kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Flaskegas

Flaskegas er den populære betegnelse for en blanding af kulbrinterne propan og butan, der under tryk kan opbevares i gasflasker som en klar væske. Internationalt anvendes betegnelsen liquefied petroleum gas eller LPG. Gasflasker, eller trykflasker, er beholdere af metal eller plast som er modstandsdygtige overfor højt indre tryk. Flaskegas har mange anvendelsesformål i husholdninger: madlavning, opvarmning, ukrudtssvidning, håndværksopgaver, osv.

Trykket i trykflasken til flaskegas er 10-16 bar (højtryk) og reduceres ved den på flasken monterede regulator til lavtryk, omkring 30 mbar (millibar), som normalt er det gastryk, de tilhørende gasapparater er konstrueret til.

Nogle gasapparater er konstrueret til at fungere ved det direkte tryk fra gasflaske med butan eller gasdåse, hvor trykket normalt er cirka 3 bar.

Trykflasker, som anvendes til byggeri, industri og laboratorier kan have et langt højere tryk, hvilket gør dem uanvendelige (hvis ikke ligefrem farlige) til apparater i en almindelig husholdning.

Flaskegas er af sikkerhedsmæssige grunde tilsat et kraftigt lugtstof, "gaslugten", så forbrugeren har mulighed for hurtigt at konstatere eventuelle utætheder på installationen.

Eksterne kilder/henvisninger 
 Sikkerhedsstyrelsens søgeside vedr. flaskegas
 Opbevaring af flaskegas og brandfarlige væsker   Beredskabsstyrelsen 24-08-2011

Fossile brændstoffer og brændsler
Gasbeholdere
Den amerikanske drage: Jake Long

Den amerikanske drage: Jake Long (American Dragon: Jake Long) er en amerikansk tegnefilmserie produceret af Walt Disney Television animation. Sidste afsnit blev i USA vist 3. september 2007.

Handling 
Serien handler om Jake Long, en teenager der er efterkommer af en lang drageslægt. Hans pligt er at beskytte alle de magiske væsner, der lever hemmeligt i New York. Han bor sammen med sin mor og far og sin otte-årige lillesøster Haley. Både hans morfar og lillesøster er også drager, men det har sprunget hans mors generation over. Hans far ved ikke at han har giftet sig ind i en dragefamilie. 

I serien lærer Jake, hvordan han skal beskytte den magiske verden. Han bliver trænet af sin morfar, den kinesiske drage, og en magisk talende Shar Pei, der hedder "Hund Fu". Jake skal vide, hvordan man er en god drage, for at kunne beskytte de magiske væsner fra forskellige ondsindede andre magiske væsner, og den skurkagtige Huntsclan, ledt af den onde Huntsman. Hans venner, Trixie Carter og Arhtur Spudinski, kender også hans hemmelighed. Rose er også hans ven og medlem af Huntsclanen. I anden sæson kender også hun hans hemmelighed, så de holder deres venskab hemmeligt for Huntsclanen. Jake prøver at holde balance mellem sine to liv, men det er ikke altid lige nemt.

Afsnit

Medvirkende 

Derudover er Jake, Spud, Trixie, Lao Shi og Hund Fu på gæstevisit i Lilo og Stitch: Serien-afsnittet Morpholomew.

Danske stemmer 
 Jake: Julian Baltzer
 Morfar: Paul Hüttel
 Hund Fu: Tom Jensen
 Trixie: Sasia Mølgaard
 Spud: Mads Sætter-Lassen
 Rose/Huntsgirl: Marie Søderberg
 Huntsman: Caspar Phillipson
 Profesor Rotwood: Lars Thiesgaard
 Mor: Vibeke Hastrup
 Far: Caspar Phillipson
 Haley: Tillie Bech
 Brad: Jasper Spanning
 Maja Iven Ulstrup
 Andreas Jessen
 Emily Holst White
 Pauline Rehné

Produktion

Musik 
Titelsangen er sunget af: Jorn Lendorph

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside  
 Dansk hjemmeside 
 

Animerede tv-serier
Tv-serier fra Disney
Amerikanske tv-serier fra 2000'erne
Gul evighedsblomst

 
Gul evighedsblomst (Helichrysum arenarium) er en 15-30 cm høj urt, der vokser på sandet agerjord og overdrev. Planten er tæt gråfiltet.

