kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skanserne i Guldborg Storskov

Svenskeskanserne i Guldborg Storskov

I Guldborg Storskov finder man skanserne ved at dreje af til højre, når man har passeret Guldborgbroen. Bedst den næste vej efter Skansevej drejes af til højre, helt ud til skoven. Følg stien ud i skoven og man møder en dobbelt jordvold med grav i mellem.
Volden strækker sig ud i skoven og har front mod land og med ryggen mod sundet.
Det er evakueringsskanser, og formålet er at sikre de svenske troppers tilbagetrækning fra Lolland.
Efter den mislykkede storm på København natten imellem 10 og 11 februar 1659 var den den svenske besættelse af Danmark truet. En polsk, brandenburgsk, dansk hær var på vej op gennem Jylland, og den dansk- hollandske flåde beherskede sundene.
Ved en dansk-hollandsk landgang på Lolland måtte de underlegne svenske tropper trækkes over til Falster og op til Sjælland . Denne retræte skulle skanserne dække. Det blev ikke aktuelt, men skanserne viser svensk forudseenhed .

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Guldborgsund Kommune
Odensegade

Odensegade er en ca. 300 meter lang gade og er en sidegade til Østerbrogade.

Gadens historie 
Gaden blev opkaldt efter Odense i 1889 og er en del af en række gade på Østerbro, der er opkaldt efter danske købstæder og andre større provinsbyer.

Det var folk af det bedre borgerskab, der satte sit præg på vejviseren. På tredje sal i nr. 3 var der hofjægermesterinde T.M.L. Rehling-Quistgaard. I nr. 2 læge Ivar Friis, og pastor emeritus Helleman, født 1842, tidligere sognepræst i Gislum-Vonsild. I nr. 12 ingeniør Hirschsprung og baron Einar M. Gyldenkrone, enkebaronesse Andrea Louise Wedell-Wedellsborg boede i nr. 28. M. Jensen drev i nr. 20 pensionat for ingeniører og handelsagenter.

Beliggenheden tæt på Trianglen var medvirkende til at Odensegade for hundrede år siden var en livlig handelsgade. I nr. 5 var der damefrisørinde Henriette Randrup, i nr. 7 Dansk Papyrolithfabrik (papyrolith var et gulvbelægningsmateriale, et alternativ til linoleum, men slog aldrig rigtig igennem), K. Nielsen havde vaskeri i nr. 17. I nr. 12 var der Dansk Kaffebod og urtekræmmer Karl Bendt. Statens Lærerhøjskole lå i nr. 14, hvor også forstanderen professor Hans Thorvald Olrik (1862-1924) boede. Albumin kemisk fabrik lå i nr. 23 I nr. 4 var der postkontor og telegrafsstation, og C. Olsens Enkes Kødudsalg.

I 1955 var der stadig masser af småhandlende. Cykleværkstedet Trianglen lå i nr. 5, nabo til K.L. Clausens skomagerværksted. I nr. 17 Dansk Guldsmedehåndværk og –værksted ved Einar Jørgensen, nabo til Blad-Ekspeditionen ved Christian Hundal.

Viktualiehandler Magnella Sørensen var i nr. 19, ligesom skrædderiet Alfa ved E. Elmklint. Danish Machine Tools ved Hans Hviid i nr. 23. I nr. 4 var der Mejeriet Triangel ved Carl Holst-Nielsen, Tria-Renseriet lå i nr. 22 drevet af Over Rasmussen og Martha Torp.

Foreningslivet var repræsenteret ved kordegn J.F. Øssursons Færøsk forening i nr. 6.
I nr. 14 havde Bogens Verden og Statens Bibliotekstilsyn (1910-1989, opgaverne varetages nu af Biblioteksstyrelsen) tidligere til huse.

Det var stadig pæne folk, der boede i gaden, som fx pastor emeritus A. Westhausen, forhenværende godsejer F. Castenskiold, begge i nr. 11. De nye tider kunne dog også ses ved Else Andersson i nr. 28, hun var nemlig afspændingspædagog, et fag der voksede frem i 1940'erne.

Nævneværdige bygninger i gaden 
Bygningerne er typiske københavnske etageejendomme. Nr. 23 og 25 er begge fra 1907 og har et meget frisk og moderne udtryk, der peger hen mod nyklassicismen næsten tyve år senere. Der er et halvrundt vindue øverst ved begge trappeopgange, men bygningerne er forsøgt differentieret ved forskellige sokler: Nr. 23 er i granit og har svungne linjer i døren. Begge huse er kødfarvede.

