kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Det folkelige gennembrud

Det folkelige gennembrud var en periode i dansk litteraturhistorie, i begyndelsen af 1900-tallet og en fortsættelse af det moderne gennembruds litterære ideal om realisme. I det folkelige gennembrud forsøgte man at komme tæt på den enkelte borger i både fremstillingsform og sprog. Modsat Det moderne gennembrud og tidligere stilperioder så kom personer med en ikke-akademisk baggrund frem på den litterære scene, hvor det før var personer fra den kulturelle elite, eksempelvis tilknyttet universiteterne. Man kan med andre ord sige, at litteraturen var "fra folket til folket". Man vil ikke længere tale om folket, man vil tale til folket fra helten. Helten kunne være den lille bonde/landarbejder eller storbyens anonyme arbejder, som intet ejede. De nye fortællere stammede selv fra de fattige miljøer i stedet for storbyen med dens universitetsliv. Dermed blev livet i provinsen skildret, de nye fortællere skulle aflære det litterære udtryk og i stedet skrive folkeligt

Den realistiske skildring af arbejdernes liv spejlede den samfundsudvikling, Danmark gennemgik allerede i slutningen af 1800-tallet under industrialiseringen. Urbaniseringen, hvor folk flyttede fra land til by, prægede perioden og ændrede landets demografi, da flere forsøgte lykken i byerne på de mange nye fabrikker. Men arbejdsbetingelserne var hårde og rettighederne få. Ikke just bedre end arbejdsmiljøet i landbruget på daværende tidspunkt. Forfatterne i det folkelige gennembrud repræsenterede en social indignation over fabriksarbejdernes lange, hårde, støjende, støvfyldte og risikofyldte arbejdsdage.

Det folkelige gennembruds forfattere 
Eksempler på forfattere, der repræsenterede det folkelige gennembrud:
 Johannes V. Jensen
 Jeppe Aakjær
 Martin Andersen Nexø
 Johan Skjoldborg

Fodnoter

Kilder 
 Fibiger, Johannes; Lütken, Gerd. "Det folkelige gennembrud", Litteraturens veje (2. udgave), Systime A/S, Danmark, 2009. .

Stilperioder
Litteratur fra Danmark
Litterære bevægelser
Kaie Kõrb

Kaie Kõrb (født 1. april 1961 i Pärnu) er en estisk ballerina og dansepædagog.

Hun afsluttede Tallinna Balletikool som balletartist og Moskva Statslige Teaterinstitut med balletpædagogik som speciale. Hun var i en længere årrække prima ballerina ved den estiske nationale scene.

Siden 2003 medlem af partiet Keskerakond. Hun kandiderede i 2011 ved valget til Riigikogu (parlamentet i Estland) og fik 172 personlige stemmer, hvilket ikke rakte til et mandat.

Offentlig anerkendelse 

Hun modtog år 2000 den estiske præsidents hædersbevisning "Valgetähe III klassi teenetemärk" (Den hvide stjernes 3 klasse tjenestetegn).

Bøger 
Der er skrevet 3 bøger om Kõrbs liv:
 "Kaie Kõrb. Rambivalguses ja varjus" (I rambelyset og skygge, 2005) ; 
 "Kaie Kõrb. Lahkumisetendus" (Aftrædelsesoptræden, 2006) ; 
 "Kaie Kõrb. Unistuste nimel" (I drømmenes navn, 2011)

Personligt 
Gift med danseren Viesturs Jansons, moder til 2 drenge.
Kaie Kõrbs første ægtefælle var diplomaten Jüri Trei.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Ille Grün-Ots: Kaie Kõrb: "Mustadeks mõteteks ei ole aega" (Tervispluss 2005) ("Der er ikke tid til dystre tanker", estisk)
 "Kaie Kõrbiga söögist ja tippvormist" (Maaleht, 13. april 2006) ("Om måltider og topform med Kaie Kõrb", estisk)
 Piret Kooli: "Intervjuu Kaie Kõrbiga: Pühendan nüüd oma elu poegadele" (Naised (oversat: Kvinder), 21. detsember 2007  ("Interview med Kaie Kõrb: Jeg vier nu mit liv til sønnerne", estisk)
 Johannes Tralla. Priimabaleriin Kaie Kõrb naaseb lavale ERR, 8. januar 2009 ("Primabalerina Kaie Kõrb tilbage på scenen", estisk)

Balletdansere fra Estland
Ballerinaer
Noah Munck

Noah Munck (født 3.maj, 1996) er en amerikansk skuespiller. Han er bedst kendt for sin rolle som Gibby i iCarly og Sam & Cat.