Beskrivelse 
Gul evighedsblomst er en flerårig urt med en opstigende eller opret vækst. Om foråret dannes en roset af grundstillede blade, der er omvendt ægformede og helrandede. Det er derfra, den enlige eller de få stængler skyder frem. Stænglerne er runde og behårede, og de bærer spredtstillede blade, som er linjeformede og helrandede. De er grå og tæt behårede på begge sider. Blomstringen sker i juli-september, hvor man ser de endestillede stande, som består af små kurve. De enkelte blomster er gule eller orangerøde og rørformede. Frugterne er nødder med hårformet fnok.

Rodnettet er kraftigt med en tyk pælerod og mange siderødder.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,25 x 0,20 m (25 x 20 cm/år).

Voksested 

Gul evighedsblomst findes i det meste af Europa, og den er hyppigt forekommende på sandede, magre jorde med fuld sol og lav vegetation som agerjord, overdrev og i klitter. I Danmark findes den hist og her på Øerne, Djursland og i Midtjylland.

På tidligere ralgravningsarealer ved Øer (nær Ebeltoft) findes den sammen med bl.a. slangehoved, alm. mælkeurt, engelsk visse, gul snerre, harekløver, hedelyng, kort øjentrøst, lancetvejbred, liden klokke, liden skjaller, lægeoksetunge, majgøgeurt og markbynke.

Note

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Haveplanter
Flerårige urter
Gule blomster
Vejledningspligt

Vejledningspligt betegner offentlige myndigheders pligt til at yde vejledning og bistand til borgere og juridiske personer, der henvender sig med spørgsmål inden for den pågældende myndigheds område. Vejledningspligten har hjemmel i forvaltningslovens § 7; foruden i sociallovgivningen og almindelig god forvaltningsskik. Vejledningspligt er også nævnt i retssikkerhedsvejledningen.

Formålet er at forebygge, at borgerne på grund af fejl, uvidenhed eller misforståelser risikerer tab. Vejledningspligten pålægger alene myndighederne at yde vejledning i forbindelse med konkrete sager. Borgerne har krav på at få vejledning om de retsregler og den retspraksis, der anvendes i den pågældende sag samt om reglernes betydning. Der er ingen formelle krav til vejledningens indhold, ligesom der heller ikke er formelle krav til, hvordan borgerne skal henvende sig til den offentlige myndighed.

Hvis en sagsbehandler ikke overholder vejledningspligten, er det at betragte som en tjenesteforseelse. Myndigheden kan blive pålagt et erstatningsansvar, men en truffet afgørelse kan blive ugyldig som følge af mangelfuld vejledning.

Folketingets Ombudsmand har udtalt kritik af en kommunes sagsbehandling for at tilsidesætte vejledningspligten, FOB 2016-11.

Se også 
Offentlige myndigheder er underlagt en række pligter. Til disse pligter hører:

 Ekstraheringspligt
 Notatpligt
 Officialprincippet (også kaldet Undersøgelsespligten)
 Tavshedspligt
 Videresendelsespligt

Videre læsning 
Jens-Christian Bülow m. fl. (red.) (2012): Forvaltningsloven 25 år. Jurist- og Økonomforbundets Forlag. 

Juridiske begreber
Retsvidenskab
Jura
Forvaltningsret
Hohenzollern (slot)

Hohenzollern (tysk: Burg Hohenzollern) er en slot beliggende omkring 50 km syd for Stuttgart i Tyskland. Slottet regnes for at være hjemsted for slægten Hohenzollern, der kom til magten i middelalderen og regerede Preussen og Brandenburg frem til slutningen af Første Verdenskrig.

