kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lunde Station (Norge)

Lunde Station (Lunde stasjon) er en jernbanestation på Sørlandsbanen, der ligger i byområdet Lunde i Nome kommune i Norge. Stationen består af nogle få spor, to perroner og en stationsbygning i træ. Stationen ligger i nærheden af Telemarkskanalen, hvor der er sluseanlæg og bådtrafik om sommeren.

Stationen åbnede 15. december 1925, da banen blev forlænget dertil fra Bø og fungerede som endestation, indtil den blev forlænget videre til Neslandsvatn 2. december 1927.

Stationsbygningen blev tegnet af Gudmund Hoel og Ragnvald Utne og opført i 1920. Den er som udgangspunkt af samme type som ved Gvarv og Bø Stationer. Pakhuset er signeret Hoel og R. Werenskiod.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Sørlandsbanen
Etableret i 1925
Jernbanestationer i Telemark
Jacques af Monaco

Arveprins Jacques af Monaco (Jacques Honoré Rainier Grimaldi; født 10. december 2014) er arveprins og tronfølger i Fyrstendømmet Monaco. Han er den ældste søn af Fyrst Albert 2. og Fyrstinde Charlène af Monaco.

Biografi 
Arveprins Jacques blev født den 10. december 2014 på Fyrstinde Grace-hospitalet i Monaco, kort efter sin tvillingesøster, Prinsesse Gabriella. Han blev døbt sammen med sin søster den 10. maj 2015 i Notre-Dame-Immaculée-katedralen i Monaco. Han fik navnet Jacques Honoré Rainier Grimaldi.

Titler og hæder

  Storkors af Grimaldi-ordenen (10. maj 2015)..

Referencer 

Arveprinser
Huset Grimaldi
Personer fra Monaco
Drangedal Station

Drangedal Station (Drangedal stasjon) er en jernbanestation på Sørlandsbanen, der ligger i byområdet Prestestranda i Drangedal kommune i Norge. Stationen består af nogle få spor, to perroner og en stationsbygning opført i gult træ efter tegninger af Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad. Stationsbygningen rummer en ventesal og et kommunalt informationskontor. De to arkitekter har desuden tegnet pakhuset, der fik tilføjet et relærum i 1968.

Stationen åbnede 2. december 1927, da banen blev forlænget fra Lunde til Neslandsvatn.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Sørlandsbanen
Etableret i 1927
Jernbanestationer i Telemark
Gavialidae

Gavialidae er en familie af krybdyr i krokodille-ordenen. Traditionelt har kun en enkelt nulevende art været medlem af familien, gavialen (Gavialis gangeticus), der er hjemmehørende i Indien og Nepal. Talrige molekylære studier har dog vist, at den uægte gavial (Tomistoma schlegelii) fra Sundaøerne er meget nært beslægtet med gavialen, så den derfor også bør være del af familien. Mange uddøde arter tilhører desuden familien.

Det er store semi-akvatiske krybdyr, der minder om de egentlige krokodiller, men med langt smallere snude. De lever af fisk, idet de mangler kæbestyrken til at fange større dyr som pattedyr, der foretrækkes af krokodiller og alligatorer af samme størrelse.

Slægter og arter 

Familien Gavialidae indeholder to arter, der placeres i hver sin underfamilie.
 Underfamilie Gavialinae
 Slægt Gavialis
 Gavialis gangeticus, gavial
 Underfamilie Tomistominae
 Slægt Tomistoma
 Tomistoma schlegelii, uægte gavial

Noter

Eksterne henvisninger 

Krokodiller
Raymond Roche

Raymond Roche (Ollioules, 21. februar 1957) er en tidligere fransk motorcykel racer.

I 1990 vandt han på en Ducati 851 vm-titlen i superbike world championship. I løbet af sin karriere var han også kendt som "Raymond le rapide".

Eksterne links 
 
 

Motocrosskørere
Sportsfolk fra Frankrig
UCI Europe Tour 2017

UCI Europe Tour 2017 var den 13. sæson af UCI Europe Tour.