Opvækst 
Munck bor i Mission Viejo i Orange County, Californien, hvor han blev født.  Han er den ældste af fem børn af Kymbry (født Robinson) og Greg Munck, en præst ved en kirke i Mission Viejo.  En af hans brødre, Ethan Munck spillede Gibbys 8-årige bror Guppy i tre episoder af iCarly. Munck har tre andre søskende: Taylor, Elias og Micah. Munck er oldebarn på sin mors side af skuespiller Bartlett Robinson, som dukkede op i  Leave it to Beaver som George Compton.

Aktivisme  
Munck er en aktiv fortaler for Camp Del Corazon, en sommerlejr på Catalina Island, Californien , for børn med hjertesygdomme.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 
 

Personer fra Californien
Skuespillere fra Californien
Göran Forsmark

Rolf Göran Forsmark (født 4. februar 1955 i Malmberget, Gällivare kommun, Sverige, død 11. august 2020) var en svensk skuespiller. Han studerede ved Teaterhögskolan i Malmö 1976–79.

Udvalgt filmografi 
 1979 – Våning för 4 (TV)
 1995 – 30:e november
 1996 – Jægerne
 1997 – Vildängel
 1997 – Sanning eller konsekvens
 1997 – Min vän shejken i Stureby (TV)
 1997 – Under ytan
 1998 – Den tatuerade änkan
 1998 – Beck – Öga för öga
 1998 & 2000 – Skærgårdsdoktoren (TV)
 1998 – Ivar Kreuger (tv-serie)
 2000 – Hassel – Förgörarna
 2000 – Livet är en schlager
 2001 – Jordgubbar med riktig mjölk
 2002 – Den förste zigenaren i rymden
 2004 – 6 Points
 2004 – Populærmusikk fra Vittula
 2006 – Babas bilar
 2006 – Att göra en pudel
 2006 – Möbelhandlarens dotter (TV)
 2007 – Colorado Avenue
 2008 – Istället för Abrakadabra
 2008 – Oskyldigt dömd (TV)
 2011 – Tjuvarnas jul (TV, Julkalendern)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Göran Forsmark filmar i Gllivare – – Nyheter – Norrländska Socialdemokraten – NORRLÄNDSKA SOCIALDEMOKRATEN
 

Skuespillere fra Sverige
Michelle Bourret

Michelle Bourret (17. november 1900 – 14. februar 1989) var en fransk danserinde og malerinde. Hun var fra 1930 maleren J.F. Willumsens samleverske. Han havde mødt hende i 1928, og de forblev sammen til hans død 1958.
Bourret optrådte også selv som maler og har bl.a. udført en række malerier med skovmotiver. Hendes stil var påvirket af Willumsens.

Hendes signatur kan ses her.

Værker 
 Det såkaldte museum i 43 Rue des Pnochettes, Nice (1933, J.F. Willumsens Museum)
 Den gamle kunstmaler og hans muse (1947, sammen med J.F. Willumsen. 183x162 cm. Inv. 254. J.F. Willumsens Museum)
 Le Drac (1950. Sign. M.B. 1950. 74x54 cm. (87x68 cm.). Solgt hos Barnebys.se)
 Guldsmede (1950. Solgt på Bruun Rasmussen Kunstauktioner 31. maj 2010 som lot nr. 429)
 Dyrehaven (1951. Sign. M.B. 1951. 41x33 cm. Solgt på Bruun Rasmussen Kunstauktioner 16. marts 2009 som lot nr. 441)
 Den hellige Frans af Assisi (1953. Sign. MB 1953. 64x82 cm. Solgt på Bruun Rasmussen Kunstauktioner 8. oktober 2007 som lot nr. 345)
 L'arbre bleu (65x81 cm. solgt hos Thierry-Lannon i Brest 19. december 2009 som lot nr. 336)