Slottet er placeret på toppen af Berg Hohenzollern, 855 m. over vandoverfladen, ved Hechingen i Schwäbische Alb. Slottet blev opført i begyndelsen af det 11. århundrede, men blev ødelagt i 1423 efter en 10 måneders belejring af de frie rigsstæder i Schwaben. Et nyt slot blev opført fra 1454 til 1461 og dannede ramme om slægten Hohenzollerns eksil under krigstiden, herunder Trediveårskrigen. Det tredje slot blev opført fra 1846 til 1867 af Frederik Wilhelm 4. af Preussen i engelsk nygotisk stil og efter inspiration fra slottene i Loiredalen. Familien boede på slottet frem til 1945.

Eksterne henvisninger 
 Slottes hjemmeside

Borge i Tyskland
Slotte i Baden-Württemberg
Huset Hohenzollern
Gullestrup

Gullestrup ligger i Midtjylland og er en satellitby til Herning, med . Den ligger 3 km nord for Hernings centrum, mellem Sundsvej og Holstebrovej. Nord for byen går motortrafikvejen (primærrute 18) i en bue rundt om byen, og føres derefter mod Holstebro. Gullestrup ligger i Region Midtjylland og hører til Herning Kommune.

Gullestrup består af blokhuse, lejligheder og huse. De er delt op i 3 kategorier. Blå, rød, og grøn. Mellem satellitbyen og Herning ligger der en stor mark, hvor køer græsser om sommeren. Byen har en 7-trinsskole. Der er busforbindelse til Herning fra byen 3 gange i timen.

Historie 
I 1965 var der en stor nordisk konkurrence, der skulle vise muligheden for at bygge en storby helt fra bunden. Konkurrencen blev vundet af Peter Bredsdorffs Tegnestue og forslaget var karakteristisk ved, at der i yderkanten af byen skulle være en slags bymur af etagehuse, bagved disse var det primært tæt-lav byggeri. Desuden skulle byen opdeles i områder, adskilt af skovbælter. Denne opdeling gav også muligheden for, at byen kunne opføres i etaper.

I alt skulle 5 etaper bygges til at huse ca. 15.000 mennesker. Reelt blev det kun til en etape, der over en lang periode har været plaget af dårligt ry, som dog småt er ved at ændre sig ikke mindst på grund af beboernes indsatser. I forbindelse med renovering er et af etagehusene, der rummede 54 lejligheder, blevet nedrevet. Dette skete for at undgå for mange tomme lejligheder i området.

Eksterne henvisninger 
 Herning Kommune

Kilder 

Byer i Herning Kommune
Satellitbyer i Danmark
Dan H. Andersen

Dan Henry Andersen (født 14. juli 1956) er en dansk forfatter og historiker.

Dan H. Andersen er cand.mag. i historie og engelsk fra Københavns Universitet i 1991. I 1993-1996 var han stipendiat ved Det Europæiske Universitetsinstitut i Firenze. I 2001 blev han Ph.d. på en afhandling om dansk-norsk skibsfart i Middelhavet i den florissante handelsperiode. Fra 1997 til 2005 var han ekstern lektor ved Institut for Historie, Københavns Universitet. I 2005 blev han freelance forfatter og foredragsholder.

Foruden en lang række videnskabelige og populærhistoriske artikler om bl.a. søfart og økonomisk historie har Dan H. Andersen udgivet bøger om Peter Wessel Tordenskiold, Marie Grubbe, Store Nordiske Krig, hemmelige selskaber og nazismen som sekulær religion. I offentligheden er han bedst kendt som kritiker af pseudohistorie og konspirationsteorier.