Gennem sæsonen blev der uddelt point til rytterne efter placering på etaperne, endagsløb og slutposition i løb. Antal point varierede efter rangering i de forskellige løb. Hvert løb havde én kategori som afgør hvilke hold der kan deltage, point der uddeles, udover at det viser hvilken type løb der er tale om:

 Etapeløb: 2.HC, 2.1 og 2.2
 Endagsløb: 1.HC, 1.1 og 1.2

Løb

Januar

Februar

Marts

April

Maj

Juni

Juli

August

September

Oktober

Referencer

Eksterne henvisninger
DCE - Nationalt Center for Miljø og Energi

DCE - Nationalt Center for Miljø og Energi  er en en dansk forskningsinstitution der er udsprunget af det tidligere Danmarks Miljøundersøgelser og hører under Aarhus Universitet, der har en rammeaftale med Miljø- og Fødevareministeriet om forskningsbaseret myndighedsbetjening. Centret leverer rådgivning og viden om natur, miljø og energi, og har kontrakter med Miljø- og Fødevareministeriet, Energi-, Forsynings- og Klimaministeriet samt Miljøstyrelsen for Råstofområdet i Grønland. Centret hører under institutterne Bioscience og Institut for Miljøvidenskab der er en del af Faculty of Natural Sciences.

Udgivelser 
Siden 2011 har centret løbende udgivet forskellige publikationer.
Det sker i flere forskellige udgivelsesrækker:
Videnskabelige rapporter, tekniske rapport, tekniske anvisninger, notater, nyhedsbreve, og Miljøbiblioteket.

Videnskabelig rapporter udgives digitalt og nummereret. I 2020 var antallet af rapporter nået over 400.
De er forfattet på dansk eller engelsk.
Flere af disse udgivelser er under det såkaldte NOVANA-program, med status over den danske natur.
Eksempler på videnskabelige rapporter er "Effekter af havvindmøller på marsvinepopulationen i Kattegat"
og "Insekters tilbagegang. Hvilke insekter går tilbage, hvorfor og hvad kan der gøres?".

Tekniske rapporter udgives også digital og på dansk og engelsk.
I 2020 var antallet nået over 180.

Miljøbiblioteket (også Miljøbiblioteksbøger) er en populærvidenskabelig bogserie udgivet i samarbejde med Aarhus Universitetsforlag.

Kritik 
Forskere på DCE var i foråret 2016 i sagen der blev kendt som Kvælstofsagen eller Gyllegate, udsat for kritik af landbrugsorganisationerne Landbrug & Fødevarer og Bæredygtigt Landbrug hvor en række forskere fra DCE var kritiske overfor regeringens landbrugspakke. Universitetet fastholdt at DCE udelukkende leverer rådgivning baseret på forskning efter internationale standarder, og prodekan Kurt Nielsen svarede at ”Den rådgivning, Aarhus Universitet leverer, er kun de rapporter og notater, som miljøministeriet får. Derudover har forskere ret til at udtale sig ligesom alle andre i dette her land,” .

Eksterne kilder og henvisninger 

 Centrets websted

Miljøpolitik
Aarhus Universitet
Forskningsinstitutioner i Danmark
Kim Rasmussen

Kim Rasmussen (født 22. september 1972) er en dansk håndboldtræner, der siden 2020 har været træner for Montenegros håndboldlandshold (damer).

Hans bror er den tidligere landsholdsspiller, Lars Rasmussen.

Karriere 

I 2010 overtog Rasmussen Polens kvindelandshold, som han trænede indtil 2016 og førte den i to semifinaler ved VM i 2013 og 2015. 
I 2015 tog han ansvaret for de rumænske topdivisionsmestre, CSM Bucuresti og førte dem til at vinde EHF Champions League 2015-2016 i finalen mod Györi ETO KC, samt et rumænsk mesterskab og et rumænsk cup.

