kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Restaurant Jordnær

Restaurant Jordnær er en dansk restaurant, beliggende på Gentofte Hotel i Gentofte. Den har to stjerner i Michelinguiden. Jordnær blev åbnet sidst i april 2017.

Historie 
Ægteparret Tina og Eric Kragh Vildgaard åbnede sent i april 2017 restauranten på det nyrenoverede Gentofte Hotel i Gentofte. Allerede ti måneder efter åbningen, blev Jordnær den 19. februar 2018 for første gang tildelt én stjerne i Michelinguiden. Året efter blev den fornyet, og 17. februar 2020 fik Jordnær stjerne nummer to.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Restaurant Jordnær’s officielle hjemmeside

Gentofte
Danske restauranter med Michelin-stjerne
Danske virksomheder etableret i 2017
Surprise (Arizona)

Surprise er en by i den centrale del af delstaten Arizona i USA. Den ligger i Maricopa County og er en forstad til Arizonas største by Phoenix. Byen har  indbyggere.

Eksterne henvisninger 

 Byen Surprises hjemmeside 

Byer i Arizona
Forstæder til Phoenix
Félix-Hippolyte Lanoüe

Félix-Hippolyte Lanoüe (født 14. oktober 1812 i Versailles, død 21. januar 1872 i Ivry) var en fransk landskabsmaler.

På École des beaux-arts vandt han 1841 den store Rom-pris for Uddrivelsen af Paradiset, men han kastede sig snart over landskabsmaleriet, i begyndelsen dyrkende dette efter det klassiske landskabs recept, medens han senere stilede mod større naturtroskab og fremstillede sit fædrelands og Italiens egne. Særlig hans landskaber fra den romerske kampagne nød ry for deres storslåede formgivning og smukke linjevirkning i forbindelse med ikke ringe lyskraft. I Louvre-samlingen i Paris ses to af hans bedste værker (fra Italien): Fyrreskov ved Gombo og Udsigt over Tiber fra Acqua Acetosa (1864).

Kilder 
 

Malere fra Frankrig
Landskabsmalere
Franskmænd i 1800-tallet
Personer fra Versailles
Riddere af Æreslegionen
Gaston de La Touche

Gaston de La Touche (også Gaston La Touche) (født 24. oktober 1854 i Saint-Cloud, død 12. juli 1913 i Paris) var en fransk maler, grafiker og illustrator.

Han blev elev af Édouard Manet, debuterede som billedhugger, men blev snart optaget af maler- (olie, pastel) og radererkunsten. Han malede bibelske scener (Disciplene i Emmaus), landskaber og meget andet, men fik dog sit særlige domæne, hvor han med sin fantasirigdom og sin ejendommelig digteriske og maleriske fortolkning blev mesteren, i fremstillingen af det 18. århundredes Frankrigs galante fester med elskende par i skønne parker, ofte belyste af lampioner eller strålende fyrværkeri.

Kendte værker: Natlig fest (1906, Élyséepalæet), Digteren (1910), den dekorative fantasi Den lykkelige time (1911), Bryllupsrejsen, Hyldest, Sommer (badende kvinder), Maskefest, La vie joyeuse, Fyrværkeri over vandet etc.; han malede også eventyrmotiver efter Charles Perrault. Til Musée du Luxembourg kom Svaner ved springvandet (1898) og opera-interiøret Logen (1899). Göteborgs konstmuseum ejer en pastel fra 1884.

Kilder 
 

Malere fra Frankrig
Grafikere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Franskmænd i 1900-tallet
Personer fra Saint-Cloud
Officerer af Æreslegionen
Léon de Laborde

Simon Joseph Léon Emmanuel, markis de Laborde (født 12. juni 1807 i Paris, død 26. marts 1869 på Château de Beauregard i Fontenay) var en fransk arkæolog, arkivar, diplomat og politiker.

