kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vicente Aleixandre

Vicente Aleixandre (født 26 april 1898 i Sevilla, død 14 december 1984 i Madrid) var en spansk poet.

Aleixandre hørte til den inflydelserige digtergeneration Generation 27 sammen med blandt andre Federico García Lorca, Jorge Guillén, Rafael Alberti og Luis Cernuda og var tidligt påvirket af surrealismen. Oplevelserne af krigens gru under Spanske Borgerkrig førte dog til en forandring i hans poesi med anvendelse af et enklere billedsprog.

I 1977 tildeltes han Nobelprisen i litteratur med motiveringen: "For en nyskabende digtning som belyser menneskenes vilkår i kosmos og i dagens samfund samtidig med, at den viderefører mellemkrigstidens store fornyelse af den spanske poesis traditioner".

Poesi 
 Ámbito, Málaga, 1928.
 Espadas como labios, M., Espasa-Calpe, 1932.
 La destrucción o el amor, M., Signo, 1935 (Premio Nacional de Literatura 1933).
 Pasión de la tierra, México, Fábula, 1935 (2. udvidede udgave: Madrid, Adonais, 1946).    
 Sombra del Paraíso, M., Adán, 1944.
 En la muerte de Miguel Hernández, Zaragoza, Cuaderno de las Horas Situadas, 1948.
 Mundo a solas, M., Clan, 1950.
 Poemas paradisiacos, Málaga, El Arroyo de los Ángeles, 1952.
 Nacimiento último, M., Ínsula, 1953.
 Historia del corazón, M., Espasa-Calpe, 1954.
 Ciudad del Paraíso, Málaga, Dardo, 1960.
 Poesías completas, M., Aguilar, 1960. 
 En un vasto dominio, M., Revista de Occidente, 1962.
 Retratos con nombre, B., Col. El Bardo, 1965.
 Obras completas, M., Aguilar, 1968 (2. udvidede udgave: 1977).
 Poemas de la consumación, B., Plaza y Janés, 1968.
 Poesía surrealista. Antología, B., Barral, 1971.
 Sonido de la guerra, Valencia, Hontanar, 1971.
 Diálogos del conocimiento, B., Plaza y Janés, 1974.
 Tres poemas seudónimos, Málaga, Col. Juan de Yepes, 1984.
 Nuevos poemas varios, B., Plaza y Janés, 1987. (udg. Alejandro Duque Amusco)
 Prosas recobradas, B., Plaza y Janés, 1987. (udg. Alejandro Duque Amusco)
 En gran noche. Últimos poemas, B., Seix Barral, 1991. (udg. Carlos Bousoño og Alejandro Duque Amusco)
 Álbum. Versos de juventud (con Dámaso Alonso y otros), B., Tusquets, 1993 (udg.  Alejandro Duque Amusco og María-Jesús Velo).
 Prosa: Los encuentros. Evocaciones y pareceres. Otros apuntes para una poética, M., Austral, 1998 (udg. Alejandro Duque Amusco)
 Poesías completas, M., Visor/Comunidad de Madrid/Ayuntamiento de Málaga, 2001 (udg. de Alejandro Duque Amusco).
 Prosas completas, M., Visor/Comunidad de Madrid/Ayuntamiento de Málaga, 2002 (udg. de Alejandro Duque Amusco).

Priser og udmærkelser 
 Nobelprisen i litteratur

Eksterne henvisninger 

Nobelprize.org, Nobelprisen i litteratur 1977
Nobelprize.org, Vicente Aleixandre - Biografi

Nobelprismodtagere i litteratur
Digtere fra Spanien
Spansksprogede forfattere
Personer fra Sevilla
Kamkeramiske kultur

Den kamkeramiske kultur var et tekno-kulturelt kompleks udviklet formodentlig i Nordøsteuropa ca 5.200- 3.200 f.Kr. Kulturen kendetegnes ved sine store æggeformede, rundbundede hul- og kam- eller snøreornamenterede lerkar.

