jónsson valgt, og da Altinget samledes næste gang i juli 1909 stiftede han og Þjóðræðisflokkurinns tingmænd formelt Selvstændighedspartiet. 

Jón Jensson gik ikke med ind i det nye parti, men tilsluttede sig i stedet sine gamle modstandere i Hjemmestyrepartiet, hvilket mere skyldtes personlige modsætninger til Þjóðræðisflokkurinns ledere end uenighed med det nye Selvstændighedspartis politiske mål.

Kilde 
Bjørn Gjestil: History of Iceland, MacMillan, New York 1925.

Tidligere politiske partier i Island
Kongreya Star

Kongreya Star, grundlag i 2005 under navnet Yekîtiya Star (Kurdisk for Stjerneunion), er en konføderation af kvindeorganisationer i Rojava, Syrien. De har været medvirkende til de betydelige fremskridt i kønsrelationerne, der har fundet sted i regionen. Deres arbejde baserer sig på devisen om, at "uden kvinders frigørelse er et virkeligt frit samfund umuligt."

Konføderationen fokuserer på at organisere kvindekollektiver, der fokuserer på økonomiske muligheder, bevidsthedsgørelse og selvforsvar for kvinder. Med sit virke gennem i Rojava og omgivende dele af Syrien, sigter Kongreya Star efter at være et eksempel for hele Mellemøsten og at realisere en feministisk revolution i hele regionen. Ideologisk placerer de sig inden for den overordnede ramme i bevægelsen for demokratisk konføderalisme.

Akademier 
Yekîtiya Star har etableret flere akademier, hvoraf Yekîtiya Star Academy blev grundlag i 2012 og tilbyder uddannelse i Jineolojî (kurdisk for "kvindelære"), en term fra Abdullah Öcalans Liberating Life: Women's Revolution (2013). I Jineolojî udforskes økonomien fra en feministisk synspunkt og kvinder ses som centrale aktører.

Sammensætningen af elever favner bredt, fra universitetsuddannede unge voksne til uuddannede ældre. Skolens pædagogik baserer sig på hver studerende personlige autoritet og opmuntrer et større sammenspil mellem lærer og elev, inspireret af bl.a. John Dewey og Paulo Freires undervisningsfilosofier.

Hvert program afsluttes med en sidste session kaldet en "platform". En platform er en mulighed for den studerende at vise, hvordan de vil deltage i revolutionen i Rojava.

Kommuner 
Der er kommuner i hele Rojava, bl.a. i byerne Til Temir, Efrîn, Axcelê, Baflûrê, og Cindirês.

Publications 
Yekîtiya Star udgiver også Asoya Jinê, en kvindejournal om "en række emner bl.a. politiske og sociale sager, interviewer med kvinder og en spalte dedikeret til kvindelige guerillaer der er faldet i kampen. Der er også Kuncika Malame: et forum for læsere og følgere at dele følelser, digte, minder og fortællinger, samt et afsnit for mødre at diskutere håndværk."

Andre aktiviteter 

Andre projekter og aktiviteter organiseres af Kongreya Star, herunder kampagner imod æresdrab og etableringen af krisecentre for ofre af vold i hjemmet.

Eksterne henvisninger 
 The Committee of Diplomacy of Kongreya Star august 2016. Om Kongreya Stars arbejde og idéer

Kilder 
 The Committee of Diplomacy of Kongreya Star: "About the work and ideas of Kongreya Star, the Women’s Movement in Rojava", August 2016

Noter 

Organisationer
Kurdistan
Nationalistpartiet

Nationalistpartiet (Flokkur Þjóðernissinna) var et islandsk politisk parti, der repræsenterede en form for nazistisk ideologi før og under Anden Verdenskrig.

Partiet blev etableret i marts 1934 ved en sammenslutning af den antikommunistiske og antidemokratiske Den Islandske Nationalistbevægelse med Det Islandske Nationalistparti, der tidligere var brudt ud af bevægelsen. Det nye parti havde som mål at beskytte islændingenes etniske identitet og troede på den ariske races overlegenhed.