Bibliografi 
 2004 Mandsmod og kongegunst. En biografi om Peter Wessel Tordenskiold. Aschehoug.
 2004 A History of Prices and Wages in Denmark, 1660-1800 (Med Erik Helmer Pedersen og Mette Ehlers). Schultz Grafisk.
 2006 Marie Grubbe og hendes tid. En biografi. Aschehoug.
 2006 Skjulte magter? Hemmelige selskaber i 1000 år. Aschehoug.
 2007 Nazimyter. Blodreligion og dødskult i Det Tredje Rige. Aschehoug.
 2008 Den ny stjerne. Roman om Tycho Brahe, en del af romanserien Slægten Lindhardt og Ringhof.
 2009 Krystalnatten. Vejen til holocaust. Gyldendal.
 2009 Tordenskiolds skygge. Roman om Peter Wessel Tordenskiold, en del af romanserien Slægten. Lindhardt og Ringhof.
 2010 Tordenskiold. Ny revideret udgave af Mandsmod og kongegunst. Gyldendal.
2021 Store Nordiske Krig, 2 bind. Politikens Forlag.

Eksterne henvisninger 
 Dan H. Andersens hjemmeside
 

Romanforfattere fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Biografiforfattere fra Danmark
Historikere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Nykøbing Slot

Nykøbing Slot var et kongeligt slot beliggende i Nykøbing Falster. Kun en ganske lille del af slottet eksisterer i dag som en ruin foran Nordisk Film Biografer Nykøbing, og det har givet navn til havneområdet Slotsbryggen i byen, hvor ruinen står.

Ældste historie 
Slottets oprindelse skyldes de urolige forhold, som fandtes i Østersøen. Man havde brug for en borg til beskyttelse. Den ældste borg menes at være opført i anden halvdel af 1100-tallet. Ca. 100 år senere boede Christoffer 1.'s enke, Margrethe Sambiria, også kaldet Margrethe Sprænghest, som enkedronning på Nykøbing slot. I 1253 blev det indtaget af Lybækkerne, der samtidig afbrændte Nykøbing by. I 1289 løb den fredløse Marsk Stig og hans mænd storm imod det og i 1320 blev det indtaget af Christoffer 2., der ironisk nok selv sad som fange her de følgende år, og her døde han 1332. Slottet har tillige flere gange dannet ramme om politiske møder. Således blev der 1365 sluttet fred mellem Valdemar Atterdag og Hansestæderne, i 1399 da Dronning Margrethe og Hansestæderne blev enige om en fælles optræden mod Fetaljebrødrene, og i 1507 da Freden i Nykøbing sluttede en strid mellem kong Hans og de krigeriske Hansestæder.
Da området bød på mange jagtmuligheder, havde de skiftende konger ofte ophold her i kortere og længere perioder. Desuden var det enkesæde, således for Christian 1.'s Dronning Dorothea.

Renæssanceslottet 

Det middelalderlige slot var dog efterhånden udtjent. Så 1588 godkendte Kong Frederik 2. arkitekten Philip Brandins model til et nyt slot i Nykøbing Falster. Kongen døde samme år, så det blev hans unge enkedronning Sophie, der kom til at forestå opførelsen. Hun havde ved gemalens død fået udlagt krongodset på Lolland-Falster som livgeding, dvs. som enkepension. Slottet stod færdigt i 1594. Herefter residerede Sophie på slottet frem til sin død i 1631. Herefter blev slottet anvendt af hendes sønnesøn, den udvalgte prins Christian og denne hustru prinsesse Magdalena Sibylla. Slottet skulle egentlig anvendes som enkesæde for danske dronninger - Sophie Amalie var ikke interesseret, hun ville blive i det politiske centrum, i København. Ubrugt stod slottet og gik i  forfald, og i 1766 besluttedes det at afhænde gods og slot. Året efter blev slottet solgt på auktion med nedrivning for øje. Slottet blev nedrevet af Hincheldey og blev brugt til at opføre Hincheldeys palæ i Slotsgade 7. Huset blev senere til katedralskole, derefter politistation. Bygningsmaterialer herfra kan den dag i dag findes dels i det mere omfattende hovedgårdsbyggeri, der blev iværksat som følge af jordegodssalget, dels i de nærliggende byhuse, der løbende har anvendt, hvad det måtte være tilbage i "stenbruddet".