J.F. Willumsens portrætter af Bourret 
 Madame Michelle Bourret. "Beskedenhed" (1930)
 Diana jager i den sorte skov. Portræt af Mme M. Bourret (1930)
 Diana jager i den sorte skov. Studie til hovedet, der er et portræt af Mme M. Bourret (1930)
 Bevæget. Mme Michelle Bourret (1931)
 Michelle Bourret danser Sømandens reel (1931)
 Michelle Bourret danser Ilddansen (1931)
 I tanker. Den lilla hat. Portræt af Mme Bourret (1932)
 Michelle Bourret. L'Étoile (1932)
 Michelle Bourret danser Harlekin (1934)
 Michelle Bourret danser Valse Boston (1935)
 En ung dame. Michelle Bourret (1940)
 Michelle Bourret (1940, buste)
 Skitse af Michelle Bourret (1946)

Kilder 
 

Malere fra Frankrig
Franskmænd i 1900-tallet
Pontus Gustafsson

Pontus Karl Fredrik Gustafsson (født 15. august 1955 i Stockholm) er en svensk skuespiller. Han startede sin skuespillerkarriere som 12 årig, da han lagde stemme til Mowgli i den svenske oversættelse af Junglebogen. Siden 1977 har han arbejdet på Dramaten.

Udvalgt filmografi 
 1968 – Farbror Blås nya båt
 1978 – Grabbarna i 57:an eller Musikaliska gänget (TV)
 1984 – Sömnen
 1990 – Kära farmor (TV)
 1991 – Goltuppen
 1992 – Jönssonligan & den svarta diamanten
 1993 – Strisser, strisser
 1993 – Drömkåken
 1994 – Jönssonligans största kupp
 1994 – Läckan (TV)
 1995 – Snoken (TV)
 1996 – Den vita lejoninnan
 1997 – Persons parfymeri (TV)
 1997 – Skærgårdsdoktoren (TV)
 1997 – Emma åklagare (TV)
 1999 – Eva & Adam (TV)
 2001 – Eva & Adam – fyra födelsedagar och ett fiasko
 2002 – Beck – Kartellen
 2002–04 – Björnes magasin (TV)

Eksterne henvisninger 
 Pontus Gustafsson på Dramatens webside 
 

Personer fra Stockholm
Skuespillere fra Sverige
Arnold Cooke

Arnold Atkinson Cooke (født 4. november 1906 i Gomesal, Yorkshire, død 13. august 2005 i Five Oak Green England) var en engelsk komponist og professor i musik.

Cooke studerede under Paul Hindemith, som kom til at præge ham stilistisk fremover. Han har komponeret seks symfonier, orkesterværker, to operaer, koncerter, kammermusik og balletter. 

Han var professor i musik på Royal Manchester College of Music (1933). Stoppede først sin aktive karriere efter et slagtilfælde i 1993, og døde i 2005 i en alder af 98 år.

Udvalgte værker  

 Symfoni nr. 1 (1947) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1963) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1967) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (1974) - for orkester
 Symfoni nr. 5 (1979) - for orkester
 Symfoni nr. 6 (1983-1984) - for orkester
 Koncert (1986) - for orkester
 Violinkoncert (1958) - for violin og orkester
 Klaverkoncert (1940) - for klaver og orkester
 Cellokoncert (1973) - for cello og orkester
 Passacaglia, Scherzo og Finale (1937) - for strygeorkester

Eksterne kilder og henvisninger 
 Om Arnold Cooke

Komponister fra England
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Professorer fra Storbritannien
Lage Gudmundsen Litle

Lage/Lave Gudmundsen Litle (født ca. 1195 – død 1252) var ridder og en af kong Abels højt betroede hofmænd. Han myrdede kong Erik Plovpenning for Abel og var med til at sænke Eriks lig i Slien i år 1250. Det skete, for at Abel kunne blive konge over Danmark. Det afsluttede samtidig en mangeårig borgerkrig. Lage skulle selv to år efter været blevet slået ihjel i Kiel af en tysk ridder efter et skænderi over et brætspil.

