kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Castelnou

Castelnou (på Catalansk: Castellnou dels Aspres) er en by og kommune i departementet Pyrénées-Orientales i Sydfrankrig.

Byens vigtigste indtægtskilde er turisme. Castelnou er medtaget i Les Plus Beaux Villages de France, som er en liste med Frankrigs smukkeste byer.

Geografi 
Castelnou ligger på en bakketop i landskabet Aspres 5 km vest for Thuir og 11 km nord for Caixas. Nærmeste større by er Perpignan 21 km mod nordøst.

Historie 

Byen Castelnou er vokset op omkring slottet af samme navn. Slottet nævnes første gang i slutningen af det 10. århundrede som castrum novum eller castellum novum, hvilket på catalansk blev til Castell Nou (det nye slot). Slottet var hovedsæde for vicegreverne af Castelnou, som havde stor indflydelse i regionen. Det blev erobret i 1286 af Jakob 2. af Aragonien og i 1483 af guvernøren af Roussillon.

I det 17. og 18. århundrede var slottet forladt og byen sygnede hen indtil den i det 19. århundrede var næsten helt forladt. I slutningen af det 19. århundrede blev slottet restaureret eller snarere genopbygget. Turistudviklingen i det 20. århundrede gjorde igen Castelnou interessant og byen blev genrejst fra ruinerne.

I 1981 blev slottet ødelagt af en brand. Det blev igen restaureret og i 1990 åbnet for offentligheden.

Demografi

Udvikling i folketal

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Pyrénées Catalanes 

Byer i Pyrénées-Orientales
Jesper Juul (dirigent)

Jesper Windahl Juul (født 5. marts 1973 i Thisted) er en dansk dirigent og basunist. Han er uddannet som basunist fra Det Jyske Musikkonservatorium og dirigent fra Det Kongelige Danske Musikkonservatorium.

Jesper Juul har siden 1996 været 1. solobasunist i DR SymfoniOrkestret.

Fra 2009 har han været første gæstedirigent ved Prinsens Musikkorps. Han har tidligere vundet priser ved dirigentkonkurrencen European Conductors Competition (andenplads i 2000 og førsteplads i 2003) og også vundet priser med Lyngby-Taarbæk Brass Band, som han dirigerede fast fra 1995-2004. Yderligere har han gæstedirigeret DR SymfoniOrkestret, Athelas Sinfonietta, Aarhus Symfoniorkester, DR UnderholdningsOrkestret, Odense Symfoniorkester, Aarhus Sinfonietta, m.fl.

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside

Dirigenter fra Danmark
Personer fra Thisted
Trombonister fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Personer i Kraks Blå Bog
Jesper Juul

Jesper Juul kan henvise til to personer:
 Jesper Juul (dirigent) – dansk dirigent og basunist
 Jesper Juul (forfatter) – dansk familieterapeut og forfatter
G.I. Blues (sang)

"G.I. Blues" er en komposition af Sid Tepper og Roy C. Bennett og er indsunget af Elvis Presley. "G.I. Blues" var titelnummer til Elvis Presley-filmen G.I.Blues fra 1960. Sangen blev indspillet af Elvis i RCA-studierne i Hollywood den 27. april 1960.

Sangen blev ikke udsendt på singleplade, men udkom i oktober 1960, en måned før filmens premiere, på en LP-plade med soundtracket fra filmen. Soundtracket hed ligeledes G.I. Blues.

"G.I. Blues" er endvidere på CD'en fra 18. juli 1995 Command Performances – The Essential 60's Masters, vol. 2, som er en samling af de bedre af Elvis' filmsange fra hans 31 spillefilm.

Besætning 
Folkene bag sangen er:
 Elvis Presley, sang
 Scotty Moore, guitar
 Tiny Timbrell, guitar
 Neil Mathews, guitar
 Dudley Brooks, klaver
 Ray Siegel, bas
 D.J. Fontana, trommer
 Frank Bode, trommer
 Bernie Mattinson, trommer
 Bob Moore, bas
 Hoyt Hawkins, tambourin
 The Jordanaires, kor

Referencer 

Elvis Presley-sange
Sange fra 1960
Rock and roll-sange
Tron

Tron er en amerikansk science fiction-film fra 1982 med Jeff Bridges, Bruce Boxleitner, David Warner, Cindy Morgan og Barnard Hughes i hovedrollerne.