Ideologi og politik 
Nationalistpartiet støttede en jordreform og var positivt indstillet overfor korporativismen, ligesom det mente, at staten burde investere i industriel udvikling af Island. Partiet ønskede derudover at afvikle Altinget og erstatte det med et korporativt parlament. Nationalisterne afviste den klassiske højre-venstre akse og præsenterede sig som et radikalt alternativ i islandsk politik. Partiet var mere påvirket af den danske nazileder Frits Clausens ideer end Adolf Hitlers. Der er ingen beviser for en direkte kobling til det tyske naziparti.

Nationalisterne overtog en del ideer fra fascismen, og organiserede blandt andet marcherende troppeafdelinger, der gik parade på arbejderbevægelsens internationale kampdag 1. maj bærende det islandske flag og hagekorsflaget. Medlemsuniformen var sorte bukser, grå skjorte, skrårem og armbind med rødt hagekors.

Partiet tog ikke det nazistiske førerprincip i brug og havde fire ledere gennem sin 11 årige historie.

Presse 
Nationalistpartiet udgav avisen Ísland og dets studenterorganisation udgav fra 1936 tidsskriftet Mjølnir (efter Thors hammer).

Udebleven succes og opløsning 
Nationalisterne opnåede aldrig politisk repræsentation, med undtagelse af en fireårsperiode (1934-37) i Studentertinget ved Islands Universitet. I 1936 opnåede partiet betydelig medieopmærksomhed, da det skaffede sig en kopi af finansministerens dagbog og offentliggjorde den i Island. Partikontoret blev ransaget af politiet og flere ledende medlemmer arresteret, men sagen endte uden tiltale.

Nationalistpartiets medlemstal toppede med godt 300 medlemmer i 1936, derefter satte nedturen ind. I 1. maj 1938 marcherede partiets tropper for sidste gang, og i 1939 publicerede partiet sin sidste store udgivelse, Nationalistpartiets Mål, foruden sporadiske udgivelser af Island. En debatklub i Reykjavík blev arrangeret vinteren 1939-40, men den var uden effekt, og partimøderne foregik derefter i lokale smågrupper. Efter de allieredes invasion af Island i 1940 blev partiet stort set forhindret i at udøve politisk aktivitet; det blev først formelt afviklet i 1944, da det var åbenlyst, at Tyskland ville tabe krigen.

Kilde 
 S. U. Larsen, B. Hagtvet & J. P. Myklebust, Who Were the Fascists: Social Roots of European Fascism. Scandinavian University Press, Oslo 1980.

Se også 
 Politiske partier i Island

Tidligere politiske partier i Island
Baghlan

Baghlan () er en by i det nordlige Afghanistan med  indbyggere. Byen er den vigtigste by, men ikke hovedstad, i provinsen Baghlan.

Referencer 

Byer i Afghanistan
Jineologi

Jineologi (kurdisk: jineolojî), "læren om kvinder," eller "kvinders videnskab" (også kendt som "kurdisk feminisme") er en form for feminisme udviklet og praktiseret i Rojava, samt i Kurdistans arbejderparti (PKK), og den mere overordnede paraplyorganisation Koma Civakên Kurdistan (KCK).

Den grundlæggende idé med jineologi er opgør med den årtusinder lange patriarkalske tradition, der med sine æresbaserede regler undertrykker kvinder i regionen, og ifølge proponenter har sin opkomst i Mesopotamien. Men regionen har også sine modeksempler i bl.a. den del af neolitisk historie, hvor kvinder nød langt større frihed end i dag.

Devisen i jineologi er, at "et land ikke kan være frit, medmindre kvinderne er frie" og at niveauet for kvindernes frihed bestemmer samfundets grad af frihed.

Jineologi er en af de styrende idéer i den Nordsyriske demokratiske Føderation, der også er kendt som Rojava.

Jineologi i praksis 

Jineologi er et af omdrejningspunkterne i den sociale revolution, der finder sted i Rojava, og en vigtig ideologisk brik i de betydelige fremskridt i kønsrelationerne den har båret med sig. Kvinder udgør fx 40% af den kurdiske milits, der kæmper mod Islamisk Stat (ISIS), Tyrkiets væbnede styrker og den tyrkisk-støttede del af Den Frie Syriske Hær i den Syriske borgerkrig. Kvinder kæmper side om side med mænd i Folkets forsvarsenheder (YPG), såvel som i deres egen Kvindernes forsvarsenheder (YPJ). I de områder af i Syrien, der er omfattet af det demokratiske unionsparti (PYD), er de lokale politiske råd sammensat med mindst 40% af hvert køn, og ledende embeder i politik, universiteter, politi eller militær er besat af både en mand og en kvinde. I Tyrkiet praktiserer de politiske partier HDP og BDP også begge denne form for sikring af den politiske ligestilling mellem kønnene. Begge partier har øverste poster besat af både en mand og en kvinde.