Lage var søn af ridder Gudmund Litle. Han var gift med Ingeborg, datter af Anders Grosen Ulfeldt og Cecilia, datter af Esbern Snare og niece til Absalon. Han efterlod sig børnene Lage Lagsen Litle og Cecilie Lagesdatter Litle.

Notater 

Danskere i 1200-tallet
Riddere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Mordere fra Danmark
Mord i Danmark
Theodor Green

Theodor Hans Carsten Green (18. marts 1838 i Aalborg – 26. september 1909 i København) var en dansk grosserer og redaktør, der grundlagde Dagbladet Børsen.

Green var købmandsuddannet og løste i 1866 grossererborgerskab i København, hvortil faderen allerede i 1852 var flyttet med sin tændstikfabrik. Sammen med senere generalkonsul M.S. Thielemann drev Green 1867-1872 en forretning, der handlede med kemikalier, huder og skind, men i 1875 etablerede han en vekselererforretning. Han kæmpede for oprettelsen af et dansk handelsministerium og et handelskammer. I tråd med denne kamp oprettede han i 1896 Børsen, der tre år senere blev dagblad og officielt organ for Grosserer-Societetet. Allerede i 1900 overdrog han ledelsen af bladet til slægtningen, senere nationalbankdirektør Holmer Green samt Hendrik Stein og fik således ikke andel i bladets succes.

Greens navn er også knyttet til børshåndbogen Green's danske Fonds og Aktier, i hvis første bind udkom 1883 under hans redaktion som en fortsættelse af de tidligere aktie- og obligationskalendere, og hvis udgivelse efter århundredskiftet ligeledes overgik til de forannævnte Holmer Green og Hendrik Stein. Green havde også interesse for Københavns Børs, hvilket bl.a. udmøntedes i den lille bog Børsen i København (1898).

1873 blev han Ridder af Dannebrog.

Han er begravet på Holmens Kirkegård.

Kilde 
 Dansk Biografisk Leksikon

Eksterne henvisninger 
 

Personer fra Aalborg
Chefredaktører fra Danmark
Grosserere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Riddere af Dannebrog
Faglitterære forfattere fra Danmark
Bankierer fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
William Mulready

William Mulready (1. april 1786 i Ennis, Irland – 7. juli 1863 i London) var en irsk maler aktiv i London.

Mulready (elev af Akademiet i London, 1816 Akademimedlem) var en overordentlig flittig kunstner, malede landskaber, arkitekturbilleder, historiemalerier, men samlede sig dog snart om genremaleriet. På dette område vandt han berømmelse og popularitet som få andre af Englands kunstnere.

I tidsrummet 1804—62 udstillede han 78 arbejder på Royal Academy; en stor mængde af hans bedste værker ses nu i Kensington-museet, andre (deriblandt et af hans tidligste og betydeligste, Fair Time 1809, to berusede mænd vender hjem) i Londons Nationalgaleri.

Til hans første genrestykker hører Snedkerværkstedet (1809) og Den afbrudte Kamp. Andre berømte arbejder er: Bryllupsdragten vælges, Vadestedet, De syv Livsaldere med mere. Han var også stærkt sysselsat som bogillustrator; suiten af børnebøger indlededes 1807 med The Butterfly’s Ball; 1843 udkom illustrationerne til Vicar of Wakefield.

Kilder 

 

Malere fra Irland
Salmonsens
Budapest Grand Prix 2012 (damesingle)

Roberta Vinci var den forsvarende mester, men besluttede sig for at spille Estoril Open i sted for .
Sara Errani vandt turneringen ved at besejre Elena Vesnina i finalen med 7–5, 6–4. Med denne sejre udbyggede Errani sin sejres statistik på grus til 15 i streg.

