kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Monument historique

Et monument historique beskyttes i Frankrig juridisk på grund af dets historiske, arkitektoniske eller kunstneriske kvalitet. Der eksisterer to niveauer af beskyttelse:

 historisk (fornemst)
 eller i databasen over historiske monumenter.

Beskyttelsen af bygninger omfatter hele bygningerne eller dele af eksteriøret, interiøret og områder umiddelbart omkring bygningen.

Monumenterne findes i en database i det franske kulturministerium (Base Mérimée), der er opkaldt efter Prosper Mérimée(1803 – 1870), der som inspektør med ansvar for de historiske monumenter etablerede den første liste over dem i 1840, og som definerede en doktrin for klassificering af historiske monumenter.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Kunsthistorie
Monumenter
 
Kulturarvsregistre
Mads Würtz Schmidt

Dansk mester i linjeløb 2021
Mads Würtz Schmidt (født 31. marts 1994 i Randers) er en dansk cykelrytter, der kører for .

Karriere 
Den 20. september 2011 i København blev han verdensmester i enkeltstart for juniorer. Ved VM i landevejscykling 2015 vandt han guld i enkeltstart for U/23-ryttere.

Mads Würtz Schmidt er fra Randers og kører for . I 2011 blev han nummer to ved Junior-DM i enkeltstart  efter Casper von Folsach, og de to ryttere blev udtaget til Junior-VM. Ved dette mesterskab var rollerne byttet om, således at Schmidt var den hurtigste, mens Folsach endte på en samlet sjetteplads. Schmidts tid på den 27,8 kilometer lange enkeltstart var 35:07,68, hvilket var 4,11 sekunder hurtigere end James Oram fra New Zealand på andenpladsen.

"Schmidt-familien" i Randers er en stor cykelfamilie. Mads Würtz Schmidt er blandt andet i familie med den tidligere verdensmester Jørgen Schmidt og den tidligere bronzemedaljevinder ved junior-VM i linjeløb i Odense, Lotte Schmidt. Begge hans forældre har kørt cykelløb. Hans mor, Susanne Würtz, har været på landsholdet i slutningen af 1980'erne, og hans far, Steen Schmidt kørte mountainbike i 1990'erne.

Mads Würtz vandt Paris-Roubaix juniorløbet i 2012.

Meritter 

2011
 Vinder af  UCI World Junior Time Trial Championships
2012
 Vinder af  Overall Driedaagse van Axel
Vinder af etape 2 (ITT-enkeltstart) & 4
 Vinder af Paris-Roubaix Juniors
 Vinder af etape 2a (ITT) Course de la Paix Juniors
2014
 2. plads i ZLM Tour
2015
 Vinder af  U23-VM i linjeløb - Enkeltstart
 Vinder af  U-23 DM i enkeltstart
 Vinder af 4. etape i Tour de l'Avenir
 7. sammenlagt Danmark Rundt
Vinder af  Young rider classification
Vinder af 5. etape (ITT)
 8. Velothon Stockholm
2016
 Vinder af  U-23 DM i enkelstart
 Vinder af  U-23 DM i linjeløb
 Vinder sammenlagt af  Triptyque des Monts et Châteaux
Vinder af  Point klassifikationen
Vinder af 2. etape og etape 3b
 3. plads sammenlagt ved Danmark Rundt
Vinder af  Ungdomstrøjen
Vinder af etape 4 (ITT - enkeltstart)
 3. plads i Skive-Løbet
 9. plads sammenlagt i Boucles de la Mayenne
2017
 3 samlet i Étoile de Bessèges
Vinder af  Ungdomstrøjen
2018
 7. plads i Clásica de Almería
2019
 3. plads samlet i ZLM Tour
2020
 5. plads i Coppa Sabatini
2021
 1.  Dansk mester i linjeløb
 1. plads, 6. etape i Tirreno-Adriatico
 5. plads samlet i Étoile de Bessèges

Referencer

Eksterne henvisninger  

Mandlige cykelryttere fra Danmark
Personer fra Randers
Vagn Jespersen

Vagn Jespersen (23. november 1918 i København – 16. september 2011) var en dansk generalkonsul og erhvervsmand.