Meritter som træner 
 EHF Champions League:
 Vinder: 2015-16
 Liga Nationala:
 Vinder: 2016
 Cupa României:
 Vinder: 2016

Referencer

Eksterne henvisninger 
  

Håndboldtrænere fra Danmark
Håndboldtrænere fra CSM Bucuresti
Håndboldtrænere fra ŽRK Vardar
Håndboldtrænere fra Lyngby HK
Park Bo-gum

Park Bo-gum (født 1993 i Seoul, Sydkorea) er en koreansk skuespiller.

Udvalgt filmografi

Film

TV

Noter

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Sydkorea
Finlands statsminister

Finlands statsminister (; ) er Republikken Finlands regeringsleder. Statsministeren leder regeringen og udpeger regeringens ministre. Finlands statsminister udnævnes af præsidenten og skal godkendes af Finlands rigsdag med absolut majoritet i en afstemning uden andre kandidater.

Embedet som Finlands statsminister blev oprettet i 1917 i forbindelse med Finlands uafhængighed fra Rusland.

Finlands statsminister har sin officielle residens i Kesäranta () i den vestlige del af Helsinki, mens statsministeriet ligger i Valtioneuvoston linna () ved Senaatintori () i det centrale Helsinki.

Finlands nuværende statsminister har siden den 20. juni 2023 været Petteri Orpo fra Samlingspartiet.

Liste over Finlands statsministre

Se også 
 Finlands regering
 Danmarks statsminister
 Islands statsminister
 Norges statsminister
 Sveriges statsminister

 
Regeringsledere efter land
statsminister
Etableret i 1917
Aslak Bolts Jordebog

Aslak Bolts jordebog (norsk: Aslak Bolts jordebok) er en jordebog, en oversigt over Nidaros ærkebispedømmes jordegods og ejendomme og indtægterne fra det. Jordebogen har navn efter Aslak Bolt (ærkebiskop 1428-1450), som skrev bogen, sandsynligvis vinteren 1432-33. Bolt stod for størstedelen af nedtegnelserne, men også senere ærkebiskopper, først og fremmest Gaute Ivarsson (ærkebiskop 1475-1510), har kommet med tilføjelser.

Aslak Bolts jordebog er skrevet på pergament og opbevares hos Riksarkivet.

Kilde til norsk middelalder 

Bogen er en vigtig kilde til norsk økonomisk historie i senmiddelalderen. Bolt genindførte også en række mindre afgifter, som var gået i glemmebogen. Ærkebiskoppen skrev bogen på grundlag af et ældre, nu tabt, jordebogsregister. Samlet registrerer jordebogen ca. 2600 jordebogsenheder (gårde og gårdparter) fra Aslak Bolts egen tid, af dem er ca. 1560 enheder fra Trøndelag. Der er opført både gammel landskyld; den leje som gjaldt i første halvdel af 1300-tallet, og ny landskyld som den stabiliserede sig på Aslak Bolts tid i første halvdel af 1400-tallet. At ærkebiskoppen indførte ny landskyld viser, at kirken erkendte at forholdene ikke ville vende tilbage til tilstanden før Den Sorte Død. Indtægterne fra jord var sunket til en fjerdedel grundet befolkningsnedgang og ødelægning af gårder.

Aslak Bolts jordebog giver tillige vigtige oplysninger om administrative og topografiske forhold i ærkestiftet i middelalderen. Jordebogen er også vigtig for stednavneforskning, da alle de middelalderlige navneformer er bevarede takket være den.

Trykte udgaver 
P.A. Munch udgav et nyt tryk af Aslaks Bolts jordebog allerede i 1852. Bogen har været en vigtig middelalderkilde i Norge siden da. Oluf Rygh sammenlignede Munchs udgave med originalmanuskriptet, da han arbejdede med Norske Gaardnavne, og Ryghs korrigerede udgave findes i Riksarkivet.