En computerprogrammør bliver "transporteret" ind i en mainframes software-verden, hvor han forbinder sig med forskellige programmer i sit forsøg på at komme ud igen.

Se også
 Tron: Legacy

Eksterne henvisninger 

Amerikanske film fra 1982
Science fiction-film fra USA
Skomagerhus

Skomagerhus (på tysk Schusterkate) er en grænseovergang mellem Danmark og Tyskland, der består af en smal gangbro af træ, Dambroen, over Krusåen, hvor den løber ud i Flensborg Fjord.

Fra den tyske side kan man nå den ad den lille villavej "Dammweg" i byen Sosti (på tysk Wassersleben). Herfra kan man i Danmark gå videre mod Kollund Skov. Broen forbinder også den nærliggende danske Gendarmstien og den tyske Fördesteig (Fjordsti), der løber langs Flensborg Fjord.

Den første af den dansk-tyske landegrænses 280 grænsesten står her.

Grænseovergangen blev oprettet ved Grænsedragningen i Slesvig 1920. Den måtte kun passeres af en begrænset skare lokale med særlig tilladelse. Under anden verdenskrig var grænseovergangen lukket, og blev først genåbnet helt, da Danmark tiltrådte Schengen-traktaten den 25. marts 2001. Overgangen har været delvis åbent med dansk grænsekontrol under corona-krisen.

Sønderjyllands historie (på tværs af landegrænser)
Grænser
Lokaliteter i Aabenraa Kommune
Max Sering

Max Sering (født 18. januar 1857 i Barby i nuværende Sachsen-Anhalt, død 12. november 1939 i Berlin) var en tysk socialøkonom.

Sering blev 1885 professor i Bonn, forflyttedes 1889 til Landbrugshøjskolen i Berlin, til hvis universitet han siden 1897 var knyttet. Han har navnlig befattet sig med landbrugsvæsen og socialpolitik. Han har blandt andet udgivet: Die landwirtschaftliche Konkurrenz Nordamerikas (1887), Arbeiterausschlüsse in der deutschen Industrie (Schriften des Vereins für Sozialpolitik, bind 46, 1890), Die innere Kolonisation im östlichen Deutschland (Schriften des Vereins für Sozialpolitik, bind 56, 1893), hvorhos han var medudgiver af det store, efter offentlig foranstaltning udgivne samleværk: Die Vererbung des ländlichen Grundbesitzes im Königreich Preussen (14 bind, 1897—1910); heraf har Sering skrevet 7. bind: Erbrecht und Agrarverfassung in Schleswig-Holstein (1908).

Kilder 

 

Nationaløkonomer fra Tyskland
Ansatte ved Bonns Universitet
Ansatte ved Humboldt-Universität zu Berlin
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Salmonsens
Gotthard Lützow

Gotthard (von) Lützow (10. marts 1784 i Ribe – 25. april 1850 i København) var en dansk officer.

Karriere 
Han var søn af general Christoph Marquard von Lützow i dennes første ægteskab. 4 år gammel blev Lützow fændrik og i sit 19. år kaptajn i faderens regiment. 1805 kom han til Slesvigske Infanteriregiment og tog med dette hæderlig del i felttoget 1813 i Mecklenburg og Holsten. 1814 major, 1827 oberstløjtnant, 1834 oberst – stadig i Slesvigske Infanteriregiment, fra hvilket han først afgik ved Hærens omorganisation i 1842, da han blev generalmajor og chef for 4. infanteribrigade. 1843 kommanderede han Det holsten-lauenborgske Kontingent, som deltog i 10. Tyske Forbunds Armékorpses øvelser ved Lüneburg. 1846 kommanderede han en troppesamling ved Lokstedt.