Den opdeles almindeligvis i tre afsnit: 
Ka I eller Sperringskultur (cirka 5.200 f.Kr.) modsvarer det tidlige kamkeramiske afsnit og kendetegnes ved en varierende udsmykning på keramikkar med vandrette serier af skiftevise huller (svarende til mærker fra spidserne af en kams tænder) og striber med skiftende hældning således, at der ved at betragte disse lagmønstre parvis fremstår et fiskebensmønster. Mod slutningen af dette afsnit fremkommer kamstempler. Fordybninger er trykket ind i de øvrige ornamentering og magringen af leret består af knust kvarts eller feldspat. Ifølge C-14 dateringer modsvarer dette afsnit kronologisk omtrent den sydskandinaviske Ertebøllekultur. 
Det typiske kamkeramikafsnit betegnes Ka II og kendetegnedes ved kamornamentering og fordybninger i geometriske mønstre i vandrette bælter på lerkar og bredte sig til det sydlige Baltikum. Også kobbergenstande af Onega- eller uralsk kobber er fundet i kamkeramisk sammenhæng i Finland.

Alternativt inddeler man to kamkeramiske subkulturer:  
Säräisniemi 1-keramikken (Sär 1), som var udbredt i Nordfinland og ved Varangerfjorden, og 
Jäkärlä-keramikken, som var udbredt i Sydvestfinland, 
begge samtidige med Ka I og Ka II.

Forekomsten af keramik i marine områder kan antyde lagring, og ved etnologiske sammenligninger anser man, at ca 88 % var bofaste eller overvejende bofaste, mens 12 % halvnomadiske. Også en social lagdeling kan antydes ud fra gravgaver, og spredningen af genstandstyper i det kamkeramiske kulturområde bliver forbundet med exogame ægteskabsregler blandt disse jægerfolk. Den skarpe grænse mod vest for kamkeramik-kulturen bliver forklaret ved manglen på exogamirelationer mellem skifferkulturen og den kamkeramiske kultur. Dette kan have flere årsager, for eksempel at de tilhørte uens etniske grupper eller sprogområder, så at sociale transaktioner havde en anden karakter.

I Finland formoder de fleste arkæologer, at de mennesker, som levede under den kamkeramiske kultur, var af en finsk-ugrisk folkestamme og således talte et proto-finsk sprog. Finske sprogforskere har dog advaret mod at drage så vidtgående slutninger fra et arkæologisk materiale, som ikke afslører noget om hverken sprog eller etnicitet.

En af de mange former for kamkeramik var asbestkeramik, som optræder i Finlands indland i yngre stenalder og på Nordkalotten, blandt andet i det nordlige Norrland, i bronzealderen. Asbestkeramik anvendes ved kobber-, bronze- og jernfremstilling og antages af visse forskere at være et forstadium til samisk kultur.

Noter

Arkæologiske kulturer
Stenalder
Bagagerum

Bagagerum er den plads i en personbil, der er beregnet til transport af bagage, deraf også navnet. Bagagerummet er typisk bagest i bilen, men i biler med hækmotor er bagagerummet foran. Størrelsen på bagagerummet angives som regel i liter.

I en mellemstor personbil udgør rumfanget af bagagerummet cirka 250-500 liter. I mange bilmodeller kan bagagerummet udvides ved at lægge enten hele eller dele af bagsædet ned.

Bagagerummet kan, udover at benyttes til transport af bagage, også benyttes til andre formål, f.eks. til at opbevare et reservehjul, eller en ekstra gastank ved gasdrevne køretøjer. I varevogne kan bagagerummet desuden indrettes til et særligt formål, f.eks. i forbindelse med udøvelse af erhvervsvirksomhed.

Rækker bagagerummets størrelse ikke kan en tagbagagebærer monteres på bilens tag, eller også kan en trækkrog monteres bag på bilen til at trække en anhænger.

Referencer 

Bildele
Stig Kreutzfeldt

Stig Kreutzfeldt (26. februar 1950 i Birkerød) er en dansk sanger, sangskriver, guitarist og pladeproducer.

Kreutzfeldt har blandt andet medvirket i grupperne The Lollipops (1967–68) og Ache (1975–76). Dernæst arbejdede Kreutzfeldt for Freddy Hansson i Freddys nye pladestudie Sweet Silence Studios på Amager i en årrække som freelance tekniker og producer, hvor han var med til at opbygge studiet fra bunden.