Moderne tid 

Slottet er i dag stort set væk. Den sidste rest der er synlig over jorden, er en ruin fra et af borgens tårne, som står på havneområdet Slotsbryggen foran Nordisk Film Biografer Nykøbing.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Nykøbing Slotskirke (nedbrudt) hos danmarkskirker.natmus.dk (Danmarks Kirker, Nationalmuseet)

Slotte i Danmark
Forsvundne bygninger, konstruktioner og anlæg i Danmark
Slot
Borgruiner i Danmark
Willi Stoph

Willi Stoph (født 9. juli 1914 i Schöneberg, Berlin, Tyskland, død 13. april 1999 i Berlin) var en østtysk politiker, som var premierminister (formand for Ministerrat) i Deutsche Demokratische Republik (DDR) fra 1964−1973 og igen fra 1976−1989. Fra 1973−1976 var han landets statsoverhoved (formand for Staatsrat). Stoph tilhørte fra grundlæggelsen af DDR til landets sammenbrud dets inderste magtcirkel.

Stoph blev medlem af Kommunistischer Jugendverband Deutschlands i 1928 og i 1931 blev han medlem af KPD. Han tjente i Wehrmacht fra 1935 til 1937 og igen under 2. verdenskrig fra 1940 til 1945. Han blev hædret med Jernkorset og blev underofficer.

Efter dannelsen af DDR blev Stoph medlem af Sozialistische Einheitspartei Deutschlands centralkomité og af Volkskammer i 1950. Han var indenrigsminister 1952−1955 og forsvarsminister 1956−1960. Fra 1964−1973 var han formand for Ministerrat. Efter Walter Ulbrichts død i 1973 blev han formand for Statsraat og dermed statstoverhoved. Efter valget til Volkskammer i 1976 skete der omrokeringer i partiets ledelse, og Stoph blev atter formand for Ministerrat. Som premierminister førte han en serie forhandlinger med den vesttyske kansler Willy Brandt i 1970.

I forbindelse med de omfangsrige demonstrationer i DDR i oktober 1989 trådte Erich Honecker og samtlige 44 medlemmer af Honeckers kabinet, herunder Stoph, tilbage den 7. november 1989. Honecker blev den 8. november afløst af Egon Krenz og Stoph af Hans Modrow. Stoph blev anholdt for korruption i december samme 1989, men slap allerede i februar 1990 for fængsel grundet dårligt helbred. I 1994 afgjorde forvaltningsdomstolen i Berlin, at han ikke skulle have sin beslaglagte opsparing på 200.000 D-Mark retur.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Personer fra Berlin
Politikere fra DDR
Kommunister fra Tyskland
Modtagere af Jernkorset
Forsvarsministre fra Tyskland
Franz Mehring

Franz Mehring (født 27. februar 1846 i Schlawe, Pommern, død 29. januar 1919 i Berlin) var en tysk publicist, socialistisk politiker og marxistisk historiker.

Mehring var oprindeligt borgerlig demokrat og medarbejder ved liberale aviser, bl.a. Frankfurter Zeitung, men blev i 1891 medlem af SPD, hvor han tilhørte partiets oppositionelle venstrefløj, der bekæmpede revisionismen. Han var fra 1902 til 1907 redaktør på den socialdemokratiske avis Leipziger Volkszeitung , og fra 1906 til 1911 underviste han på SPD's kurser. Sammen med Karl Liebknecht og Rosa Luxemburg grundlagde han i 1916 det revolutionære Spartakusbund, og i 1917 var han også med til at danne udbryderpartiet USPD. Fra 1917 til 1918 var han medlem af Preussens parlament.

Som historiker skrev han i 1877 fra et borgerligt-liberalt synspunkt en skarpt kritisk historisk fremstilling om SPD og som senere moderat socialist endnu en bog om partiet; Geschichte der deutschen Sozialdemokratie (1897). Han skrev en bog om Gustav II Adolf med en marxistisk analyse af Trediveårskrigen. Derudover udgav han biografien Karl Marx (1918) og Aus dem literarischen nachlass von Karl Marx, Friedrich Engels und Ferdinand Lassalle (1902).