Nr. 24-26 er et lille indhak. Husene fra 1908 er i røde mursten, der er en bort i lysegråt puds med tre bølgelinjer på rød bund ved anden sal.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Gader på Østerbro
Bourguibas Mausoleum

Bourguibas Mausoleum ligger i Monastir i Tunesien. Tæt på fæstningen Ribat fra 796 ligger denne gravplads der  har to minareter og en forgyldt kuppel. Alt iscenesat af Habib Bourguiba selv.

Ekstern henvisning 

 Habib Bourgibas Mausoleum

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Tunesien
Monumenter
Omøgade

Omøgade er ca. 400 m lang på Østerbro i København mellem Bryggervangen og Lyngbyvej. Før 1923 hed den Kirstinebergvej, men nu er den en del af ø-gadekvarteret med navn efter Omø i Storebælt.

Gadens historie 
Området var længe præget af klondikeagtigt byggeri: Et virvar af lave træbygninger der blot skulle yde ly til værksteder og forretninger. Det er meget fint beskrevet i Ib Spang Olsens erindringer ”Lille Dreng på Østerbro”.  Brødrene Friis Hansen solgte fra 1926 Harley-Davidson motorcykler fra Omøgade 5.

Akkumulatorfabrikken ”Nestor” i nr. 22 blev sprængt i luften 1943.09.28. 

Den herlige pølsevogn ”Lillemors Pølser” har ligget der siden 2009. Fra 1991 lå pølsevognen ved tanken mod Lyngbyvej.

I dag præges gaden af en modernisering, og der bygges løs i juli 2011. Hele den ene side er græsplæne bag hegn, men det varer nok ikke længe, før der også er huse her.

Midt i 1900-tallet lå der mange værksteder og forretninger.

I nr. 7 lå Taxa’s Indkøbsforening og vulkanisør C.C. Christensen, nr. 9 Dyna-Start ved K.E. Jensen. Dansk Lynaflederetablissement havde lager i nr. 14, Aabo Autohandel ved Carl Nielsen lå i nr. 18. Alexander Pedersen havde Træ- & Finérhandel i nr. 22 og i nr. 26 lå Stenhuggeriet Norden (oprettet i 1910) ved siden af Dansk Stenmelsfabrik.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Gader på Østerbro
Ourøgade

Ourøgade er en gade beliggende på Østerbro mellem Bryggervangen og Tåsingegade. Den er ca. 400 meter lang.

Gadens historie 
Gaden fik sit navn i 1929 og tilhører gruppen af ø-gadenavne. Perioden mellem 1908 og 1929 hed den Overøgade. Ourø er en ældre stavemåde for Orø, der ligger i Sjællands Isefjord.

I midten af 1900-tallet lå Fiducia fabrikken i nr. 1. I Ourøgade 29 fandt man K.F.U.M.s boldklub på tredje sal, frugthandler A. Hansen var i nr. 35. Ismejeri N.C. Jørgensen lå i nr. 40. og der var hele to cigarhandlere i gaden, nr. 24 Arthur Olsen og i nr. 42, Hans Falk.

Nævneværdige bygninger 
Nr.10-20 fra 1958 er røde mursten, men i blokforbandt, ikke den ellers så almindelige krydsforbandt. Det giver et strengere udtryk, hvilket stemmer fint overens med de store kvadratiske vinduer og brystningen af betonplader.

Genboen er en karré fra 1934. Huset har typiske modernistiske træk som store vinduer, hvide altaner og har for nylig fået zinkklædte kviste med franske altaner.

Solgården tegnet af Henning Hansen er murstensbyggeri fra 1931, åbnet for solen, lukket for uvedkommende: Skiltet ind til gården, hvor hoveddørene er, er i blå emalje og i samme skrifttype som københavnske gadeskilte 1929-89. ”Privat ejendom! Uvedkommende adgang forbudt!”

Gårdanlægget er i fin funktionalistisk stil og anlagt af den største danske landskabsarkitekt gennem tiderne, Carl Theodor Sørensen (1893-1979). I 1930’erne var københavnske baggårde som regel tætbebyggede med flere rækker af baghuse, ofte med småindustri og værksteder, derfor var det en stor nyskabelse med en stor græsplæne i midten, legeplads og godt lysindfald fra gårdsiden. Servicefunktioner som skralde- og cykelskure er tæt på huset, og det er let for skraldevognene og andre at komme til på den asfalterede vej.
Alle huller til døre og vinduer er markerede med en lille kant af gule mursten.