I 1977 indledte han et succesfuldt samarbejde med bassisten og sangeren Jens Rugsted; deres duo Rugsted & Kreutzfeldt opnåede stor succes og udsendte fire lp-grammofonplader. Siden har Rugsted og Kreutzfeldt også virket som solister, og udgivet soloplader. Han har udgivet tre albums, hvoraf det første, kaldet Stig Kreutzfeldt, udkom i 1983. Fire år senere kom Der er kun en. I 1999 udgav han albummet Aeternus i forbindelse med det nationale middelalderår, hvor museer og andre kulturinstitutioner fokuserede på middelalderen i Danmark. Albummet var inspireret af middelalderen og folkemusik, og der blev benyttet instrumenter man også havde i perioden. Aeternus fik 4/6 stjerner i musikmagasinet GAFFA.

Han har produceret flere sange på Lex & Klattens album af samme navn fra 1997. I 1999 skrev Kreutzfeldt musikken til velgørenhedssangen "Selv en dråbe", der skulle hjælpe ofre i Kosovo. Han producerede den ligeledes sammen med Kim Sagild, Peter Biker og Peter Mark. Mere end 50 forskellige kunstnere og bands medvirkede på sangen, der lå #1 på Tracklisten i otte uger.

I 2003 medvirkede han på soundtracket til TV 2s julekalender Jesus og Josefine med sangen "Så Blev Der Stille". Året efter sang han baggrundsvokal på EP'en Mr. Nice Guy, der blev udgivet til showet af samme navn med Anders og Peter Lund Madsen. Sangen "Avenuen" blev et kæmpe hit, og lå #1 på singlehitlisten i adskillige omgange, og tilbragte i alt 135 uger på listen.

Stig har også produceret plader for bl.a. Oscar Peterson, Cat Stevens, Ringo Starr samt et utal af danske kunstnere.

Diskografi 
 1983 Stig Kreutzfeldt
 1987 Der er kun en
 1999 Aeternus

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Stig Kreutzfeldt på Discogs
 Artikel i Gaffa 

Personer fra Birkerød
Sangere fra Danmark
Sangskrivere fra Danmark
Guitarister fra Danmark
Musikproducere fra Danmark
Rockmusikere fra Danmark
Kyoshi

Kyōshi (教士 : きょうし?) er den mellemste instruktørtitel - ( Shōgō (称号) ) inden for japansk kampsport/kampkunst. Man kan gå op til prøve som instruktør hvis man har bestået sin Renshi - som regel omkring 6-7 dan.

Japanske titler 
 Kyoshi
Renshi
Sempai
Sensei
Shihan
Soke

Se også 
 Titler i budo

Kampsport
Japan
Titler
Sensei

(bogstavligt "tidligere fødte") er en japansk titel og tiltaleform, der udtrykker respekt overfor lærere og øvrige personer med autoritet. Titlen anvendes inden for kampkunst/kampsport, men også inden for kunstneriske fag, kalligrafer, mangaka og øvrige udøvende kunstnere.

Kampsport og kampkunst 
I japansk kampsport/kampkunst bruges Sensei korrekt efter instruktørens efternavn (fx Sørensen-sensei), eller oftest stående alene for hovedtræneren eller lederen af en dojo.

Japanske titler 
 Kyoshi
 Renshi
 Sempai
 Shihan
 Soke

Kampsport
Japan
Titler
Saltkød

Saltkød er et smørrebrødspålæg af tynde skiver saltet okse- eller kalvelårtunge. Lårtunge er en tungeformet kødudskæring hos kvæg. Bruges bl.a. på dyrlægens natmad.

Mad fra Danmark
Titler i budo

Titler i budo er mangfoldige. Titlerne kan have relevans i relation til instruktørvirksomhed eller i forhold til den pågældende budo-udøver.

Shōgō 
Shōgō (称号?, "titel" ) er eksempler på moderne instruktør-titler, der blev udviklet af Dai Nippon Butoku Kai efter år 1895.. Shōgō-systemet indeholder titlerne Renshi, Kyoshi og Hanshi.