Han var søn af fabrikant Poul Jespersen (død 1959) og hustru Emmy f. Bertelsen (død 1962), tog realeksamen fra Gammel Hellerup Gymnasium 1936, var medindehaver og adm. direktør for C.E. Basts Eftf. A/S og fra 1963 generalkonsul for Monaco. Han var grundlægger af og ærespræsident for FICAC, en international organisation for konsuler.

Under besættelsen indgik han i modstandsbevægelsen som medlem af Holger Danske.

Ved sin død 2011 var han Ridder af 1. grad af Dannebrog, hvilket han blev i 1996. Han bar også Frihedskampens Veteraners Erindringstegn og Det Svenske Konsulære Korps' fortjenstmedalje i guld.

Han blev gift 29. juli 1950 med Eva (22. februar 1925 – 1991).

Kilder 
 Nekrolog i Villabyerne, 20. september 2011.
 Dødsannonce

Eksterne henvisninger 
 

Erhvervsfolk fra Danmark
Foreningsformænd fra Danmark
Riddere af 1. grad af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Medlemmer af Holger Danske
Carl Wilhelm Roikjer

Carl Wilhelm Roikjer (7. marts 1842 i København – 31. marts 1902 i Malmö) var en dansk fotograf, der primært var virksom i Sverige.

Roikjer blev som ung sat i boghandlerlære, men opgav denne livsbane og etablerede sig i stedet som fotograf i Helsingør i 1862. I 1870 tog han til Sverige, hvor han nedsatte sig som fotograf i Göteborg, dernæst i Vänersborg og Halmstad. 1878 slog han sig ned i Malmö, hvor han overtog Hilda Sjölins atelier på Västergatan, som han senere (1886) flyttede til Södergatan 18. 1888 blev han udnævnt til kongelig svensk-norsk hoffotograf og overdrog i 1896 forretningen til sin søn, Victor Roikjer, og flyttede til sit otium i Limhamn. Roikjer var gift med Camilla, født Kirshoff, som efter mandens død 1902 indtil 1909 fortsatte atelieret under navnet Atelier Favorit.

Han var afholdt blandt sine fagfæller i både Danmark og Sverige, og da Svenska Fotografernas Förbund blev stiftet var Roikjer et selvskrevent medlem af bestyrelsen, som han var medlem af indtil 1898. Han var desuden medlem af juryen ved Stockholmsudstillningen 1897.

Carl Wilhelm Roikjer regnes blandt de væsentligsted malmøfotografer, idet han har frembragt den mest righoldige dokumentation for byens udseende i anden halvdel af 1800-tallet.

Hans livsværk – omkring 1.500 glaspladenegativer – findes nu i Malmö Museers fotohistoriske samlinger takket være Malmö Fornminnesförening, som købte billederne og forærede dem til museet.

Kilder 
 Omtale hos Malmö Museer
 Nekrolog i Fotografisk tidskrift, nr. 209, maj 1902. Online i Ole Hesagers database

Fotografer fra Danmark
Fotografer fra Sverige
Danskere i 1800-tallet
Personer fra København
Jodplante

Jodplante (Macleaya) er en slægt med 2 arter, der er udbredt i Kina, Japan og på Taiwan. Det er flerårige, urteagtige planter med en opret og delvist forveddet vækst. Alle dele indeholder en gul mælkesaft. Rødderne danner udløbere. Stænglerne er voksklædte, hule og glatte. Bladene sidder spredt, og de er 7-9 lappede med bølget til indskåret bladrand. Blomsterne er samlet i store, endestillede toppe. De enkelte blomster er små med 4 hvidlige blosterblade og mange støvdragere. Frugten er en ægformet til næsten rund kapsel med mange frø.