Mehringplatz i Berlin-bydelen Kreuzberg er opkaldt efter Franz Mehring.

Eksterne henvisninger 

Politikere fra Det Tyske Kejserrige
Politikere fra Preussen
Politikere fra SPD
Socialister fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Horst Sindermann

Horst Sindermann (født 5. september 1915 i Dresden, Tyskland, død 20. april 1990 i Berlin) var en tysk kommunistisk politiker, der var DDR's statsminister (formand for Ministerrat) fra 1973 til 1976.

I 1929 blev Sindermann medlem af Kommunistischer Jugendverband Deutschlands. Han blev han fængslet i otte måneder i 1933 for at have sluttet sig til den tyske modstandsbevægelse mod nazi-styret. I 1935 blev han idømt seks års tugthus og var frem til 1945 i KZ-lejrene Sachsenhausen og Mauthausen.

Efter krigen blev han avisredaktør og leder af SED i Chemnitz og Leipzig. Han var medlem af Volkskammer fra 1963 til 1969 og parlamentets formand fra 1976 til 1989. Han var desuden medlem af SED's politbureau.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Politikere fra DDR
Kommunister fra Tyskland
Personer fra Dresden
Marklkofen

Marklkofen er en kommune i Landkreis Dingolfing-Landau i Niederbayern i den tyske delstat Bayern, med knap 3.700 indbyggere.

Geografi 
Marklkofen ligger i Region Dingolfing og udgør sammen med Reisbach og Frontenhausen landskabet "Mittlere Vilstal", hvor den opstemmede Vilstalsee ligger.
 
Der følgende landsbyer og bebyggelser: Marklkofen, Poxau, Steinberg, Straßwimm, Frauenbiburg.
Theodor Heuss

Theodor Heuss (født 31. januar 1884 i Brackenheim, Tyskland, død 12. december 1963 i Stuttgart) var en tysk politiker, der fra 1949 til 1959 var den første præsident i Forbundsrepublikken Tyskland.

Heuss blev uddannet i kunsthistorie og statskundskab fra universiteterne i München og Berlin og afsluttede med en doktorgrad fra Ludwig-Maximilians-Universität München i 1905. Efter endt uddannelse arbejdede han som politisk reporter og redaktør for magasinet Die Hilfe fra 1905 til 1912. Fra 1912 til 1918 var han redaktør af Neckar-Zeitung i Heilbronn. Han blev efterfølgende redaktør af ugebladet Deutsche Politik med base i Berlin. Fra 1923 til 1926 udgav han selv magasinet Die Deutsche Nation.

Politisk blev han først aktiv i Fortschrittliche Volkspartei fra 1910 til 1918, hvorefter han meldte sig ind i Deutsche Demokratische Partei − arvtageren efter Fortschrittliche Volkspartei. Han blev medlem af Rigsdagen i 1924 og sad i første omgang frem til 1928 og igen 1930−1933. I 1933 stemte han sammen med resten af DDP-gruppen for den såkaldte bemyndigelseslov, der satte det tyske demokrati ud af kraft og gav Hitler quasi-diktatoriske magtbeføjelser. Under Det Tredje Rige holdt Heuss kontakt med et netværk af liberale, men var ikke aktiv i modstandsbevægelsen. Efter 2. verdenskrig blev han den første kulturminister i delstaten Baden-Württemberg og underviste i historie ved Technische Hochschule Stuttgart 1946−1947. Han var medstifter af Demokratische Volkspartei, der nu er FDP's regionalafdeling i Baden-Württemberg og blev medlem af delstatens parlament fra 1946-1949. I 1948 blev han udnævnt til honorær professor ved Technische Hochschule Stuttgart. I december 1948 blev han valgt som formand for FDP i Vesttyskland og Vestberlin og blev i 1948 medlem af Parlamentarischer Rat, hvormed han fik betydelig indflydelse på Forbundsrepublikkens grundlov, Grundgesetz.