Kilder 

Gader på Østerbro
Judas (sang)

Judas er anden single fra den amerikanske sangerinde Lady Gagas andet studiealbum, Born This Way. Sangen er skrevet af Lady Gaga og RedOne, og blev frigivet på verdensplan i 15. april 2011.

Hitliste

Referencer 

Singler fra 2011
Lady Gaga-sange
Den tapre landsoldat (sang)

"Den tapre landsoldat" er en dansk skillingsvise med musik skrevet af Emil Horneman 
og tekst af Peter Faber. "Den tapre landsoldat" er også kendt efter førstelinjen som Dengang jeg drog af sted og er skrevet i 1848.

Teksten ses i anden udgave af P. O. Boisens Nye og gamle Viser af og for Danske Folk fra 1850.

Kilder 
 Oldemors visebok (norsk) af Eli Støre Erichsen, Cappelen forlag, Oslo 1976

Henvisninger 

Sange fra 1848
Sange fra Danmark
Cello rock

Cello rock og cello metal er undergenrer indenfor rock og heavy metal karakteriseret af brugen af celloer, såvel som andre strengeinstrumenter som violiner og bratsch som ledende instrument, sammen med eller i stedet for mere traditionelle rockinstrumenter såsom elektriske guitarer, el-bas og trommer.

Celloer, som oftest i grupper på tre eller flere, benyttes til at frembringe en lyd, rytme og tekstur, der ligner den familiære lyd af rock, men tydeligt forandret af den unikke klangfarve fra de mere traditionelle genrer for cello og andre strengeinstrumenter. Celloer og andre strengeinstrumenter forstærkes ofte og/eller ændres elektronisk, og ofte spilles de på en måde, hvor de efterligner lyden af elektriske guitarer. De kombineres ofte med andre elementer typisk for rock, som rocklignende vokaler og trommer.

Musikgenrer
Phantasy of the Opera

Phantasy of the Opera er det fjerde studiealbum udgivet af den instrumentale cello rock trio Melo-M fra Letland. Albummet er produceret af Kārlis Auzāns og indspillet 2010 i M-Park Studio i Riga i Letland. Albummet består af 10 instrumentale coverversioner.

Medvirkende 
Kārlis Auzāns (alias Charlie Lee)  – Cello, percussion.
Valters Pūce (alias Walis Shmuls) – Cello.
Antons Trocjuks (alias Tonny Trolly) – Cello.

Sporliste 

Album fra 2010
Melo-M-album
Solvayhytten

Solvayhytten (tysk: Solvayhütte) er en bjerghytte på den nordøstlige højderyg af Matterhorn ved Zermatt i Wallis-Alperne. Hytten ligger i en højde af 4.003 meter og er den højst beliggende bjerghytte ejet af den Schweiziske Alpe-klub, men kan kun bruges i tilfælde af akutte problemer. Hytten er udstyret med ti senge og en nødradio.

Eksterne henvisninger 
 Hjemmeside 
 Billeder 

Hytter
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Schweiz
Matterhorn
Bjergbestigning
Artesisk brønd

En artesisk brønd er en vandkilde, hvor grundvandet presses op ad bakke uden behov for at pumpes. Når trykket er stort nok, vil vandet sprøjte op af sig selv.

Vandet siver ind fra omkringliggende højder og samles i en skålformet fordybning af porøse sten som kalksten eller sandsten. Dette lag er igen dækket af et næsten tætsluttende låg af ikke-porøs sten eller aflejring. Når låget er tungt, vil vandet blive presset ud og op, i lighed med når vand klemmes ud af en svamp.

Navnet stammer fra den tidligere franske provins Artois, hvor lignende brønde boredes fra 1126 af munke.

Mange ellers ubeboelige områder af verden bliver i dag holdt i live ved hjælp af disse grundvandsbassiner. Flere steder har udnyttelsen ført til at trykket er mindsket, og man har måttet gå stadig dybere for at få vand, som til sidst må pumpes op. I princippet ligner processen den samme som med en oliebrønd.

Kildehenvisninger 

Vand
Kilder
Rosbæksvej

Rosbæksvej er en vej beliggende på Østerbro. Vejen er ca. 400 meter lang og løber mellem Ryvangs Allé og Strandvejen.