 Hvid jodplante (Macleaya cordata)
 Enfrøet jodplante (Macleaya microcarpa)

Valmue-familien
Magnus Vigilius

Magnus Vigilius (født den 9. marts 1974) er en dansk operasanger. Han er tenor og født og opvokset i København. Han er uddannet på Det Kongelige Danske Musikkonservatorium og har siden optrådt i det meste af Europa. Bl.a. som “hustenor” på Den Fynske Opera i Odense, både i nyskrevne danske operaer og i klassikere som La Boheme (Rodolfo) og Madame Butterfly (Pinkerton).

Vigilius har sunget flere roller for den Tjekkiske Nationalopera i Brno - bl.a. Pinkerton, Cavaradossi i Tosca og Boris Grigorjevič i Leoš Janáčeks opera Káťa Kabanová. Sidstnævnte opera åbnede den anerkendte Janáček-festival i 2016 og vandt flere internationale priser.

I 2014 sang Magnus Vigilius sig i finalen og vandt 2. prisen og orkesterets pris i den prestigefyldte Wagnerkonkurrence, The Lauritz Melchior International Singing Competition.

Magnus Vigilius vandt i 2018 en Reumert (dansk teater-pris) som Årets Sanger for sin præstation som Siegmund i Wagners “Valkyrien” for Den Ny Opera i Esbjerg. Samme år havde Vigilius sin anmelderroste debut i Tyskland som Radames i “Aida” for Oper Halle.

I 2020 bliver han den første danske tenor (efter Poul Elming) i 30 år, som debuterer på Bayreuther Festspiele.

Referencer

Ekstern henvisning 
 Admiral Gjeddes Gaard om Magnus Vigilius, Thomas Præstegaard og Irene Hasager

Operasangere fra Danmark
Selektiv overflade

Anvendelse af en selektiv overflade, selektiv belægning eller selektiv absorber er en metode til øge solvarmepanelers arbejdstemperatur og/eller effektivitet. Selektiviteten er defineret som forholdstallet mellem solindstrålings-absorptionen (alpha) – og Termisk-IR-strålings-emission (epsilon).

Selektive overflader drager nytte af forskellen mellem solindstrålingens og den termiske infrarøde strålings forskellige bølgelængdeintervaller:
 Solindstrålingen eller sollyset omfatter hovedsageligt bølgelængdeintervallet 350 nm...4.000 nm; UV-A, synligt og NIR – eller IR-A plus IR-B)).
 Termisk infrarød stråling, fra materialer med temperaturer ca. i temperaturintervallet -40..100 °C, omfatter hovedsageligt bølgelængdeintervallet 4.000 nm...40.000 nm = 4 um...40 um; Det termiske infrarøde strålingsinterval bliver benævnt: MIR, LWIR eller IR-C.

Selektive materialer 
Normalt anvendes en kombination af materialer. En af de første undersøgte selektive overflader var kobber med et lag af sort kobber(II)oxid. Sort krom nikkel-plateret kobber er en anden selektiv overflade som er meget holdbar, resistant overfor fugtighed eller oxiderende atmosfære og ekstreme temperaturer samtidig med at beholde sine selektive egenskaber – men er dyrt. En anden kombination består af stål plateret med guld, silicium og siliciumdioxid.

Selvom almindelig sort maling har høj solstrålingsabsorbtion, har den også høj termisk emission – og derfor er dens selektivitet lav. Så almindelig sort maling bliver ikke betragtet som værende en ægte "selektiv overflade".

Typiske selektive overflade værdier kan være 0,90 solstrålingsabsorbtion og 0,10 termisk emission, men kan være i intervallet 0,8/0,3 for maling på metal til 0,96/0,05 for kommercielle overflader – og termiske emissioner så lave som 0,02 er blevet opnået i laboratorier.

Andre selektive overflader 
Der eksisterer andre selektive overflader som normalt ikke anvendes på solvarmepaneler. F.eks. energiglas lav-emissionsoverflader anvendt i energivinduer, som reflekterer termisk stråling og har en høj transmittansfaktor (f.eks. er transparent) for synligt lys.

Der er blevet lavet en selektiv overflade, som holder overfladen 9 F [=5 °C] koldere end omgivelsestemperaturen om dagen. Overfladematerialet er gennemsigtigt overfor termisk-IR og reflekterende overfor sollys.