Lützow blev Ridder af Dannebrog 1828, Dannebrogsmand 1836 og Kommandør 1843.

Under Treårskrigen 
Da Prinsen af Nør som følge af det kongelige åbne brev af 8. juli 1846 fratrådte som statholder i Hertugdømmerne, blev disses generalkommando midlertidigt overdraget Lützow. Trods Lützows advarsler gjorde regeringen intet for, at den kommanderende general kunne hævde den lovlige magt mod oprøret i 1848. Men da Lützow 23. marts havde forlagt sit kvarter fra Slesvig by til Rendsborg, viste han sig famlende og eftergivende over for de for oprøret vundne officerer og byens borgerskab, og dagen efter karakterløs over for Prinsen af Nør, så at fæstningen med dens mange militære hjælpekilder blev et let bytte for oprøret. Om hans forhold blev der indledt undersøgelse, men inden denne var afsluttet, døde Lützow 25. april 1850 i København. Med hans søn uddøde 1881 mandslinjen af den 1776 her i landet naturaliserede linje Lützow.

Lützow blev gift 10. marts 1812 i Ønslev Kirke med Marie Overbye (11. december 1793 på Kringelborg – 24. juli 1844 i Rendsborg), datter af forvalter på Orupgård, senere proprietær Lauritz Overbye (ca. 1753-1822) til Augustendal på Sjælland og Kirstine f. Hielm (ca. 1768-1844).

Han er begravet på Garnisons Kirkegård.

Kilder 
 Johan Lesser, "Gotthard Lützow", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Den dansk-tyske Krig 1848-50, udg. af Generalstaben, I.
 Meddelelser fra Krigsarkiverne, VII.

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Generalmajorer fra Danmark
Personer i Treårskrigen fra Danmark
Kommandører af 1. grad af Dannebrog
Danskere i 1800-tallet
Gotthard
Personer fra Ribe
Europamesterskabet i fodbold 1976 - Finalen

Finalen om Europamesterskabet i fodbold 1976 var den 5. finale siden turneringens etablering i 1960. Den blev spillet den 20. juni 1976 på Røde Stjerne Stadion i Jugoslaviens hovedstad Beograd, og skulle finde vinderen af Europamesterskabet i fodbold 1976. De deltagende hold var  og de forsvarende mestre fra . Tjekkerne vandt efter straffesparkskonkurrence.

Det var Tjekkoslovakiets første EM-finale. Vesttyskland skulle spille deres anden finale, efter de i 1972 vandt over  med 3-0. På vejen til finalen havde tjekkerne vundet 4-2 over  i semifinalen efter forlænget spilletid. Vesttyskland skulle også igennem forlænget spilletid, inden  var besejret i deres semifinale.

Kampen blev ledet af den italienske dommer Sergio Gonella.

Kampen

Detaljer

Eksterne henvisninger 
 Europamesterskabet 1976  på UEFAs hjemmeside

Referencer 

Finalen
1976 - Finalen
Sport i Beograd
Tysklands fodboldlandshold
Tjekkoslovakiets fodboldlandshold
Europamesterskabet i fodbold 1960 - Finalen

Finalen om Europamesterskabet i fodbold 1960 var den første finale om Europamesterskabet. Den blev spillet den 10. juli 1960 på Parc des Princes i Frankrigs hovedstad Paris, og skulle finde vinderen af Europamesterskabet i fodbold 1960. De deltagende hold var  og . Sovjet vandt 2-1 efter forlænget spilletid.

Kampen blev ledet af den engelske dommer Arthur Edward Ellis.

Kampen

Detaljer

Eksterne henvisninger 
 Europamesterskabet 1960  på UEFAs hjemmeside

Referencer 

Finalen
1960 - Finalen
Sport i Paris
Sovjetunionens fodboldlandshold
Jugoslaviens fodboldlandshold
Michel Chasles

Michel Chasles (født 15. november 1793, død 18. december 1880) var en fransk matematiker.