Gadens historie 
Vejnavnet fra 1904 skyldes Rosbækken, der ikke længere kan ses, men som i ældre tider dannede grænsen mellem Gentofte og Københavns kommune. Rosbækken var vanskelig at passere, man skulle ”ware to” (passe på), hvilket har nok givet navn til den nærliggende Gammel Vartov Vej.

I 1950’erne boede det pænere borgerskab på vejen, bl.a. finder man teatermaler Svend Johansen (1890-1970) på anden sal i nr. 19. Direktør Svend Thiele boede i nr. 8. Enkefru J. Hasselbalch, efter forlagsdirektøren Steen Hasselbalch (1881-1952) boede i nr. 14.

Nævneværdige bygninger i gaden 

Nr. 22 fra 1919 er en fin fortolkning af Bedre Byggeskik, bemærk at nedløbsrørene har en hel lille firkantet tragt under tagrenden. Tegnet af Einar Ambt (1877-1928).

Nr. 17 rummer Letlands ambassade, der har en handicapvenlig indgang. Villaen er fra 1913 og tegnet af Thor Beenfeldt.

Nr. 10A er fra 1961 og med sit flade tag og stramme komposition giver huset mindelser om fjernøsten.

Nr. 6 er fra 1926 og har følgende design: Irgrønt kobbertag i buede former og grønmalet puds bag en have.

I 1911 boede grosserer Aage Heyman (1869-1960) i nr. 3, tegnet i 1907 af Carl Brummer personligt til ham.

Referencer 

Gader på Østerbro
Rothesgade

Rothesgade er en gade beliggende på Østerbro. Gaden er knap 200 meter lang og kunne egentlig godt være Gammel Kalkbrænderi Vejs blinde udmunding, mellem Randersgade og Sankt Jakobs Plads.

Gadens historie 
Gaden blev i 1905 opkaldt efter juristen Carl Rothe (1859-1923), han var femte og sidste generation af ejere af landstedet Nøjsomhed (der har lagt navn til parallelgaden Nøjsomhedsvej, en af områdets allerældste veje) og hans morfar er den der gav Kirsteinsgade sit navn, eller rettere, Carl Rothe foreslog hr. Krak disse vejnavne. 

Gaden var i højere grad præget af handel for både halvtreds og hundrede år siden. I 1911 havde brødrene Larsen stenhuggerværksted i nr. 17 og i nr. 4 var der frugthandler E.M. Jørgensen. Man kunne lade sig barbere ved C.A.M. Thorsager i nr. 6.

I nr. 4 boede forfatterinde Anna Erslev (kusine til historikeren Kristian Erslev), i naboejendommen var der enkebaronesse J. Dirckinck-Holmfeld og arkitekten Viggo Klein (1850-1913), hvis mest kendte værk klart var den store Tuborgflaske, der står ved Tuborg bryggeriet på Strandvejen i nærheden. I nr. 10 fandt man parret Boman, hvor hun var translatrice og han agent. I 1955 boede enkefrue A. Van Wylich-Muxoll i nr. 21 og i nr. 6 var der sognepræst N. Gammeltoft-Hansen, ansat i Davids Kirken i mere end 25 år og far til den senere ombudsmand, Hans Gammeltoft-Hansen.

Mejeriet Ørnegaard lå i nr. 6 og blev drevet af Valdemar Kampler. Her lå også frugthandler Erik Nielsen, købmand N.H. Gundersen og frisørinde Lydia Jønsson. I nr. 4 var kjoleforretningen Nathalie ved Alice Relster.

Nævneværdige bygninger i gaden 
Nr. 2 og 4 er en del af ”Svanegården” fra 1904, ikke at forveksle med gården af samme navn anvendt af Morten Korch. Den er i fransk palæstil og det fornemme indtryk kommer sig blandt af vinduerne: hvidmalede og småsprossede i toppen. Tidligere blev ejendommet ejet af Gavnø Gods, som brugte en af lejlighederne til bybolig. De er forskelligt bemalet, nr. 2 er helt i sandfarve og nr. 4 perlegrå med hvidt fundament. Bemærk de drabelige løvehoveder under karnapperne, der dog bliver lidt mindre farlige af at sidde så yderligt for enden af konsollerne.

Nr. 12 er Plejecentret Kærbo fra 1997 der med sine store vinduer og røde skalmur indføjer sig fint i husrækken.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Gader på Østerbro
Rudolph Bergs Gade

Rudolph Berghs Gade er en ca. 300 m lang gade, beliggende på Østerbro mellem Borthigsgade og Haraldsgade. Kvarteret kaldes også for Lyngbyvejskvarteret.