I 1997 udgav Riksarkivet ved Jon Gunnar Jørgensen en ny udgave af jordebogen. Denne udgave er tosproget, idet venstre opslagsark er ordret tolking eller afskrift, højre opslagsark er moderne bokmål.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Aslak Bolts jordebok, . Udgivet ved Jon Gunnar Jørgensen, Riksarkivet 1997
 Aslak Bolts Jordebog. Udgivet ved Peter Andreas Munch, Christiania 1852
 Aslak Bolts jordebok, hos Store norske leksikon

Norges historie
Bergens Kalvskinn

Bergens Kalvskinn, også kendt som Bjørgvin Kalvskinn (fra norrønt Bjǫrgynjar Kálfskinn), er en jordebog eller register over kirkens ejendomme i det daværende Bergen bispedømme (Dioecesis Bergensis) i midten af 1300-tallet. For eftertiden er den en uvurderlig kilde til økonomiske, ejendomsmæssige, juridiske og sociale forhold i senmiddelalderen på Vestlandet, på denne tid Norges politiske og økonomiske centrum.

Det antages, at arbejdet med jordebogen blev startet mellem 1310 og 1320 af biskop Audfinn og blev afsluttet omkring 1350-60. I middelalderen havde den katolske kirke en stor del af sin indtægt fra sine omfattende ejendomme i landet. Jordebogen som den fremstår i dag har 40 håndskrevne blade, men ud fra paginering og indholdsfortegnelse er det klart, at der mangler lidt mere end 10 blade i slutningen.

I historiske skrifter forkortes Bergen Kalvskinn gerne som B.K. eller bare BK.

Den digitale version af faksimileutgaven fra 1990 er tilgængelig på Digitalarkivet.

Forsiden 
REGISTRUMPRÆDIORUM ET REDITUUM
AD ECCLESIAS DIOECESIS BERGENSIS SAECULO P. C. XIV.
PERTINENTUM,
VULGO DICTUM «BERGENS KALVSKIND»
()
Det er gjort følgende forenklinger for å gjengi den gotiske teksten: o skal være ö, a skal være á, samt at liten y (i Björgynar) og liten k (i Kalffkinn) og er annerledes, se gjerne Digitalarkivet for «originalen».

Eksterne henvisninger 
 Bergens kalvskinn (digitaludgave)
 Bergen Byleksikon på nett, om Bergens kalvskinn

Kalvskinn
Norge i middelalderen
Biskop Eysteins jordebok

Biskop Eysteins jordebok eller Den røde bok (også kendt som Rødeboken og Raudeboka) er en vigtig informationskilde om kirkelige indtægter og jordejendomsforhold på Østlandet i middelalderen. Manuskriptet til jordebogen skal være fra omkring år 1390, og er skrevet af eller for Eystein Aslaksson, biskop i Oslo og korsbror ved Hallvardskatedralen i Oslo. Jordebogen opbevares i dag i Riksarkivet. Den består, som den er bevaret, af 205 blade. Navnet Rødeboken kommer af, at bogen tidligere havde røde permer.

Registrering af Oslo bispedømmes ejendomme 
I 1388 startede biskop Eystein en registrering af kirkens ejendomme, et arbejde som skulle tage 13 år. Målet var at få en oversigt over Oslo bispedømmes ejendomme efter Den Sorte Død. Kirken var en stor jordejer, og afkastet fra gårde og gårdparter var blandt kirkens vigtigste indtægter. Næsten 10.000 ejendomme blev indførte. Små gårdparter blev solgt eller slået sammen, og kirken forhandlede med fæstebønder om landskyld. Mange gårde blev forladt; såkaldte ødegårde. Håbet var, at landskylden skulle blive den samme som før pestepidemien, men dette var ikke muligt grundet befolkningsnedgangen. Nu var det købers og lejers marked, og store jordejere som kirken måtte tilpasse sig. Løsningen blev at nedsætte landskylden, bortsælge gårdparter og sammenlægge præstegæld. Efterhånden fik kirken imidlertid flere ejendomme. Pestepidemierne blev opfattede som Guds straf, og donationer strømmede til kirken i løbet af senmiddelalderen. Ved udgangen af middelalderen ejede kirken derfor næsten halvdelen af al jord i Norge.