Japanske titler 
Nedenstående er eksempler på titler inden for japanske budo-discipliner:

 Kyoshi
 Renshi
 Sempai
 Sensei
 Shihan
 Shogo
 Soke

Se også 
Læs mere om (budō, 武道) der er en betegnelse for filosofisk morallære samt tilhørende træningsmetoder inden for de japanske kampdiscipliner:
 Budo

Monografi 
Henvisning til monografi der beskriver titler inden for henholdsvis det klassiske - og moderne system:

 Donn F. Draeger Monograph Series No. 2: "Ranking Systems in Japanese Martial Arts: Modern vs Classical;" "Bujutsu and Budo".

Kampsport
Borgmestre i Klaksvík

Borgmestre i Klaksvík er en liste over borgmestre i Klaksvík kommune, på Færøerne i perioden 1908 − 2013.

Borgmestre

Kilder 
 klaksvik.fo: "Søguligt yvirlit - borgarstjórar" 

Klaksvik
Kommunalpolitikere fra Færøerne
Lister over personer
Personer fra Klaksvik
Heinrich Leberecht Fleischer

Heinrich Leberecht Fleischer (født 21. februar 1801, død 10. februar 1888) var en tysk orientalist. 

Fleischer studerede oprindelig teologi, men vendte sig snart til de orientalske sprog, til hvis studium han under et fireårigt ophold i Paris (1824—28) benyttede Silvestre de Sacys og Caussin de Percevals vejledning, samtidig med at han havde lejlighed til at øse af Paris-bibliotekets store forråd af værdifulde håndskrifter. 1835—88 virkede han som professor i Leipzig. 

Fattigt på ydre begivenheder blev Fleischers liv dog rigt nok, idet han i Tyskland på samme måde som de Sacy i Frankrig brød helt nye baner for studiet af de orientalske sprog, og da navnlig det arabiske, der stadig forblev hans hovedfag. Langt ind i 20. århundrede kunne alle semitister direkte eller indirekte siges at have været udgåede som elever af ham, for så vidt som hans metode ved alle højskoler gjorde sin indflydelse gældende. 

Karakteristisk for Fleischers videnskabelige behandlingsmåde er den med en omfattende viden forbundne overordentlige stringens, som navnlig i de sidste år nu og da udartede til en smålig fordybelse i grammatiske detaljer, der drog opmærksomheden bort fra væsentligere litterære og kulturhistoriske momenter. 

Men netop på grund af den famlende usikkerhed, hvormed de orientalske sprog ved Fleischers opkomst endnu stadig blev behandlede, virkede denne strenge gennemførelse al den filologiske nøjagtighed såre gavnlig, og Fleischer kom derved til at stå i en skarp modsætning til den nærmest foregående periodes ypperste orientalist, den åndrige, men skødesløse Hammer-Purgstall, med hvem Fleischer endog engang indvikledes i en heftig videnskabelig fejde. 

Fleischer var 1844 hovedmanden for stiftelsen af Deutsche Morgenländische Gesellschaft. Lige som Madvig på den klassiske filologis område hævdede Fleischer ved udgivelsen af arabiske værker nødvendigheden af en systematisk klassificering af de foreliggende håndskrifter. Med dette rationelle princip gennemførtes hans udmærkede udgave af Beidhâwîs store Korankommentar (2 bind, 1844—48). 

Af den lange række af hans øvrige arbejder kan her anføres udgaven af Abulfedas Historia ante-islamica (1831) og frem for alt hans Beiträge zur arabischen Sprachkunde, der 1863—83 udkom i det sachsiske Videnskabernes Selskabs afhandlinger, og som væsentlig indeholder en række tillæg og rettelser til de Sacys store grundlæggende arabiske grammatik. Også persisk og hebraisk gjorde Fleischer til genstand for videnskabelig behandling.

Kilder 
 

Orientalister fra Tyskland
Ansatte ved Leipzigs Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Medlemmer af Videnskabernes Selskab
Kulturministre fra Færøerne

Kulturministre fra Færøerne (Kulturministeren − færøsk: Landsstýrismaðurin í mentamálum eller Mentamálaráðharrin), liste over kulturministre i perioden 1963 − 2013. 