Kilder/referencer

Se også 
 Solovn
 Solenergi

Eksterne henvisninger 
 Selective Surface for efficient Solar Thermal Conversion
 Table of absorption and emissivity for various materials

Solenergi
Vinduer
Carl Røgind

Carl Frederik Lobech Røgind (født 16. juli 1871 i Randers, død 19. november 1933 i København) var en dansk tegner. 

Carl Røgind tegnede blandt andet til Ravnen samt tegnede humoristiske og satiriske tegninger til danske og udenlandske blade som Puk, Klods-Hans, Fluen, Jakel, Blæksprutten, Puck (Stockholm) og Nagels lustige Welt (Berlin). Han tegnede flere jule- og nytårskort for Alex Vincents Forlag.

Eksterne henvisninger 
 
 
 Carl Røgind 

Tegnere fra Danmark
Personer fra Randers
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Hvid jodplante

 
Hvid jodplante (Macleaya cordata) er en høj staude med store stande af hvide blomster. Skønt planten er giftig, dyrkes den som solitærplante for sine blomsters skyld.

Beskrivelse 
Hvid jodplante er en flerårig, urteagtig plante med en opret, kraftig vækst. Stænglerne er hule, runde i tværsnit og blåduggede. De indeholder ligesom baldene en brungul mælkesaft. Bladene sidder spredt, og de er stilkede og bredt ægformede med 7-9 dybt indskårne lapper. Oversiden er blågrøn, mens undersiden er lyst grågrøn. 

Blomstringen sker i juli-august, hvor man ser blomsterne samlet i store, endestillede toppe. De enkelte blomster er små og langstilkede med fire beigefarvede til koralrøde blosterblade. Frugterne er torummede kapsler med nogle få, brune frø.

Rodsystemet består af krybende jordstængler og grove trævlerødder. 

Højde x bredde og årlig tilvækst: 2,50 x 2,00 m (250 x 25 cm/år).

Hjemsted 
Hvid jodplante hører hjemme i Kina og Japan, hvor den er knyttet til lysåbne eller let skyggede voksesteder med en porøs, veldrænet, men fugtig jordbund. 

På bjergene ved Naeba san, Honshū, Japan (nordvest for Tokyo), vokser der næsten urørte, blandede løvskove med Fagus crenata som dominerende art. Klimaet er fugtigt-kontinentalt, og jordbunden består af et tyndt muldlagt over basalt. Her vokser arten langs vandløb i 500 m højde sammen med bl.a. Hjertetræ, skæbnetræ, amurkorktræ, Alnus pendula (en art af el), butbladet liguster, etagekornel, Hydrangea serrata (en art af hortensia), håret tudselilje, japansk blommetaks, japansk bøg, japansk hestekastanje, japansk kryptomeria, japansk snebolle, japansk troldnød, kurilerbambus, kurilermagnolia, Lindera umbellata (en art af sommerlaurbær), monoløn, opret skovranke, Quercus crispula (en art af eg), Rhododendron wadanum (en art af rododendron), sieboldløn og småbladet lind

Indholdsstoffer 
Udtræk af kapslerne indeholder det giftige stof isokinolin samt dihydrosanguinarin, dihydrokelerytrin og tolv fedtsyrer, hvoraf linolensyre, oleinsyre, palmitinsyre og stearinsyre er de mest dominerende.

Note 

Hvide blomster
Giftige planter
Haveplanter
Kobberoxid

Kobberoxid har flere betydninger:
 Kobber(II)oxid – CuO, halvleder, sort
 Kobber(I)oxid – Cu2O, halvleder, gennemsigtig, rødligt eller gulligt
Gunnar Birkerts

Gunnar Birkerts (; født 17. januar 1925 i Riga i Letland, død 15. august 2017) var en amerikansk arkitekt, som gennem det meste af sin karriere, var bosat i Michigan. Et udvalg af hans projekter omfatter Corning Museum of Glass i Corning i staten New York, Marquette Plaza i Minneapolis, Kemper Museum of Contemporary Art i Kansas City, og den amerikanske ambassade i Caracas i Venezuela.