Virke 
Som ganske ung trådte han i det franske diplomatis tjeneste 1828, men efter få års forløb trak han sig tilbage derfra. Siden deltog han lidt i politik, således en tid som deputeret efter 1841 og som senator fra 1868.

Hans hovedvirksomhed lå imidlertid på det videnskabelige område. Fra 1842 var han medlem af Académie des inscriptions et belles-lettres, 1847 blev han bestyrer af Louvres antiksamling og 1857 direktør for kejserdømmets arkiver.

Forfatterskab 
 Voyage de l’Arabie Pétrée (Paris 1830-33)
 Histoire de la gravure en manière noire (1830)
 Débuts de l’imprimerie à Strasbourg (1840)
 Débuts de l’imprimerie à Mayence et à Bamberg (1840)
 Les Anciens Monuments de Paris (1846)
 Le Palais Mazarin (1847)
 Les Ducs de Bourgogne (3 bind, 1849-51)
 La Renaissance des arts à la cour de France (1851-55)
 Notice des émaux, bijoux .... de Louvre (2 bind, 1853)
 De l’Union des arts et de l’industrie (2 bind, 1856)
 Voyages en Orient, Asie Mineure et Syrie (2 bind, 1837-62)
 Les Archives de la France (1867)
 Glossaire français du moyen-âge (1872)
 Les Comptes des bâtiments du roi (2 bind, 1878-82)

Kilder 
 

Markiser fra Frankrig
Personer fra Paris
Arkæologer fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Medlemmer af Académie des inscriptions et belles-lettres
Museumsfolk fra Frankrig
Diplomater fra Frankrig
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Politikere fra Frankrig
Arkivarer fra Frankrig
Henri Le Sidaner

Henri-Eugène Le Sidaner (født 7. august 1862 i Port-Louis, Mauritius, død 16. juli 1939 i Paris) var en fransk postimpressionistisk maler, som især dyrkede genremaleriet.

Le Sidaner gik på École des beaux-arts, men uddannede sig mest på egen hånd til en særpræget maler, hvis fine clairobscur og stemningsfulde skildringer af Paris, gamle franske, flanderske og italienske byer skaffede ham ry.

Kendte værker: Havet velsigner (1891), Orangeriet, det sollysende interiør Bordet (1902, Musée du Luxembourg), Fontænen, Venedig, Place de la Concorde (1910) etc.

Kilder 
 

Malere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Franskmænd i 1900-tallet
Officerer af Æreslegionen
Peckforton Castle

Peckforton Castle er et victoriansk country house i samme stil som mange af englands middelalderborge. Den står i et skovområde i den nordlige ende af Peckforton Hills omkring 2 km nordvest for landsbyen Peckforton i Cheshire i England. Den er på National Heritage List for England som listed building af grad I. Det blev opført midt i 1800-tallet som hjem for John Tollemache, der var en rig godsejer, ejendomsforvalter og Member of Parliament. Det blev tegnet af Anthony Salvin i gotisk stil. Under anden verdenskrig blev det brugt som hjem for fysisk handikappede børn.

Tollemache-familien brugte Peckforton Castle til forskellige arrangementer, men det var ubeboet til 1969. Fra 1969 til 1980 lejede John, 4. Lord Tollemarche det til George W. Barrett, og det blev som privathjem lukket for offentligheden. Højre fløj, tårnet og slotsparken blev restaureret af Barrett, der var amerikaner ansat af den amerikanske regering. Hans datter Pascales bryllup var det første, der blev holdt i kapellet, og ærkebiskoppen af Canterbury gav særlig tilladelse til at afholde katolske bryllupper på slottet.

I 1970'erne og 1980'erne blev der optaget flere film og fjersynsprogrammer på Peckforton Castle. I 1988 købte Evelyn Graybill stedet og omdannede det til hotel. I 2006 blev det købt af Naylor-familien, der udvidede det til bryllupper og konferencer mv.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 Peckforton Castle website
 Photographs by Craig Thornber

Slotte i Cheshire
Pædagogisk idræt

Pædagogisk idræt er en pædagogisk teori/metode udviklet af Grethe Sandholm og Ole Eliasen på Peter Sabroe Seminariet (i dag en del af VIA University College) i slutningen af 1990’erne. Målet er at sætte fokus på bevægelse, idræt og sundhed gennem leg og læring. Pædagogisk idræt defineres som ’idræt, leg og bevægelse i en pædagogisk sammenhæng’. 