Kulturministeren er medlem af Færøernes regering og chef for kulturministeriet. 

Ministeriet har skiftet navn fra Undervisnings- og kulturministeriet i 2002, og før 1998 indgik kulturelle sager i forskellige ministerier. 

Kulturelle sager har som regel fulgt skole- og social sager, og dagens Kulturministerium, anno 2013, har ansvar for undervisning, forskning, kultur, kirke, media, sport og andre fritidsaktiviteter.

Kulturministre

Referencer

Eksterne links 

 
Lister over personer fra Færøerne
Odysseas Elytis

Odysseas Elytis (græsk Οδυσσέας Ελύτης, pseudonym for Odysseas Alepoudelis, græsk Οδυσσέας Αλεπουδέλης) (født 2. november 1911 i Heraklion på Kreta, død 18. marts 1996 i Athen) var en græsk forfatter og billedkunstner.

Elytis havde et nært forhold til franske surrealistiske poeter og billedkunstnere, blandt dem malerne Pablo Picasso og Henri Matisse, som også illustrerede nogle af Elytis' værker.
Flere af Elytis' digte er blevet tonesat af to af de fremmeste græske komponister fra det 20. århundrede, nemlig Mikis Theodorakis og Manos Hadjidakis. I Frankrig bidrog sangeren Angélique Ionatos til at gøre hans digte kendt af et bredere publikum.

I 1979 blev Odysseas Elytis tildelt Nobelprisen i litteratur «for sin poesi, som med sanselig styrke og intellektuelt klarsyn skildrer det moderne menneskes kamp for frihed og kreativ udfoldelse, med den græske tradition som bagtæppe».

Litteratur 
 Mario Vitti: Odysseus Elytis. Literature 1935–1971. Ikaros (1977)
 Tasos Lignadis: Elytis' Axion Esti (1972)
 Lili Zografos: Elytis – The Sun Drinker (1972)
 Særudgave af Books Abroad om Elytis Odysseas, Autumn issue 1975. Norman, Oklahoma, USA.
 Odysseas Elytis: Analogies of Light, red. I. Ivask (1981)
 A. Decavalles: Maria Nefeli and the Changeful Sameness of Elytis' Variations on a theme (1982)
 E. Keeley: Elytis and the Greek Tradition (1983)
 Ph. Sherrard: 'Odysseus Elytis and the Discovery of Greece', i Journal of Modern Greek Studies, 1(2) (1983)
 K. Malkoff: 'Eliot and Elytis: Poet of Time, Poet of Space', i Comparative Literature, 36 (3) (1984)
 A. Decavalles: 'Odysseus Elytis in the 1980s', i World Literature Today, 62 (l) (1988)

Referencer

Eksterne henvisninger 

Digtere fra Grækenland
Nobelprismodtagere i litteratur
Personer fra Kreta
Pseudonymer
Hjalmar Thuren

Hjalmar Lauritz Thuren (født 10. september 1873 i København, død 13. januar 1912 på Frederiksberg) var en dansk musikhistoriker, søn af arkitekten Christian L. Thuren.

Thuren blev student 1892 fra Metropolitanskolen, tog 1898 teologisk embedseksamen og var 1899-1907 ansat ved Frederiksberg kommunalskolevæsen. Som interesseret musikhistoriker valgte han folkemusikken som sit speciale. Efter udgivelsen af sit første arbejde i denne retning Dans og Kvaddigtning paa Færøerne (1901) foretog han 1902 en studierejse til Færøerne, hvis resultat blev hans for nordisk folklore betydningsfulde værk Folkesangen paa Færøerne (1908), udgivet på Carlsbergfondets bekostning. Hertil slutter sig hans bidrag af eskimoisk musik fra Nordgrønland i William Thalbitzers The Eskimo Folklore (1904), desuden forskellige afhandlinger "Tanz und Tanzgesang im nordischen Mittelalter" (i Zeitschrift der Internationalen Musikgesellschaft 1908), "Vore Sanglege" (i Danske Studier 1908), Naumanns Orfeus og Eurydike (i Fra Arkiv og Museum 1909).