Trykte udgaver 
Biskop Eysteins jordebok blev udgivet i fire hæfter mellem 1873 og 1880. Alle er tilgængelige digitalt på Nasjonalbibliotekets hjemmesider.

Noter

Eksterne henvisninger 
Biskop Eysteins jordebog (Den Røde bog). Fortegnelse over det geistlige gods i Oslo bispedømme omkring aar 1400. Første hefte. Christiania 1873
Biskop Eysteins jordebog, annet hefte
Biskop Eysteins jordebog, tredje hefte
Biskop Eysteins jordebog, fjerde hefte
Arkivverkets omtale af Biskop Eysteins jordebok
Røde bok, artikkel hos Store norske leksikon

Norge i middelalderen
Nordisk litteratur fra middelalderen
Alligatoridae

Alligatoridae er en familie af krybdyr i krokodille-ordenen med i alt otte arter. Familien omfatter de to underfamilier egentlige alligatorer (Alligatorinae) og kaimaner (Caimaninae).

Stofskiftet er langsommere end hos de nært beslægtede egentlige krokodiller. Grundet deres roligere levevis bliver de imidlertid dobbelt så gamle som deres slægtninge. I modsætning til de egentlige krokodiller er tænderne i underkæben rettet indad, så de er skjult af overkæbens tandrække, når munden er lukket. En undtagelse herfra findes dog hos f.eks. yacarekaiman (Caiman yacare), hvor tænder fra underkæben kan stikke frem.

Underfamilier 
Familien er opdelt i to underfamilier.
 Alligatorinae, to arter
 Caimaninae, seks arter

Noter

Eksterne henvisninger 

Krokodiller
Blackstar

★ (udtalt Blackstar), er musikeren David Bowies 26. og sidste studiealbum, som blev udgivet på hans 69 års fødselsdag d. 8. januar 2016, 2 dage før hans død af cancer, d. 10. januar.

Ligesom David Bowies tidligere album: The Next Day (2013) blev dette album optaget og produceret i al hemmelighed ved studierne The Magic Shop og Human Worldwide Studios, begge i New York, sammen med producer, og gode ven, Tony Visconti og en jazzgruppe styret af Donny McCaslin, dog i mens Bowie led af kræft i leveren.

Da albummet blev udgivet verden over blev det varmt modtaget. I Danmark lå albummet som nr. 1 på Hitlisten og nr. 17 for enden af året. 

Albummet er blevet beskrevet som David Bowies afskedsgave til hans fans. Dette er til trods for at, Bowie allerede var begyndt at planlægge det næste album, da han, ifølge Tony Visconti, forventede at leve et par måneder længere end han i sidste ende gjorde. 

Derudover havde Bowie også hentydet til musikeren Brian Eno, at han var interesseret i at indspille en efterfølger til Bowies yderst eksperimentelle rockalbum fra 1995, 1.Outside, hvorpå Eno var kollaboratør. Dette var allerede en plan Bowie havde luftet tilbage i 1995, da han erklærede 1.Outside den første del i en tetralogi (som senere blev skaleret ned til en trilogi), hvoraf den anden efterfølger skulle hedde 2.Contamination.

Trackliste 
Alle sange er skrevet af David Bowie, medmindre andet er beskrevet.

Personale 
Listen er baseret på ★'s albumnoter.

Musikere
David Bowie – vokal, akustisk guitar, Fender guitar , stryger arrangement 
Donny McCaslin – saxofon, fløjte, træblæser
Jason Lindner – klaver, Wurlitzer orgel, keyboards
Tim Lefebvre – bas
Mark Guiliana – trommer,percussion
Ben Monder – guitar
Tony Visconti – strenge 
James Murphy – percussion 
Erin Tonkon – støttevokal 

Produktion
David Bowie – producer, mixer
Tony Visconti – producer, mixer, tekniker
Tom Elmhirst – endelig master mixer 
Joe LaPorta – mastering 
Kevin Killen – tekniker
Kabir Hermon – assisterende tekniker
Erin Tonkon – assisterende tekniker
Joe Visciano – assisterende mixer

Omslag
Jonathan Barnbrook – album design
Jimmy King – fotograf
Johan Renck – fotograf 
NASA – stjernebillede

Kilder 

David Bowie-album
Album fra 2016
Aslak Bolt

Aslak Harniktsson Bolt (født ca. 1377, død 1450) var ærkebiskop i Nidaros fra 1428 til 1450. Bolt var af adelig slægt. I 1407 valgte domkapitlet i Oslo ham til biskop, men han blev samme år efter ppres fra dronning Margrete flyttet til Bergen, hvor han var biskop i 20 år.