Karriere 
Gunnar Birkerts voksede op i Letland, men flygtede foran den fremrykkende russiske hær i slutningen af 2. verdenskrig. Han er uddannet ved Technische Hochschule Stuttgart i Tyskland i 1949. Birkerts tog til USA og arbejdede i første omgang for Perkins og Will, derefter for Eero Saarinen og endelig for Minoru Yamasaki, inden han åbnede sit eget arkitektkontor i Detroits forstæder.

Birkerts praktiserede oprindeligt i partnerskabet Birkerts and Staub, men efter at partnerskabet ophørte blev virksomheden omdannet til Gunnar Birkerts and Associates. Virksomheden modtog ærespriser for sine projekter fra American Institute of Architects i 1962, 1970, 1973, samt adskillige priser fra Michigan Society of Architects og dens lokale afdeling. Birkerts sluttede sig til fakultet ved University of Michigan i 1959 og underviste frem til 1990.

Gunnar Birkerts blev valgt som fellow i American Institute of Architects i 1970, og som fellow i den Letlands Arkitektforening i 1971. Han er modtager af talrige individuelle priser, herunder et stipendium fra Graham Foundation i 1971, en guldmedalje fra Michigan Society of Architects i 1980, Arnold W. Brunner Memorial-prisen i arkitektur ved American Academy og Institute of Arts and Letters i 1981, og i 1993 udnævntes Birkerts til Michigan Artist of the Year. Birkerts blev æresdoktor ved Rigas Tekniske Universitet i 1990, udnævntes til Officer af Trestjerneordenen den 8. november 1995 og modtog en stor medalje af Letlands Videnskabsakademi i 2000.

Birkerts driver nu sit arkitektkontor i Wellesley i Massachusetts. Hans søn er den kendte litteraturkritiker Sven Birkerts.

Bibliografi 
 Birkerts, Gunnar, Gunnar Birkerts -- Metaphoric Modernist, Axel Menges, Stuttgart, Germany 2009; 
 Birkerts, Gunnar, Process and Expression in Architectural Form, University of Oklahoma Press, Norman OK 1994; 
 Birkerts, Gunnar, Subterranean Urban Systems, Industrial Development Division-Institute of Science and Technology, University of Michigan 1974
 Kaiser, Kay, The Architecture of Gunnar Birkerts, American Institute of Architects Press, Washington DC 1989; 
 Martin, William, Gunnar Birkerts and Associates (Yukio Futagawa, editor and photographer), A.D.A. Edita (GA Architect), Tokyo 1982
 Gunnar Birkerts & Associates, IBM Information Systems Center, Sterling Forest, N.Y., 1972; Federal Reserve Bank of Minneapolis, Minnesota, 1973 (Yukio Futagawa, editor and photographer), A.D.A. EDITA (GA Architecture), Tokyo 1974

Kilder

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

 Gunnar Birkerts Architects, Inc. 
 "Gunnar Birkerts papers 1930-2002" hos Bentley Historical Library ved University of Michigan. 

Personer fra Riga
Arkitekter fra USA
Personer fra Letland
Officerer af Trestjerneordenen
Langå Kirke (Randers Kommune)

Langå Kirke ligger i stationsbyen Langå, ca. 15 kilometer SV for Randers (Region Midtjylland). Indtil Kommunalreformen i 2007 lå den i Århus Amt, og indtil Kommunalreformen (1970) hørte den til Middelsom Herred (Gl. Viborg Amt).

Langå Kirke er bygget i romansk stil af granitkvadre på sokler og består af skib og kor samt et vestligt beliggende tårn fra senmiddelalderen. Døbefonten er ligeledes fra denne periode, mens prædikestolen stammer fra 1600-tallets renæssance. I 1868 gennemgik kirken en omfattende restaurering hvor våbenhus og skib nærmest blev bygget op fra grunden igen og en ny granitkorbue opførtes. Ved denne lejlighed blev også kor og tårn istandsat.