Efter at være blevet valgt til den første tyske Forbundsdag nedlagde han i september 1949 sit parlamentariske mandat, da han blev valgt til forbundspræsident af Bundesversammlung. Han vandt over SPD's leder, Kurt Schumacher. I 1954 blev han genvalgt uden modkandidat og sad frem til september 1959. Han afviste at stille op for en tredje periode, idet det ville have krævet en forfatningsændring.

Heuss' embedsperiode blev præget af hans upartiske embedsførelse. Hans statsbesøg bidrog til den unge Forbundsrepubliks anerkendelse internationalt. Politisk var han modstander af oprustningen og dannelsen af den nye vesttyske hær i 1955, men havde ikke mulighed for at stoppe udviklingen. Hans ironiske tale ved de første nye soldaters edsaflæggelse, "Nun siegt mal schön!" ("Vind nu, til en afveksling!"), blev husket i eftertiden.

I 1959 blev Heuss hædret med den prestigefyldte Friedenspreis des Deutschen Buchhandels. Siden 1964 er prisen uddelt til personer, som igennem litterær, videnskabelig og kunstnerisk virksomhed har fremmet fredstanken på fremragende vis.

Ekstern henvisning 

Tysklands forbundspræsidenter
Politikere fra FDP
Medlemmer af tyske rigsdag 1933-1945
Personer fra Baden-Württemberg
Mengkofen

Mengkofen er en kommune i Landkreis Dingolfing-Landau i Niederbayern i den tyske delstat Bayern, med godt 6.000 indbyggere. Kommunen ligger i dalen til floden Aiterach, der er en biflod til Donau, og har sit udspring i Mühlhausen i kommunen.

Inddeling 
Kommunen Mengkofen blev dannet i 1970'erne af ved en sammenlægning af de tidligere kommuner Hofdorf, Puchhausen, Hüttenkofen, Süßkofen, Martinsbuch, Tunding, Mengkofen, Tunzenberg, Mühlhausen og Weichshofen.
Theodor-Heuss-Platz

Theodor-Heuss-Platz (af lokale blot kaldet Theo) er en stor plads i Berlin, beliggende i området Westend i bydelen Charlottenburg-Wilmersdorf. 

Pladsen blev opført mellem 1904 og 1908 som prydplads og hed oprindelig Reichskanzlerplatz. I begyndelsen var området omkring pladsen ikke bebygget; udover U-Bahn-stationen, der blev indviet i 1908, rummede pladsen kun villaen Tanneck, opført i eventyrslotstil. Under Første Verdenskrig blev villaen omdannet til pigepensionat. I 1930'erne planlagde man at give pladsen navnet Mussoliniplatz, men det blev aldrig til noget. Pladsen fik i stedet navnet Adolf-Hitler-Platz. 

Netop Adolf Hitler havde store planer for pladsen. Under planlægningen af Welthauptstadt Germania var pladsen udset til at spille en vigtig rolle som vestende i øst-vest-aksen. På pladsen skulle der blandt andet opføres et monument over den italienske fascistiske diktator Mussolini, og pladsen skulle samtidig omdøbes til Mussoliniplatz. Planerne blev aldrig til noget, og i 1947 fik pladsen sit oprindelige navn, Reichskanzlerplatz, tilbage. Seks dage efter Vesttysklands første forbundspræsident Theodor Heuss' død blev pladsen 18. december 1963 omdøbt endnu engang til sit nuværende navn. 

Pladsen er i dag i direkte linje knyttet til Ernst-Reuter-Platz, Siegessäule, Brandenburger Tor og Unter den Linden. Aksen fortsetter i vestlig retning til Heerstraße.

På pladsen findes i dag blandt andet Haus des Rundfunks, der er hovedkvarter for den regionale radio- og tv-station Rundfunk Berlin-Brandenburg.

Siden 1955 har den evige flamme (Mahnmal gegen Flucht und Vertreibung) brændt på pladsen til minde om ofrene for flugt og fordrivelse.

Eksterne henvisninger 
 Bezirkslexikon om Theodor-Heuss-Platz 

Gader i Berlin