Sigtet med jineologi, at "forsøge at bryde med de æresbaserede, religiøse regler, der begrænser kvinder" har vakt kontrovers i de konservative lag af samfundene i det nordlige Syrien. Udviklingen af jineologi er en af fem søjler i den kurdiske kvindebevægelse i Rojava sammen med paraplyorganisationen Kongreya Star, der fokuserer "på at beskytte hinanden, bekæmpe Islamisk Stat og opbygge et egalitært samfund midt i en krigszone." Jineologi er også blandt den række af kurser, der udbydes på Kongreya Stars kvindeakademi.

Se også 
 Anarkafeminisme

Henvisninger

Bibliografi 
 Liberating life: Women's Revolution. Köln, Tyskland: International Initiative Edition, 2013. Abdullah Öcalan. .
 Killing the Male.  Abdullah Öcalan.

Eksterne links 
 "Crackdown in Turkey Threatens a Haven of Gender Equality Built by Kurds", The New York Times, December 2016

Feminisme
Marsovo pole

Marsovo pole (; russisk for Marsmarken) er en stor offentlig plads i Tsentralnyj rajon i Sankt Petersborg, mellem Marmorpaladset, Betskojs hus og Saltykov-Sjtjedrins hus. Mod syd afgrænser Mojkafloden pladsen.

Pladsen er opkaldt efter Marsmarken i Rom og Champ-de-Mars i Paris, der begge er opkaldt efter krigsguden Mars.

Eksterne henvisninger 

Seværdigheder i Sankt Petersborg
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Sankt Petersborg
UCI Women's World Tour 2018

UCI Women's World Tour 2018 er den tredje udgave af UCI Women's World Tour.

Løb

Referencer 

2018
Cykelløb i 2018
Grand Prix de Denain 2018

Grand Prix de Denain 2018 var den 60. udgave af cykelløbet Grand Prix de Denain. Løbet var en del af UCI Europe Tour-kalenderen og blev arrangeret 18. marts 2018. Det blev vundet af belgiske Kenny Dehaes fra .

Hold og ryttere

Danske ryttere
Michael Carbel kørte for

Resultater

Startliste

Eksterne henvisninger

2018
UCI Europe Tour 2018
Kommunistisk Enhedsfront (m-l)

Kommunistisk Enhedsfront (marxister-leninister) (, forkortet EIK (m-l), var et islandsk maoistisk parti, der eksisterede fra 1973 til 1979. Det havde nære bånd til AKP (m-l) i Norge, eftersom stifterne af EIK (m-l) hovedsagelig var islændinge, der havde studeret i Norge. 

EIK (m-l) var 1976-78 Kinas kommunistiske partis foretrukne partner i Island og fik sine udtalelser offentliggjort i Beijing Review; men da EIK (m-l) kritiserede De tre verdener-teorien, på linje med Albaniens Arbejdets Parti og andre som f.eks. den danske organisation Kommunistisk Sammenslutning Marxister-Leninister, kom det til brud med KKP i 1978. 

Partiet udgav avisen Verkalýðsblaðið (det arbejdende folks blad) fra 1975 til 1979.

EIK (m-l) blev i 1979 indlemmet i Kommunistisk Samling (Kommúnistasamtökin) sammen med det konkurrerende maoistiske parti Islands Kommunistiske Parti (m-l) (Kommúnistaflokkur Íslands (m-l), der overtog udgivelsen af Verkalýðsblaðið frem til bladet lukkede sammen med partiet i 1985.

Geologen og forfatteren Ari Trausti Guðmundsson var formand for partiet gennem hele dets levetid; han var derefter formand for Kommunistisk Samling indtil 1983.

Tidligere politiske partier i Island
Kommunistiske partier
Etableret i 1973
Ophørt i 1979