Seedning

 'Sara Errani (Mester)
 Ksenia Pervak (Anden runde)
 Tsvetana Pironkova (Første runde)
 Klára Zakopalová (Anden runde)

<ol start="5"> 
  Marina Erakovic ''(Semifinalen)
  Petra Martić ''(Kvartfinalen)
  Shahar Pe'er ''(Første runde)
  Irina-Camelia Begu (Første runde) 
</ol>

Finale

Bottom Half

Kvalifikation
Seedning

  Bojana Jovanovski (Første runde)
  Eva Birnerová (Kvalifikationsfinalen)
  '''Akgul Amanmuradova (Kvalificeret)
  Stefanie Vögele (Første runde)

<ol start="5">
 Melinda Czink (Kvalificeret)
<li> Mihaela Buzărnescu (Første runde)
<li> Réka-Luca Jani (Første runde)
<li> Dia Evtimova ''(Første runde)
</ol>

Kvalificerede

  Melinda Czink
  Mervana Jugić-Salkić

<li>  Akgul Amanmuradova
<li>  Jasmina Tinjić

Første kvalifikation
{{4TeamBracket-Tennis3
| RD1=Første runde
| RD2=Kvalifikationsfinale

| team-width=175

| RD1-seed1=1
| RD1-team1= Bojana Jovanovski
| RD1-score1-1=2
| RD1-score1-2=6
| RD1-score1-3=4
| RD1-seed2=
| RD1-team2= Romana Tabak
| RD1-score2-1=6
| RD1-score2-2=2
| RD1-score2-3=6

| RD1-seed3=
| RD1-team3= Kristina Mladenovic
| RD1-score3-1=6
| RD1-score3-2=3
| RD1-score3-3=4
| RD1-seed4=5
| RD1-team4= Melinda Czink
| RD1-score4-1=4
| RD1-score4-2=6
| RD1-score4-3=6

| RD2-seed1=
| RD2-team1= Romana Tabak
| RD2-score1-1=2
| RD2-score1-2=2
| RD2-score1-3=
| RD2-seed2=5
| RD2-team2= Melinda Czink
| RD2-score2-1=6
| RD2-score2-2=6
| RD2-score2-3=
}}

Anden kvalifikation
{{4TeamBracket-Tennis3
| RD1=Første runde
| RD2=Kvalifikationsfinale

| team-width=175

| RD1-seed1=2
| RD1-team1= Eva Birnerová
| RD1-score1-1=6
| RD1-score1-2='''6
| RD1-score1-3=
| RD1-seed2=WC
| RD1-team2= Krisztina Kapitány
| RD1-score2-1=1
| RD1-score2-2=3
| RD1-score2-3=

| RD1-seed3=
| RD1-team3=

Tredje kvalifikation

Fjerde kvalifikation

References 
Main Draw
Kvalifikation Draw

WTA Tour 2012
Harald Hjalmarson

Harald Ossian Hjalmarson, (14 juli 1868 i Stockholm – 16 december 1919 i Uppsala) var en svensk officer, som blev oberstløjtnant i 1916 og generalmajor i 1918 (i den finske hær). Han var far til Jarl Hjalmarson.

Hjalmarson tog officerseksamen i 1889 og samme år blev han sekondløjtnant ved nørreskånske infanteriregiment. Han gik på kadetskole 1892 – 1894. Fra 1911 til 1915 var Hjalmarson general i det persiske gendarmeri. Disse styrker bestod af seks regimenter, to ved Teheran og fire som overvågede karavanevejene. Styrkerne blev ledet af 36 svenske officerer og bestod af i alt 900 mand.

Under sin udstationering blev Hjalmarson i 1913 forfremmet til major og i 1916 blev han oberstløjtnant i Värmlandsregementet og året efter i Upplandsregementet. I 1918 fik han sin afsked.

I 1918 blev Hjalmarson chef for den svenske brigade i den finske borgerkrig. I sine erindringer skriver han om indstillingen til at gå i krig:

I 1919 genindtrådte han i svensk tjeneste som oberstløjtnant i Norrbottenregimentet og blev samme år overført til Vaxholms grenaderjægerregiment.