I 1950´erne udvidede man kirken med en ekstra korsarm for at give plads til flere siddepladser og i 2008 afsluttede man en yderligere restaurering af taget og kirkens indre.

Litteratur 
 H. Weitemeyer: J.P. Trap, Kongeriget Danmark, Femte Bind – Aarhus, Vejle, Ringkjøbing, Ribe og Færø Amter; København 1904 (tredje omarbejdede udgave)

Eksterne kilder og henvisninger 

 Langå Kirke på KortTilKirken.dk

Kirker i Randers Kommune
Kirker i Århus Stift
Kirker i Viborg Amt
Kirke (Randers Kommune)
Amalie Wedel-Heinen

Amalie Margrethe Wedel-Heinen (20. september 1854 – 13. maj 1938 i København) var en dansk hofdame, søster til Theodor Wedel-Heinen.

Biografi 
Hun var datter af gehejmekonferensråd og hofchef Julius Wedel-Heinen til Elvedgård og hustru Bertha født komtesse Petersdorff. Hun var medbesidder af Elvedgård og hofdame hos H.M. dronning, senere enkedronning Louise 1889-1926 samt stiftsdame i Vallø Stift. Hun forblev ugift.

Kilder 
Kraks Blaa Bog 1929

Amalie
Hofdamer fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Tage Wedel-Heinen

Tage Christian Wedel-Heinen (17. februar 1906 i København – 28. november 1981) var en dansk embedsmand, bror til Erik Wedel-Heinen.

Han var søn af kaptajn Emil Wedel-Heinen (død 1924) og hustru Olga f. Rohde (død 1915), blev student fra Metropolitanskolen 1924 og cand. jur. 1930. Wedel-Heinen var sagførerfuldmægtig 1930-32, sekretæraspirant i Indenrigsministeriet 1932, blev sekretær 1935, fuldmægtig 1939, ekspeditionssekretær 1943, fg. kontorchef 1945, kontorchef 1946 og var direktør for Direktoratet for Apotekervæsenet 1968-72. Han var Kommandør af Dannebrog.

Han blev af Indenrigsministeriet beskikket til medlem af talrige råd, bestyrelser, nævn og udvalg bl.a. medlem af Sygehusrådet 1949-65, centralbestyrelsen for forretningsudvalget for Nationalforeningen til Tuberkulosens Bekæmpelse 1949-65, bestyrelsen for Dansk Tipstjeneste 1951-65, sygeplejerskeuddannelsesnævnet 1955-65, bestyrelsen for afviklingskassen for salgbare apoteksprivilegier 1949-54 og for Apotekerfonden 1954-61. formand for bestyrelsen for apotekervæsenets pensionsordning 1961-64 og 1965-72 samt for Apotekerfonden 1964-72. 

Han blev gift 12. april 1930 med Gerda Marchall (7. februar 1908 i København – ?), datter af cand. pharm. Holger Marschall (død 1916) og hustru Helga f. Smith (død 1943).

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1974

Direktører for danske styrelser
Jurister fra Danmark
Kommandører af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Personer fra København
Tage
Danskere i 1900-tallet
Studenter fra Metropolitanskolen
Adrianhjelm

M15 adrianhjelm () var en kamphjelm, udleveret til brug i den franske hær under 1. verdenskrig. Det var den første standardhjelm i den franske hær og blev designet da millioner af franske tropper blev engageret i skyttegravskrig og sår i hovedet blev hyppige på slagmarken. Den introduceredes i 1915 og var den første moderne stålhjelm. Den tjente som grundlag for hjelme i mange hære et godt stykke ind i 1930'erne. Hjelmen var oprindeligt beregnet til infanterister, men blev i modificeret form også brugt i kavaleriet og hos kampvognsbesætninger. En efterfølgende udgave, M26, blev anvendt under 2. verdenskrig.

Formen kendes også fra kedelhjelme, der blev brugt over hele Europa i middelalderen.