I pædagogisk idræt er der altid et pædagogisk mål, og idrætten bruges som et pædagogisk redskab til at nå målet. Pædagogisk idræt er udviklet til at skabe en didaktik i faget, der kan anvendes i en pædagogisk kontekst. En sammenkobling af pædagogiske forståelser og teorier, som er koblet på bevægelse.

Pædagogikken kommer først 
Pædagogisk idræt baserer sig på følgende kerneværdier: 
 Mestring - at kunne noget
 Sociale relationer
 Bevægelsesglæde
 De personlige sejre
 Det legende
 Oplevelsen af flow

Gennem tilrettelæggelse sikres aktiviteter, hvor både de voldsomme og de forsigtige kan deltage bl.a. ved at: – Der skal være en udvej – en pædagogisk bagdør, som kan benyttes, hvis man bliver utryg. Aktiviteten tilpasses altid målgruppen og de enkelte deltagere og ikke omvendt

Kilde 
Vibe Ørum Rasmussen Lektor på Pædagoguddannelsen Sydhavn Professionshøjskolen UCC
Pædagogik
Idræt
888ligaen 2017-18

888ligaen er den 82. sæson af Håndboldligaen, den bedste herrerække i håndbold i Danmark.

Turneringen bliver afviklet med et grundspil og et slutspil. I grundspillet spiller alle holdene mod hinanden ude og hjemme, og ved afslutningen heraf går de otte bedste videre til playoff, mens det nederst placerede hold rykker direkte ned i 1. division. Det næstnederste og det tredjenederste hold spiller playoff-kampe mod nummer to og tre fra 1. division om pladser i næste års liga. Vinderne af 1. division rykkede automatisk op.

Playoffspillet for de bedste hold foregår i to puljer af fire hold, der spiller alle mod alle ude og hjemme. Efter dette afgør slutspillet DM-medaljerne, idet de to bedst placerede fra hver pulje går videre til semifinalerne. Semifinalerne bliver spillet bedst af tre kampe, og vinderne af semifinalerne går i finalen, mens taberne spiller bronzematch. Begge disse opgør blev ligeledes spillet bedst af tre kampe.

Skjern Håndbold vandt sæsonen med samlet sejr på 56-55 over Bjerringbro-Silkeborg.

Stilling

Grundspil 

Runde 1

 Runde 2 

 Runde 3 

 Runde 4 

 Runde 5 

 Runde 6 

 Runde 7 

 Runde 8 

 Runde 9 

 Runde 10 

 Runde 11 

 Runde 12 

 Runde 13 

 Runde 14 

 Runde 15 

 Runde 16 

 Runde 17 

 Runde 18 

 Runde 19 

 Runde 20 

 Runde 21 

 Runde 22 

 Runde 23 

 Runde 24 

 Runde 25 

 Runde 26

Playoff 
Nr.1-8 fra grundspillet opdeles i to grupper hvor de to bedste går videre til semifinalen

Gruppe 1

Gruppe 2

Slutspil

Nedrykningsplayoff 

Nr. 12-13 fra ligaen mødte med nr. 2-3 fra 1. division. Der bliver spillet bedst af tre kampe. Vinderen spiller næste sæson i ligaen, mens taberne spiller i 1. divison.

 Der blev spillet bedst af tre kampe. I tilfælde af pointlighed efter anden kamp blev der spillet en afgørende tredje kamp. Højst rangerende hold i grundspillet havde hjemmebane i den afgørende kamp.