Bibliografi 
 Mina krigsminnen från Finland: ur en svensk-frivilligs dagboksanteckningar från fälttåget 1918 (1919)

Noter

Kilder 
 Hjalmarson, Harald, Mina krigsminnen från Finland (1919)

Eksterne kilder/henvisninger 

 Harald Hjalmarson
 Uppsala universitetsbibliotek, 3 vol.

Officerer fra Sverige
Generaler fra Finland
Andreas Rønning

Andreas Just Rønning (født 28. januar 1993) er en dansk atlet medlem af Ballerup AK.

Andreas Rønning deltog i stangspring ved European Youth Olympic Trials 2010 i Moskva, hvor han sprang 4,30m. Kvalifikationen var opnået ved at vinde Pallas Spelen med højden 4,60m.

Ved Vintersprint 2012 i Marselisborghallen sprang han 5,00m, hvilket både var en forbedring af Rasmus W. Jørgensen's danske junior rekord, men også kvalifikationskravet til Junior VM i Barcelona.
Ved DM 2012 blev det til en bronzemedalje med et spring på 4,95m.
Ved DMU-inde ugen efter vandt han juniorrækken.

Han har tre gange repræsenteret Danmark ved Junior NM for hold. Henholdsvis i Finland, på Island og på hjemmebane i 2011 på Østerbro Stadion.

Han trænes af Wojciech Buciarski.

Danske mesterskaber 
  2012 Stangspring inde 4,95m
  2011 Stangspring 4,75m
  2011 Stangspring inde 4,65m

Eksterne henvisninger 
 Statletik.dk – Profil Andreas Rønning
 Udtagne atleter til JVM 
 Vinder af Stavhoppskarnevalen

Stangspringere fra Danmark
Atleter fra Ballerup AK
Eero Haapalainen

Eero Haapalainen (født 27. oktober 1880, Kuopio, død 27. november 1937 Petrosavodsk), var en finsk kommunistleder. Han blev født i Kuopio i det østlige Finland. Hans mor, Wilhelmiina, arbejdede på Minna Canths manufakturforretning, og hans far var tømrer.

Haapalainen kæmpede i den finske borgerkrig. Han var kommentator i avisen Työmies og blev senere sekretær for Helsinkis arbejdergruppe. Efter de rødes nederlag i 1918 flygtede han til Sovjetunionen. Han blev henrettet under den store udrensning.

Personer fra Finland
Adolf Taimi

Adolf Pietarinpoika Taimi (hed indtil 1908 Vasten), (født 3. oktober 1881 i Sankt Petersborg, død 1955 i Sovjetunionen) var en finsk metalarbejder og politiker.

Han blev født af finske forældre og blev metalarbejder i 15 års alderen. Han sluttede sig til Ruslands socialistiske arbejderparti i 1902 og deltog i partiets undergrundsvirksomhed i Sankt Petersborg. Hans blev indvalgt i byens arbejderråd som repræsentant for Putilovværket.

I 1907 sendte partiet ham til Finland for at agitere blandt russiske matroser. Han havde held til at undgå lovens lange arm og flygte til Belgien og Sverige. Da en plan om et væbnet oprør blev afsløret i 1912 blev han sendt til Sibirien. I 1915 blev han løsladt. Han deltog i kampene under februarrevolutionen i Petrograd. Herefter sendte Molotov ham til Helsinki for at etablere og varetage forbindelserne mellem Finlands Socialdemokratiske Parti og de derværende russiske tropper. Han oprettede bl.a. sin egen røde garde i Helsinki, som ikke stod under partiets kommando. Under den finske borgerkrig blev han udpeget til at være folkekommissær for indenrigsforhold. I praksis betød det at han havde ansvar for transport af de røde garders tropper.

Efter krigen flygtede han til Rusland. Han deltog i grundlæggelsen af Finlands kommunistiske parti. I årene 1922-23 og 1927-28 udførte han undergrundsarbejde i Finland. Han blev anholdt og dømt til 15 års fængsel. Efter vinterkrigen blev han frigivet sammen med Toivo Antikainen efter anmodning fra Sovjetunionen.

Han blev medlem af Den Øverste Sovjet i Sovjetunionen og ordfører i den Karelsk-finske sovjetrepubliks øverste sovjet.