Gadens historie 
Den er opkaldt efter Ludvig Sophus Rudolph Bergh (1824-1909), der var hudlæge og overlæge, sidst på Vestre Hospital, der i 1910 blev opkaldt efter ham. Rudolph Berg var specialist i kønssygdomme, og kendt for at have haft et for sin samtid særligt humant syn på prostituerede.

Der er ikke sket så forfærdelig meget siden opførslen i 1920'erne, der er stadig lave huse med hvidt stakit foran på begge sider af vejen. Nu er der bare kommet en hel del biler til, og der er en elegant løsning på de plads- og parkeringsproblemer den smalle gade giver. Der er plantet træer der markerer til hvilken side man må holde til, hvilket er betragteligt pænere end en masse ensrettet-skilte.

Husene er tegnet over samme skabelon, men bemærk at hjørnehusene altid er helt i røde mursten, mens dem i midten har en grå overdel. Der er også forskellige former for udsmykning.

Nævneværdige bygninger i gaden 

Til trods for at husene er tegnet af samme arkitekt, Christen Larsen (1857-1930) og tydeligvis efter samme skabelon, fremstår bygningerne ret forskelligt med masser af små finurlige detaljer.
På nr. 62 står der fx 1926 på det lille spidse tagudhæng over hoveddøren. Den form for overdækning ses ikke så tit i Danmark, men lidt hyppigere i de engelske rækkehuse.

Nr. 44 gemmer sig bag et brunligt flethegn, hvilket stikker lidt ud i forhold til de hvide stakitter der ellers præger gadens haver.

Bemærk afslutningen mod Haraldsgade. Det er en lidt sjov vinkel arkitekten har valgt at ’skære’ husene af med, og det viser at selv byggeriet er flot, så var der også tænkt på omkostningerne: Røde, flotte og dyre mursten ud til gaden. Gule billigere mursten, der til gengæld ikke ældes så smukt, ud til gården.

I 1930 boede overkorttegner H.P. Simonsen i nr. 55.
I 1955 var der en købmand, Mary Julie Nielsen, i nr. 1. I nr. 7 boede civilingeniør Kai Løvstrøm og var redaktør for bladet ”Lys paa Vejen”, som var et månedstidsskrift til undervisning og hjælp for Guds Børn. Det udkom fra 1925 til 1969. I nr. 20 boede frimærkehandler H.V. Jensen.

Referencer 

 Lyngbyvejkvarterets historie

Kilder 

Gader på Østerbro
Sejrøgade

Sejrøgade er en gade på Østerbro, mellem Lyngbyvej og Sankt Kjelds Plads. Gaden er 430 meter lang. Gaden blev navngivet i 1923 efter Sejerø, der ligger i Kattegat ud for Kalundborg.

Gadens historie 
I midten af 1900-tallet var der i nr. 9 Autosadelmagerværkstedet ved E.V. Lauritzen og Aa. Kaas Thomsen. I 1930 fandt man garageejer Valdemar Kühn der.
I mere end 25 år havde Tømrerfirmaet Th. P. Stillinge & Co. adresse i nr. 11 og 13. Brødrene Friis-Hansen havde i nr. 15 Automobilforretning, -værksted og -reservedele.

I dag præges gaden af både beboelse, erhvervsejendomme og servicefunktioner til centret på Lyngbyvej.

Nævneværdige bygninger i gaden 
Nr. 1-5 er nyklassicistisk rødstensbyggeri fra 1924, tegnet af den flittige Christian Mandrup-Poulsen, bemærk det meget store murstik henover porten.

Nr. 7 er Gouda Rejseforsikrings og Audio Medias kontorer fra 1991. Danbolig A/S holder også til her. Skalmuren er i røde mursten og tagetagen er beklædt med sort metal. Der er et temmelig komplekst indgangsparti på hjørnet.

Nr. 11 rummer Danmarks Statistik, som flyttede derind i 1973. Selve huset er meget lidt imødekommende med sine smalle vinduer bag fremspring af røde mursten, men indgangspartiet viser lidt humor: På blankt metal er der en masse hvide tal i forskellige skrifttyper, der naturligvis henviser til al den talindsamling og bearbejdning der foregår der.