 Der blev spillet bedst af tre kampe. I tilfælde af pointlighed efter anden kamp blev der spillet en afgørende tredje kamp. Højst rangerende hold i grundspillet havde hjemmebane i den afgørende kamp.

Semifinaler

Bronzekamp

Finale

Referencer

Eksterne links 
 Officiel hjemmeside 

Håndboldligaen
DM i håndbold (mænd)
Kejser Franz Joseph Fjord

Kejser Franz Joseph Fjord (også: Kejser Franz Josef Fjord; ) er et større fjordsystem i den nordøstlige del af Grønlands Nationalpark i det nordligste Østgrønland.

Geografi 
Kejser Franz Joseph Fjord har sin udmunding i Fosterbugten i Grønlandshavet, mellem Cape Mackenzie i den østlige ende af Geographical Society Island og Cape Franklin, den sydlige ende af fastlandet Gauss-halvøen; Bantekoe ø ligger i bugten ud for udmundingen. Fjorden strækker sig vestover ca. 100 km, så ved Eleonore Bay i en NNØ/SSV-retning i ca. 32 km, og drejer igen vestpå ved Cape Mohn, den vestlige ende af Ymer ø, der forgrener sig igen med Isfjorden, der strækker sig nordvest på over 60 km.

To bifjorde, den brede Nordfjord - med den store Waltershausen-gletscher og den smallere Geologfjord - med Nunataks gletscher som en gren fra nordsiden af fjorden, ca. 70 km fra indløbet. Djævelens Slot (Teufelsschloss) er et fremtrædende bjerg af rødlig sten med en lysere strimmel, der strækker sig diagonalt over sit ansigt, der ligger tæt på den sydlige side af Cape Petersens, den yderste ende af Ymer ø.

Fjorden er afgrænset af Suess Land-halvøen og Ymer ø mod syd og ved Frænkel Land, Andrée Land og Gauss-halvøen i nord.

Historie 
Denne fjord blev først undersøgt og delvist udforsket af den anden tyske nordpolare ekspedition 1869-70 og kom til at hedde Kaiser Franz Joseph Fjord efter Franz Joseph, daværende kejser af Østrig-Ungarn, som havde ydet betydelige donationer til ekspeditionen.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Mikkelsen, Peter Schmidt: Kejser Franz Joseph Fjord. Xsirius Books 2021.

Fjorde på Grønland
Kronstad Station

Kronstad Station (Kronstad stasjon) er en tidligere jernbanestation på Vossebanen, der ligger i kvarteret Kronstad i Bergen i Norge.

Stationen blev oprettet 26. maj 1913 i forbindelse med en omlægning af banen til den nuværende Bergen Station. Oprindeligt hed den Krohnstad, men den skiftede navn til Kronstad i april 1921. 1. august 1964 omlagdes fjerntogene på strækningen mellem Tunestveit og Bergen, hvor stationen ligger, til en ny, i forbindelse med at Ulrikstunnelen blev taget i brug. Lokaltrafikken på den gamle strækning mellem Bergen og Nesttun fortsatte dog, så Kronstad fik umiddelbart lov til at overleve. Lokaltrafikken blev indstillet 31. januar 1965, hvorved stationen blev nedlagt. Strækningen fra Bergen Station eksisterer dog stadig som et sidespor til denne, og Kronstad fungerer nu som togekspeditionssted med læssespor.

Stationsbygningen blev opført i 1913 efter tegninger af Egill Reimers som en enkelt toetages træbygning med klassicistiske detaljer. Bygningen står stadig og benyttes af Bybanen i Bergen som driftscenter. Den er den eneste af Vossebanens bygninger ved Bergen, der er bevaret næsten uændret. Den tilsvarende bygning i Minde er revet ned, mens den i Hop er ombygget til kontorformål.

Der er sporforbindelse fra stationen til bybanens Kronstad depot, der ligger på den gamle stations område.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Noter 

Stationer på Vossebanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Jernbanestationer i Bergen
Etableret i 1913
Lone Station

Lone Station (Lone holdeplass) er en tidligere jernbanestation på Vossebanen, der ligger i Bergen kommune i Norge.