Han er begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård. Thuren er gengivet på et gruppeportræt af Carl Andersen (C.C. Andersen eller Carl F. Andersen?) ca. 1881.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Musikhistorikere fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer fra København
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Teologer fra Danmark
Embedsmænd på Frederiksberg
Studenter fra Metropolitanskolen
Kawabata Yasunari

Kawabata Yasunari (japansk:川端 康成) (født 11. juni 1899 i Osaka, død 16. april 1972 i Kamakura) var en japansk forfatter  af noveller og romaner. Han blev tildelt Nobelprisen i litteratur i 1968.

Biografi 
Kawabata Yasunari fødtes 1899 som søn af en kultiveret læge. Han mistede tidligt begge forældre, sin søster og faderens forældre og flyttede da fra byen til en landsby, hvor han boede hos sin morfar. Da Kawabata var seksten år, døde morfaderen imidlertid også. Kawabata arvede penge nok til at kunne studere engelsk og japansk litteratur  ved universitetet i Tokyo 1920-1924.

Efter studierne påbegyndte Kawabata et forfatterskab samtidig med, at han arbejdede som journalist. Han debuterede i 1920'erne som novelleforfatter, da han sammen med andre forfattere i den nysensualistiske skole (shin-kankakuha) søgte at forny den efter deres mening stagnerende japanske skønlitteratur. Gennembruddet blev novellen "Den lille danserinde fra Izu" (伊豆の踊子) (udgivet 1926). 

I 1948 udkom romanen Sneens rige (雪国), der befæstede Kawabatas position som en førende kvindeskildrer. I fjorten år finpudsede han bogen. Senere værker er blandt andet romanerne Tusinde traner (千羽鶴) (om teceremonier) og Kyoto (古都), som udspilles i Kyoto, og handler om en forældreløs kvinde. I årene 1948-1965 var han formand for den japanske PEN-klub. Hans virke vakte også opmærksomhed i udlandet, og han fik tildelt Goethe-medaljen i Frankfurt am Main 1959.

I 1968 fik han Nobelprisen i litteratur for, som man udtrykte det, "hans fortællekunst, som med fin følelse udtrykker japansk væsen i dets egenart".
Kawabata døde 1972 i, hvad der antages at have været selvmord ved gasning.

Forfatterskab 
Kawabata Yasunaris æstetik kan forbindes både til den traditionelle japanske og til den vesterlandske, et møde han også behandler tematisk, men hans samtid i Vesten beundredede ham for orientalismen og den koncentrerede fremstilling. Mødet mellem kulturerne opstiller han som en parallel til den ældre traditionalisme og den moderne civilisation. 

Fortælleteknikken kendetegnes af minimalisme - Kawabata er en foregangsmand for denne stil - og et afskallet symbolsprog, som bærer præg af mystik. Sorgen er et ledemotiv i forfatterskabet, i særdeleshed gestaltet som tab gennem død og problemer med at opnå menneskelig kontakt, symboliseret ved forskellige situationer, hvor personerne kommer til kort følelsesmæssigt.

Bibliografi (udgivet på dansk) 
 Sneens rige 1957.
 Tusinde traner 1967.
 Kyoto eller De unge elskende i den gamle kejserstad 1968.
 Huset med de sovende skønheder 1961.

Kilder 
  Nobelprize.org, Yasunari Kawabata - Biografi
 Marian Ury, "A man and the idea of a woman", nytimes.com 21. august 1988
 Litteraturhandboken. Författarlexikon och litteraturöversikter, red. B. Dahlström, Stockholm 1984

Eksterne henvisninger 

 Nobelprize.org, Nobelprisen i litteratur 1968
 Nobelprize.org, Kawabata Yasunari - Biografi

Skønlitterære forfattere fra Japan
Japansksprogede forfattere
Nobelprismodtagere fra Japan
Nobelprismodtagere i litteratur
Personer fra Osaka
Personer der har begået selvmord
Personer som er eller var forældreløse
Enjoy Yourself Tour

Enjoy Yourself Tour blev den første koncertturné af den australske sangerinde Kylie Minogue, efter succesen med hendes andet studiealbum Enjoy Yourself (1989). Ved starten af den europæiske del af turnéen var Minogue begyndt at tage kontrol over deres image og musikalsk retning.