Administrator og ordensmand 
I 1428 blev han af et enstemmig domkapitel valgt til ærkebiskop i Nidaros, og to år senere blev han formelt indviet i denne stilling. Aslak var i sine første år som ærkebiskop optaget af at få kontrol med og oversigt over ærkesædets økonomi. I 1432 blev det, vi i dag kaller Aslak Bolts Jordebog ført i pennen. Den er en nøje registrering af indtægterne fra ærkesædets jordegods og ejendomme, og over 3.000 gårde og steder er nævnt. Han genindførte også en række mindre afgifter, som var gået i glemmebogen. I perioden efter 1435 markerede han sig også som leder af kirkeprovinsen. Han indkaldte til provensialkoncil i 1435 i Bergen og året efter i Oslo. Disse konciler fattede en række beslutninger gældende for hele kirkeprovinsen, i første række knyttet til økonomiske forhold.

I årene efter 1436 er det som politiker vi møder Aslak Bolt. Som leder af riksrådet havde han stor indflydelse på rigspolitikken. Aslak Bolt var specielt optaget af at forhindre udlændinge, og da særlig danskere, i at indehave norske embeder. Han ønskede også at styrke kirkens stilling ved at få kongen til at stadfæste sættargjerden af 1277, en aftale som blandt andet gav ærkebiskopen ret til at udnævne en egen hird. Denne stadfæstelse opnåede han, da han den 20. november 1449 kronede svenskeren Karl Knutsson Bonde. Han var for øvrig den første konge som blev kronet i Nidaros. Glæden varede dog ikke længe. Året efter blev Karl fordrevet af den danske kong Christian I, men da var Aslak Bolt død. I 1458 blev sættargjerden imidlertid stadfæstet på ny.

Et aktivt liv 
 I 1429 blev Bergen erobret og plyndret af den berygtede pirat Bartolomeus Voet fra Fetaljebrødrene. Aslak slap væk på et engelsk skib.
 Aslak Bolt byttede til sig en bibel fra 1200-tallet som nu er på Deichmanske bibliotek i Oslo. Bibelen bliver kaldt Aslak Bolts bibel
 I 1432 brændte Nidarosdomen. Aslak administrerede genopbygningen på en effektiv måde.
 I 1432 mødte han den italienske adelsmand Pietro Querini, som forliste på Røst i Lofoten. Querini beskriver ærkebiskopen som en sympatisk person.
 Aslak Bolt skrev 19 teologiske værker.
 Han var også den, som stod for genrejsningen efter Den Sorte Død, hvilket Jordebogen er et klart tegn på.

Eksterne henvisninger 
 Aslak Bolt i Nidaros

Personer i Norges historie
Biskopper fra Norge
Kinesisk alligator

Den kinesiske alligator (Alligator sinensis) er den ene af de to nulevende arter i slægten Alligator. Denne kritisk truede art er endemisk for det østlige Kina. Den kinesiske alligator lever kun i et meget lille område omkring Yangtze-floden. Der menes kun at være omkring 200 dyr tilbage i naturen, hvoraf kun omkring 50 er kønsmodne eksemplarer. I fangenskab er der omkring 10.000 kinesiske alligatorer.

Den kinesiske alligator er noget mindre end den amerikanske alligator. Hanner bliver sjældent længere end  ca. 2 m og gennemsnitslængden er omkring 1,5 m. Vægten er omkring 30–40 kg.