Stationen blev oprettet som trinbræt 9. februar 1924. I 1933 blev den flyttet fra sin oprindelige placering ved 472,85 km til 472,96 km. 1. august 1964 omlagdes trafikken på strækningen mellem Tunestveit og Bergen, hvor stationen ligger, til en ny. Stationen stod derefter ubenyttet hen i en årrække, men fra 1993 begyndte der at køre veterantog mellem Garnes og Midttun på den gamle strækning under navnet Gamle Vossebanen. De stopper dog ikke i Helldal pr. 2017.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Noter 

Stationer på Vossebanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Jernbanestationer i Bergen
Etableret i 1924
Midttun Station

Midttun Station (Midttun stasjon eller Midttun holdeplass) er en jernbanestation på Vossebanen, der ligger i kvarteret Midtun i Bergen kommune i Norge. Den er endestation for Gamle Vossebanens veterantog fra Garnes.

Stationen åbnede som trinbræt 23. november 1925. 1. august 1964 omlagdes fjerntogene på strækningen mellem Tunestveit og Bergen, hvor stationen ligger, til en ny strækning, hvorved persontrafikken forsvandt. Der var dog stadig godstrafik på den gamle strækning mellem Bergen og Midttun indtil 1. marts 1980, hvor strækningen mellem Minde og Midttun blev nedlagt. I stedet blev godstrafikken fra Tunestveit til Seimsmark forlænget til Midttun. Den trafik ophørte dog i marts 2001. Til gengæld begyndte veterantogene fra Gamle Vossebanen at køre i 1993.

24. maj 1960 stødte et tog fra Voss ind i en grab til en gravemaskine, der var ved at blive læsset af en godsvogn på stationen. Toget kørte 60-70 km/t og nåede ikke at stoppe. I stedet ramte det grabben, så hele gravemaskinen faldt ned på sporet foran toget. Ingen af de ca. 100 passagerer kom til skade, men lokomotivføreren døde på vej til Haukeland sjukehus.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Noter 

Stationer på Vossebanen
Stationer på veteranbaner i Norge
Jernbanestationer i Bergen
Etableret i 1925
Frænkel Land

Frænkel Land er en halvø i det nordøstlige Grønland beliggende i Grønlands Nationalpark, afgrænset af de indre dele af Kejser Franz Joseph Fjord og Isfjord.

Historie 
Navnet Frænkels Halfö skyldes A.G. Nathorst på hans 1899 ekspedition efter Knut Frænkel, den svenske ingeniør og meteorolog på Andrée’s ballon-ekspedition til Nordpolen. Nathorst’s ekspedition søgte efter spor efter den forulykkede Andrée-ekspedition.

I den sydvestligste del af Frænkel Land på  ligger Petermann Bjerg et 2.940 m højt bjerg. Det fik navnet under den Anden tyske Nordpolsekspedition 1869–70 og blev kaldt Petermanns Spitze til ære for initiatoren af ekspeditionen, August Heinrich Petermann.

Noter 

Grønlands geografi
Halvøer i Grønland
Næstved Megacenter

Næstved Megacenter er et megacenter i Næstved, der primært indeholder butikker og varehuse med særligt pladskrævende varegrupper.

Megacentret blev etableret i to etaper i 1990 og 1991, efter at Næstved Storcenter var blevet indviet i 1989. I november 2017 solgte Næstved Kommune en stor grund på 53.000 m² for at der kunne blive etableret endnu et storcenter Næstved Retail Park øst for megacentret.

I februar 2018 bestod det af 11 butikker bl.a. Elgiganten og Toys "R" Us.

Reference 

Indkøbscentre i Danmark
Megacenter
Etableret i 1990
S/2004 N 1

S/2004 N 1 er en måne, der kredser om planeten Neptun. Med en diameter på omkring 34.8 km, er det Neptuns mindste måne. Den blev fundet i 2013, hvormed antallet af kendte måner om Neptun udvides til 14. Den fik det officielle navn Hippocamp.