Spilleliste 
"The Loco-Motion"
"Got to Be Certain"
"Hand on Your Heart"
"Love at First Sight"
"Look My Way"
"Made in Heaven"
"My Girl" (a cappella)
"Tears on My Pillow" (a cappella)
"I Should Be So Lucky"
"I Miss You"
"Nothing to Lose"
"Blame It on the Boogie" / "ABC"
"Tell Tale Signs"
"Je Ne Sais Pas Pourquoi"
"Never Too Late"
"Wouldn't Change a Thing"
Ekstranummer
"Dance to the Music"
"Better the Devil You Know"
"Enjoy Yourself"

Turnedatoer

Eksterne henvisninger 
Kylie Minogues officielle hjemmeside 
Enjoy Yourself Tour 

Kylie Minogue-koncertturneer
Jaroslav Seifert

Jaroslav Seifert (født 23. september 1901 i Prag, død 10. januar 1986) var en tjekkisk forfatter, der modtog Nobelprisen i litteratur i 1984.

Seifert begyndte at skrive i 1920'erne. Han blev kendt for at forene versteknisk mesterskab med modernistisk fornyelse i sine digte og var en af banebryderne for modernismen i tjekkisk poesi.

Politisk engagement 
Under 2. verdenskrig, da Böhmen-Mähren var et protektorat under Nazi-Tyskland, skrev han om patriotiske temaer.

Efter kommunisternes kup i 1948 kritiserede han det nye kommunistiske regime. Han var således medunderskriver på Charta 77-manifestet sammen med andre systemkritikere, bl.a. Václav Havel, og fik derefter status som "ikke trykbar" i Tjekkoslovakiet mellem 1977 og 1979. I 1984 fik han tildelt Nobelprisen i litteratur.

Eksterne henvisninger 

Nobelprize.org, Nobelprisen i litteratur 1984
Nobelprize.org, Jaroslav Seifert - Biografi
Books and Writers  om Jaroslav Seifert

Digtere fra Tjekkiet
Tjekkisksprogede forfattere
Nobelprismodtagere i litteratur
Personer fra Prag
Ivan Bunin

Ivan Aleksejevitj Bunin (, ; født 22. oktober 1870 i Voronesj, Det Russiske Kejserrige, død 8. november 1953 i Paris, Frankrig) var en russisk forfatter. I 1891 debuterede han med bogen Digte og blev kendt som en stilsikker symbolistisk digter. Senere skrev han overvejende prosa. I 1933 blev han den første russer, der fik Nobelprisen i litteratur.

Værker (i udvalg) 
 Bøn: et prosadikt, 1924 
 Herren fra San Francisco, 1925 (Gospodin is San-Frantsisko) Господин из Сан-Франциско
 Arsenjevs ungdom, 1931 (Sjisjn Arsenjeva) Жизнь Арсеньева
 Mitjas kærlighed og andre noveller, 1931 (Mitina ljubov) Митина любовь
 Livets bægre og andre noveller, 1932 (Tjasja sjisjni) Чаша жизни
 Arsenjevs jordefærd, 1933 (Sjisjn Arsenjeva) Жизнь Арсеньева
 Spejlet og andre noveller, 1933 (fra "Sotjinenija" og "Snanije")

Eksterne henvisninger 

 Nobelprize.org, Nobelprisen i litteratur 1933
 Nobelprize.org, Ivan Bunin - Selvbiografi

Digtere fra Rusland
Skønlitterære forfattere fra Rusland
Skønlitterære forfattere fra Sovjetunionen
Digtere fra Sovjetunionen
Russisksprogede forfattere
Nobelprismodtagere fra Rusland
Nobelprismodtagere i litteratur
Personer fra Voronezj
Personer der har begået selvmord
Russere i 1800-tallet
Russere i 1900-tallet