Kilder 
 
 Uppslagsverket Finland 5. Helsingfors 2007

Personer fra Finland
Politikere fra Sovjetunionen
Evert Eloranta

Evert Eloranta (født 10. oktober 1879 i Harjavalta, Finland, død 1936 et ukendt sted i Sovjetunionen) Han hed oprindelig Evert Frans Ojala) og var en finsk politiker og medlem af det finske parlament for Finlands Socialdemokratiske Parti. Under den finske borgerkrig var han medlem af den røde regering med ansvar for landbrug. I en periode var han medlem af de røde garders ledende triumvirat.

Liv 
Evert Eloranta var et af 8 børn i en husmandsfamilie i Varsinais-Suomi i det sydvestlige Finland. Hans familie havde ikke råd til at sætte ham i skole. Som 15 årig blev han karl og i de følgende år havde han forskellige jobs, bl.a. ved byggeri eller i stenbrud. Allerede tidligt sluttede han sig arbejderbevægelsen som aktiv og blev bl.a. distriktssekretær for socialdemokraterne i Turku og avisredaktør. I 1908 blev Eloranta valgt til det finske parlament.

Da socialdemokraterne den 27. januar forsøgte at gennemføre en socialistisk revolution og derved udløste den finske borgerkrig var Eloranta medlem af partikommissionen og denne eksekutivkomite. I den røde regering – folkekommissariatet – blev Eloranta ansvarlig for landbrug. På denne post forsøgte han at gennemføre mere radikale ændringer i ejendomsforholdene på landet end den forholdsvis moderate regering tillod.

Efter at de røde garders militære ledelse ikke havde indfriet de opstillede forventninger blev Eero Haapalainen den 20. marts 1918 afløst af et triumvirat, som udover Eloranta bestod af Adolf Taimi og Eino Rahja. De kom kun til at fungere i en kort tid, da situationen hurtigt blev værre. I begyndelsen af april blev byen Tampere erobret af de hvide og folkekommissariatet flygtede fra de tyske tropper, som nærmede sig Helsinki til Viipuri. Her blev triumviratet den 12. april afløst af en diktator – Kullervo Manner. Eloranta havde talt til fordel for dette skridt.

Efter borgerkrigens slutning flygtede Eloranta som de fleste andre folkekommissærer til Rusland, hvor han bl.a. overtog vedligeholdelsen af biblioteket på det finske seminar i Petroskoi. I 1929 blev han sovjetisk statsborger og fungerede i 1930'erne som omrejsende lærer i en militant ateistisk organisation "De gudløses selskab". Omstændighederne ved hans død i 1936 kendes ikke.

Litteratur 
 Kirsi Keravuori: Evert Eloranta, in Matti Klinge (Hrsg.): Suomen kansallisbiografia 2. SKS, Helsinki 2003, .

Politikere fra Finland
Finska partiet

Finska partiet (finsk Suomalainen puolue) var et politisk parti i Finland fra 1863 til 1918. Partiet blev dannet da zaren – som også var storfyrste af Finland – indkaldte den første finske landdag i 1863. Partiet blev et redskab for den finske nationalisme, som Johan Vilhelm Snellman havde vækket, og blev det dominerende parti blandt præste- og bondestanden i landdagen.

Partiet blev delt i 1890'erne. De liberale brød ud og dannede Ungfinska partiet. Finska partiet blev herefter gerne omtalt som Gammalfinska partiet, og kom efterhånden til at stå for en eftergivende holdning overfor russificeringen i håb om at kunne bevare finsk selvstyre i politiske forhold. Blandt partiets mest fremtrædende folk i denne periode kan nævnes J.R. Danielsson-Kalmari og J.K. Paasikivi.

Efter Finlands selvstændighed gik partiets monarkistiske flertal sammen med højrekræfterne i det Ungfinska partiet og Folkpartiet i det Nationella samlingspartiet. Republikanerne i disse tre partier dannede som modvægt det nye Nationale fremskridtsparti.

Partiet
Partiet
Etableret i 1863
Ophørt i 1918