Den modsatte side rummer i og for sig ikke reelle adresser, men er bl.a. indgang til centret og til en bager, hvilket ses af det store kringleskilt med en slap krone på. Som om beklædningen med ral ikke var slem nok, så er der en helt enestående hjørnesøjleløsning: Bag uoplukkelige vinduer kan man se en søjle – og intet andet. Dernæst følger parkeringspladser bag gråmalede betonmure afsluttet med en klat græs, hvorpå der står to tapre birketræer, omkransede af lidt hæk.

Eksterne henvisninger

Noter 

Gader på Østerbro
Studsgaardsgade

Studsgaardsgade er en vej beliggende på Østerbro. Vejen er ca. 400 meter lang og løber mellem Rovsingsgade og Haraldsgade.

Gadens historie 
Gaden er en del af Lyngbyvejskvarteret, der er navngivet efter læger. Gaden fik sit navn i 1919 efter kirurgen Carl Ludvig Studsgaard, der var distrikts- og kommunelæge i København. Fra 1875 var han overkirurg ved Kommunehospitalet, hvor han nævnes blandt tidens ypperste kirurger.

I 1930’erne havde konfekturhandler J. Løvenkrantz butik i nr. 3. I 1950’erne var der en guldsmed, Knud Prahl, i nr. 52.

De ulige numre, 1-57, er A/B Studsgaarden, opført i utildækket beton i 1967. Betonblokkene er ikke de mest sprælske, men ærligheden er forfriskende. Man kan se de enkelte betonelementer, og bygningerne er ikke klistret til med skalmur eller andre former for snyd. Der er dog forskelligfarvede beklædninger på endemurene, hvilket givetvis er til stor hjælp for yngre beboere. Bygningerne er også placeret på skrå, hvilket er et lille smart greb: Det forhindrer en brutal frontvirkning, det giver bedre udsyn for beboerne og mulighed for spændende gårdrum, som godt nok ikke er udnyttet fuldt ud her.

Eksterne henvisninger

Kilder 

Gader på Østerbro
Svanevænget

Svanevænget er en gade på Østerbro i København. Gaden er ca. 400 meter lang og løber mellem Strandvejen og Strandpromenaden.

Gaden er en af 11 i Danmark med navnet.

Gadens historie 
Gaden fik sit navn i 1917 efter stubmøllen Svanemøllen, der også gav Svanemøllevej og Svanemøllen Station sit navn. Dyrenavnet antoges angiveligt på grund af en nærliggende svanedam. Møllen kaldtes også Bagernes Mølle og blev opført i 1700-tallet. Under briternes belejring og bombardement af København i 1807 brugte de møllen som base. Møllen brændte i 1892. En rest stod tilbage og blev brugt som værtshuset Fokina. Under besættelsen blev værtshuset saboteret, som en af de få bombeangreb direkte på værnemagtens soldater. 

Området blev i 1921 blev opkøbt af Harald Simonsen (1873-1949) , også kaldet Guld-Harald.

Nævneværdige bygninger i gaden 
Nr. 1 og 2 er opført i henholdsvis 1929 og 1931 af samme arkitekt, Hans Dahlerup Berthelsen (1881-1939). Bygningerne ser umiddelbart ens ud, men der er alligevel masser af fine forskelle. Nr. 1 er gule mursten, med bånd markeret i okkerfarvede mursten og der er skifer på taget. Ejendommen kaldes for Ulphsgaard efter Harald Simonsens afdøde barnebarn grev Ulph Hamilton. 
  
Nr. 2 er i røde mursten, hvide vinduer og sorte tegl – der giver et andet mere nationalromantisk udtryk.

De lige numre af Svanevænget er rækkehuse i røde mursten, tegnet af Louis Hygom (1879-1950) i 1929-1931. Der er masser af små finurlige detaljer der adskiller husene fra hinanden, fx krydsmønster i gule mursten eller kant mod nabohuset. Beboerne er forpligtede til at overholde visse krav om havens og husets udseende. 

Nr. 13 er en bungalow fra 1936 med hjørnevindue og to altaner ud til gaden.
I nr. 36 holder den serbiske ambassade til i en flot funkisvilla fra 1936. Indgangspartiet er ret elegant med både buet tag, søjler og to rundede trappetrin.

Nr. 42 er fra 1937 og i stramt modernistisk formsprog. Bemærk den dristige placering af vinduet i murfladen.

I 1930 boede lægen Johannes Helweg i nr. 30, han var leder af Rigshospitalets fysiurgiske afdeling 1915-1953. Beboerne på Svanevænget var i denne periode bl.a. sagførere og ingeniører.

Kilder 

Gader på Østerbro