Chasles, der havde gennemgået École polytechnique, blev 1841 professor i geodæsi og maskinlære ved denne skole; 1846 overtog han en for ham oprettet lærerplads i højere geometri ved Faculté des sciences i Paris, hvilken han beklædte til sin død. 1851 blev han Medlem af Académie des sciences. – Chasles arbejde falder overvejende inden for den moderne geometri. Ligesom tyskeren Steiner behandler han de simplere kurver og flader (særlig keglesnittene) væsentlig rent geometrisk ud fra sådanne definitioner, at man på alle de fundne resultater straks kan anvende den moderne geometris to store metoder: dualitet og projektion. Disse undersøgelser findes i Chasles' lærebøger: Traité de géométrie supérieure (1852, 2. udg. 1880) og Traité des sections coniques (1865), samt i hans berømte værk: Aperçu historique sur l’origine et le développement des méthodes en géométrie (1837). Dette sidste skrift er en videre udvikling af to geometriske afhandlinger, som 1830 blev prisbelønnede af akademiet i Bryssel, med en tilknyttet historisk oversigt, der er ledsaget af noter, af hvilke flere er betydelige geometriske afhandlinger. Chasles er skaber af nogle af antalsgeometriens vigtigste metoder, idet han har opstillet korrespondanceprincippet og teorien om karakteristikker ved systemer af kurver. Han har videre skrevet: Rapport sur les progrès de la géométrie en France (1870), Les trois livres de porismes d’Euclide (1860), hvori han forsøger at rekonstruere Euklids tabte værk, samt talrige afhandlinger. (Især i Comptes rendus de l’académie des sciences), i hvilke han foruden de nævnte emner også behandler andre, som stereografisk projektion, kinematik m.m. Nogle breve, som Chasles havde købt af en autografsamler, forledte ham til 1867 at opstille den påstand, at den almindelige tiltrækningslov ikke skyldtes Newton, men Pascal; først 2 år efter opdagede han, at brevene var falske.

Eksterne henvisninger 

 

Matematikere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Medlemmer af Videnskabernes Selskab
Salmonsens
Medlemmer af Académie des sciences
Modtagere af Copleymedaljen
Philarète Chasles

Victor Euphémion Philarète Chasles (8. oktober 1798 i Mainvilliers – 18. juli 1873 i Venedig) var en fransk kritiker.

Hans fader, der var en gammel jakobiner
og som divisionsgeneral havde spillet en rolle
under Revolutionen, opdrog ham efter
Rousseau’s Grundsætninger og satte ham 15 Aar gl
i Lære hos en Bogtrykker, der som ivrig
Jakobiner havde Del i en Sammensværgelse, blev
fængslet og trak den unge C. med sig i
Fængslet. Chateaubriand bevirkede hans Frigivelse,
han gik til England og beskæftigede sig her
1819-26 med ivrige Studier af den eng.
Litteratur. 1824 vandt hans Discours sur la vie et
les ouvrages de Jacques Auguste de Thou, og
1828 vandt hans Tableau de la marche et des
progrès de la langue et de la littérature du
XVIe siècle jusqu’en 1610 Akademiets Pris. Efter
sin Hjemkomst til Frankrig arbejdede han, ved
talrige Tidsskriftartikler, for en sund og
fordomsfri Kritik, blev 1837 ansat ved Bibliothéque
Mazarin og 1841 udnævnt til Prof. i nordiske
Sprog og Litt. ved Collège de France, hvilken
Post han beklædte til sin Død. C. var en
ualmindelig frodig Forf. Foruden en lang Række
Romaner, Noveller, Fortællinger af enhver Art,
Rejseskildringer osv., som kun havde ringe
Bet., skrev han nogle hist. Værker: Révolution
d’Angleterre; Charles I, sa cour, son peuple et
son parlement (1844); Oliver Cromwell, sa vie
privée, ses discours publics, sa correspondance
particulière (1847) o. a. Men størst Anseelse
opnaaede han ved sin mangeaarige
litterær-kritiske Virksomhed i Blade og Tidsskr som
Journal des Débats, Revue de Paris og Revue des
deux Mondes. Hans Kritik er spirituel og
ejendommelig, ofte præget af en Lyst til
Paradokser, der gaar over til Manér. De vigtigste af
sine Afhandlinger samlede han under Titlen:
Études de littérature comparée (1847 ff.,
efter hans Død afsluttet 1877); heraf kan
specielt nævnes: Études sur l’antiquité (1847),
Études sur le XVIe siècle en France (1848),
Études sur l’Espagne, Études sur le XVIIIe siècle
en Angleterre, Études sur Shakespeare, Marie
Stuart et l’Arétin, Études sur les hommes et
les mœurs au XIXe siècle, Études sur
l’Allemagne og Études contemporaines. Efter hans
Død udkom L’antiquité (1875), La psychologie
sociale des nouveaux peuples (1875) og hans
Mémoires (1876-77, 2 Bd), der skuffede de store
Forventninger, men dog rummer meget vigtigt
Materiale. C. har tillige udg. Overs. fra Latin
og Engelsk. Hans store Belæsthed og Kendskab
til fremmed Litt., navnlig eng., udbredte det
alsidige Litteraturkendskab i Frankrig. Hans
Kritik er noget løs, lunefuld og springende, men
samtidig velgørende fri for System og Teori.