Neptuns måner
Sabine (ø)

Sabine Ø er en ø nordøst for Wollaston Forland, tidligere kendt som Indre Pendulø. Det ligger i området Grønlands Nationalpark i det nordøstlige Grønland.

Geografi 
Sabine Ø er 16 km lang fra Kap Neumayer i nord til Teddy Udkig i syd og 14 km bred. Området måler 155,9 km², og kystlinjen er ca. 59,8 km. Den højestepunkt er den 699 m høje Keferstein. Andre vigtige toppe er Kronebjerg, Tafelbjerg og Søspidsen.

Sammen med en ø kaldet Hvalros Ø ud for det sydlige punkt og Lille Pendulum, der ligger mod øst, udgør den Penduløernes gruppe. Talrige inuithytter ligger på øen.

Der er også den lille Sabine i Melville Bugt i Nordvestgrønland, da Mr. Sabine også var med på Ross-ekspeditionen i 1818 til disse dele.

Historie 
Nordøstgrønlands kyst blev tidligere koloniseret af palæo- og neo-eskimo-grupper. Inuit og deres forfædre koloniserede og forlod området mindst fire gange i løbet af de sidste fire tusinde år. Der er rester af inuit-boliger på Sabine-øen, som først blev indberettet af Carl Koldewey under den anden tyske nordpolar-ekspedition 1869-70.

Sabine Ø blev navngivet Sabine Insel under Koldeweys ekspedition efter geofysikeren general Sir Edward Sabine, der udførte pendulgravimetriske eksperimenter på øen i 1823. Sabine havde været med på Douglas Claverings arktiske ekspedition i 1823 og var den eneste, der mødte levende inuit-folk i Nordøstgrønland.

Den anden tyske nordpolare ekspedition byggede et hus i Germaniahafen på sydsiden. Denne station blev senere brugt af jagtekspeditioner.

2. verdenskrig 
Fra august 1942 til juni 1943 fungerede den tyske meteorologiske ekspedition Unternehmen Holzauge under ledelse af kaptajn Hermann Ritter på øen. Ekspeditionen havde hovedkvarter i Hansa Bay på østsiden af øen. Det blev opdaget i marts af den nordøstlige grønlandske slædepatrulje, der blev etableret af Grønlands guvernør Eske Brun. I maj blev stationen bombet af amerikanske fly fra Island ledet af oberst Bernt Balchen. I juni blev de overlevende medlemmer af det tyske hold evakueret til Norge med en Dornier Do 18-vandflyver sendt fra skibet "Schwabenland".

Den kolde krig 
Den udsatte ø var stedet for en amerikansk LORAN-station i efterkrigstiden.

Noter

Litteratur 
Koldewey, Carl (1874) German Arctic Expedition of 1869-70, and Narrative of the Wreck of the 'Hansa' in the Ice, London: Sampson Low, Marston, Low, & Searle

Øer i Grønland
Carolina Augusta Oxholm

Carolina Augusta Oxholm (født 24. maj 1803, død 1872) var en dansk hofdame.

Hun var datter af Peter Lotharius Oxholm og 2. hustru Anne O'Neill, blev hofdame hos Prinsesse Charlotte og 1841 hofdame hos Kronprinsesse Mariane. Hun var også hofstiftsfrøken i Vallø Stift.

Noter

Kilder 
 Ferdinand von Krogh: Dansk Adelskalender, 1878. Digitaliseret udgave

Carolina Augusta
Hofdamer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Fritz Oxholm

Fritz Johan Georg O'Neill Oxholm (født 23. april 1850 i Ballinhede i Irland, død 3. eller 4. februar 1878) var en dansk militærperson i russisk tjeneste, bror til Carl O'Neill Oxholm.