Noter 

Krokodiller
Urk (fyr)

Urk fyret er et fyrtårn i Urk der ligger på den østlige bred af den kunstige sø IJsselmeer. Fyrtårnet har stået her siden 1844, og er 18,5 meter højt. Tårnet blev i 1982 udnævnt til Rijksmonument i Holland, er er derfor et national klenodie. Fyrtårnet har de sidste mange år været automatisk, og gør den dag i dag stadig brug af en Fresnellinse.

Lige siden 1617 har der på dette sted brændt en kulfyret bavne, som har været benyttet af lokale fiskere, og skibe sejlende fra Amsterdam til Nordsøen, til at finde vej. På daværende tidspunkt lå Urk på en ø i Zuiderzee, før den kunstige IJsselmeer blev anlagt som en sø i stedet for en bugten i 1932.

Det originale lys der havde brændt på Urk gik tabt i 1837 grundet erosion af stranden. Der blev derfor i 1837 bygget et midlertidigt tårn af træ, der skulle erstatte bavnen. I 1844 blev det nuværende runde murstenstårn bygget, med et hus til opsynsmanden.

I 1972 gennemgik fyrtårnet en renovering, forud for udnævnelsen til Rijksmonument i 1982. I 2009 gennemgik tårnet endnu en renovation, og fik i den forbindelse et nyt kobber tag.

Urk fyrtårnet er det eneste langs IJsselmeer og Markermeer der har roterende lys, hvor lampen i fyrtårnet er stationært, og lyset roteres rundt ved hjælp af en linse. Det er muligt at besøge tårnet og få en guidet tur. Da fyrtårnet blev automatiseret i 1989, blev den tidligere opsynsmand boende og holdt øje med fyret. Det var også ham der indtil for nylig stod for de guidede ture.

Eksterne henvisninger 

 Website over Urker fyr  
 Information og billeder 
 vuurtorens.net

Se også 
Fyrtårne i Nederlandene

Noter 

Fyrtårne i Nederlandene
Rijksmonumenter
DVBBS

DVBBS (udtales "dubs") er en canadisk elektronisk duo dannet i 2012, bestående af brødrene Chris Chronicles (født Christopher van den Hoef, 1. januar 1990) og Alex Andre (født Alexandre van den Hoef, 17. oktober 1991). De er mest kendt for deres fælles internationalt hit med Borgeous titlen "Tsunami".

Albums /Eps 
 Initio E.P (2013) [EP]
 Beautiful Disaster (2016) [Album]

Liveoptrædener 
DVBBS har spillet med Tiësto, Nervo, Steve Aoki, Martin Garrix, Showtek, Sander Van Doorn, DJ Snake og andre. I 2013 sluttede de sig til musikgruppen Adventure Club for deres nordamerikanske efterår / vinter tur, og var til at spille på mange musikfestivaler. Duoen har spillet på MainStage Tomorrowland (festival), Ultra Music Festival, og Creamfields, blandt mange andre.

Sange (tracks) 
2013
 We Are Electric (feat. Simon Wilcox) [Single]
 Love & Lies [Single]
 Drvgs (feat. Hayley Gene) [Initio E.P]
 Come Alive [Initio E.P]
 Sugar Coated [Initio E.P]
 Here We Go [Initio E.P]
 Till I Die (feat. Flashing Lights) [Initio E.P]
 Tsunami (feat. Borgeous) [Spinin Records]
2014
 Tsunami (Jump) (feat. Borgeous, Tinie Tempah) [Spinnin Records]
 Immortal (feat. Tony Junior) [Spinnin Records]
2015
 Voodoo (feat. Jay Hardway) [Spinnin Records]
2016
 Raveheart [Spinnin Records]
 La La Land (feat. Shaun Frank, Delaney Jane) [Spinnin Records]
 24k
 Ur on My Mind
 Moonrock (feat. Juicy J)
 Not Going Home (feat. CMC$, Gia Koka)
2017
 Without U (feat. Steve Aoki, 2 Chainz)

Referencer 

Musikgrupper fra Canada