Referencer 

Kamphjelme
Frankrigs militær
Aage Jørgensen

Aage Jørgensen er navnet på flere personer:
 Aage Jørgensen (socialist) (1890-1960), dansk socialist, senere nazist
 Aage Jørgensen (gymnast) (født 1900), dansk gymnast
 Aage Jørgensen (litteraturhistoriker) (født 1938), dansk litteraturhistoriker
 Aage Hans Peter Jørgensen (1903-1967), dansk fodboldspiller
Aage Jørgensen (litteraturhistoriker)

Aage Jørgensen (født 5. juni 1938) er en dansk litteraturhistoriker og forfatter.

Aage Jørgensen fik studentereksamen fra Ribe Katedralskole i 1957 og blev cand.art. i dansk og litteraturhistorie fra Aarhus Universitet i 1966.
Han var ansat på Aarhus Universitet fra 1967 til 1975, først som kandidatstipendiat og universitetsadjunkt, dernæst som lektorvikar.
Mellem 1975 og 2002 var han ansat på Langkær Gymnasium som lektor. I 1978-1988 repræsenterede han Undervisningsministeriet i Dansk Sprognævn. I 1994-2013 var han medlem af styregruppen for Johannes V. Jensen Forum ved Aarhus Universitet. Siden 2005 har han været medlem af Det Danske Sprog- og Litteraturselskab.

Aage Jørgensen har udgivet en række skrifter (monografier, samleværker, bibliografier) om H.C. Andersen, Karen Blixen, Søren Kierkegaard, Adam Oehlenschläger m.fl., samt modtaget priserne: Dansk Forfatterforenings H.C. Andersen-legat 1999 og Hans Christian Andersen Prisen 2008.
Siden 1989 har han udgivet omkring 20 bøger især vedrørende H.C. Andersen og Johannes V. Jensen, bidraget til flere bøger og offentliggjort o. 50 tidsskriftsartikler.

Aage Jørgensens bog fra 2009, Nærved og næsten, beskriver en række danske forfattere og andre skribenter, der har været på tale til Nobelprisen i litteratur.

Bibliografi 
Følgende publikationer kan nævnes:

 Oehlenschläger-litteraturen 1850-1966 (1966)
 Kundskaben på ondt og godt (1968)
 Folkevisesproget (1969)
 H.C. Andersen-litteraturen 1875-1968 (1970)
 Omkredsninger. Artikler og anmeldelser (1974)
 Dansk litteraturhistorisk bibliografi 1967-1986 (1989)
 Idyll and Abyss. Essays on Danish Literature and Theater (1992)
 H.C. Andersen-litteraturen 1969-1994 (1995)
 Litteratur om Johannes V. Jensen (1998; supplement og videreførelse 2005)
 Bøgens Fædreland – og andre guldalderstudier (1999)
 Selvbibliografi (2000)
 H.C. Andersen-litteraturen 1995-2006 (2007)
 Søren Kierkegaard 1956-2006. A Bibliography (2009)
 Nærved og næsten. Danske Nobelpristabere fra Brandes til Blixen – en dokumentation (2009)
 Oehlenschläger-litteraturen 1850-2014 (2015)
 Dansk litteraturforskning i det 21. århundrede. Dansk litteraturhistorisk bibliografi 2000-2014 (2015)
 Jens Peter Jacobsen bibliografi. Litteraturhenvisninger 1967-2015 (2016)
 Karen Blixens udeblevne Nobelpris og andre præciseringer (2017)
 "Litteratur om Karen Blixen. En bibliografi" (2020)
 Modernitetens problematiske velsignelse og andre H.C. Andersen'ske præciseringer (2020)
 Litteratur om Johannes V. Jensen 1998-2020. En bibliografi (2021)

Udgivelser af Johannes V. Jensen-værker 
 
 
  Redaktion og efterordsforfatter sammen med Per Dahl.
  Efterskrift
  Redaktion og efterord.

Bøger med litteraturhistoriske artikler

Bøger med samlinger af egne bidrag

Tidsskriftartikler

Henvisninger 

Faglitterære forfattere fra Danmark
Lærere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Det Danske Sprog- og Litteraturselskab