Han var søn af Oscar O'Neill Oxholm og hustru og blev dansk Jagtjunker. Oxholm trådte i russisk kejserlig tjeneste og udmærkede sig i den russisk-tyrkiske krig, avancerede til løjtnant i kavaleriet og blev ridder af Sankt Georgs-ordenen. Han blev såret i slaget ved Philippopel og døde kort derefter af sine sår. Ved meddelelsen om hans død tilføjede den kommanderende general kommentaren: "Nous perdons en lui un excellent officier, décoré personnellement par l'empereur pour distinction militaire".

Kilder 
 Danmarks Adels Aarbog 1887.
 Ferdinand von Krogh: Dansk Adelskalender, 1878. Digitaliseret udgave 

Fritz
Militærfolk faldet i kamp
Danskere i 1800-tallet
Danskere i fremmed militær tjeneste
Officerer fra Rusland
Ernst Frederik Düring-Rosenkrantz

Ernst Frederik lensbaron Düring-Rosenkrantz, født Düring (født 28. februar 1830 i Aarhus, død 25. maj 1890 på Tulstruplund (Urbanslyst) i Asminderød) var en dansk godsejer.

Düring-Rosenkrantz var søn af lensbaron Carl Frederik Düring-Rosenkrantz og Marie Elisabeth Dorothea født baronesse Rosenkrantz. Fra 1871 til 1873 ejede han Nebbegård (købt for 100.000 rigsdaler, solgt for 110.000 rigsdaler) og i 1876 arvede han substitutionen for Baroniet Willestrup. Han blev hofjægermester og ritmester.

Den 9. juli 1874 ægtede han i København Caroline "Lily" Amailie komtesse Schulin (født 21. maj 1846 i Hamborg, død 1. februar 1918 i Fredensborg), datter af greve Hans Sigismund Frederik Alexander William Schulin og Ida Augusta komtesse Holck. Ægteskabet var barnløst, og han døde som sidste mand af sin slægt.

Kilder 
 Danmarks Adels Aarbog 1929.

Lensbaroner fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Kavaleriofficerer fra Danmark
Hofjægermestre fra Danmark
Personer fra Aarhus
Danskere i 1800-tallet
Ernst Frederik
Manfred Bukofzer

Manfred Fritz Bukofzer (født 27. marts 1910 i Oldenburg, død 7. december 1955 i Berkeley, USA) var en Dansk musikforsker og humanistiske af tysk afstamning.

Han studerede ved Ruprecht-Karls-universitetet i Heidelberg og på Stern'sches Konservatoriet i Berlin. I 1933 flygtede han fra Tyskland, til Basel, hvor han modtog sin doktorgrad. I 1939 flyttede han til USA, hvor han bosatte sig, og senere også fik den amerikanske statsborgerskab. Han har undervist på University of California i Berkeley fra 1941 og frem til hans død.

Bukofzer blev kendt som en historiker af tidlig musik, især fra den barokperioden. Hans bog, Music in the Baroque Era er stadig en standard reference for dette tema, selv om moderne music historikere beskylder ham for at have skrevet sin bog fra en "tysk" perspektiv, og derfor indflydelsen på udviklingen af den italienske opera i musikken, i løbet af det 17 århundrede, utilstrækkelig er belyst.

Derudover var Bukofzer også en specialist i engelsk musik og musikteori af d. 14. til 16. århundrede. Han viste også, videnskabelige interesse for jazz og etnisk musik.

Arbejde 
 Geschichte des englischen Diskants und des Fauxbourdons nach den theoretischen Quellen, Sammlung musikwissenschaftlicher Abhandlungen Bind 21, Strasbourg: Heitz 1936
 Music in the Baroque Era, New York: W. W. Norton & Co. 1947, 
 The Place of Musicology in American Institutions of Higher Learning, New York: The Liberal Arts Press Inc. 1957

Kilder 

 Om Manfred Bukofzer (1910–1955)  i nyhedsbrev fra AMS Legacy Gifts - hentet 20. februar 2018

Musikforskere fra USA