Kilder 

Litteraturkritikere fra Frankrig
Litteraturhistorikere fra Frankrig
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Salmonsens
Munkholm (flertydig)

Munkholm(en) kan henvise til flere emner:
Steder
 Munkholm (Isefjorden) – en ø, der nok er mest kendt for Munkholmbroen
 Munkholmen – en ø i Trondheimfjorden
 Munkholmen (Nordre älv) – en ø i Nordre älv

Andet
 Munkholm (øl) – en norsk alkoholfri øl

Se også
 Munkholm Odde – en odde i Limfjorden
Paolo Lucio Anafesto

Paoluccio eller Paolo Lucio Anafesto ( eller Paulicius) var angiveligt den første  doge i Venedig. Han var adelsmand fra Eraclea, som dengang var den primære by i regionen, og blev valgt i 697 som leder af hele laguneområdet som omkransede Venedig, både for at få afsluttet konflikterne mellem de forskellige tribuner, som indtil da havde regeret de forskellige områder, og for at koordinere forsvaret mod langobarderne og slaverne, som trængte sig ind på bosættelserne. Hans eksistens er imidlertid ikke bekræftet af nogen kilde før 1000-tallet, selv om han formentlig ikke var en ren legende.

Ifølge John Julius Norwich var Paolo Lucio Anafesto rent faktisk exark Paul.  Hertil kom, at Pauls magister militum havde samme fornavn som Paoluccios angivelige efterfølger, Marcellus Tegallianus, hvilket kaster tvivl på autentiteten af også denne doge.

Referencer

Litteratur 
Norwich, John Julius, A History of Venice. Alfred A. Knopf: New York, 1982.
Anonymous, Archivo Storico Italiano, Tomo VIII: Cronaca Altinate.  Florence, Italy, 1845.

Se også 
 Venetianske doger

Doger
August Crelle

August Leopold Crelle (født 17. marts 1780 i Wriezen, død 6. oktober 1855 i Berlin) var en tysk matematiker og bygmester.

Crelle har forfattet flere skrifter om matematik og landmåling, men er især bekendt som stifter af Journal für die reine und angewandte Mathematik, almindelig kaldet Crelles Journal, hvis udgiver han var fra oprettelsen 1826 til sin død. I den første årgang publiceredes flere afhandlinger af den unge Niels Henrik Abel. De fleste mellem 1816 og 1820 i Preussen anlagte chausséer er byggede under hans ledelse.

Kilder 
 

Matematikere fra Tyskland
Ingeniører fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1700-tallet
Tyskere i 1800-tallet
Salmonsens
Aulacomnium

Aulacomnium (Filtmos) er en slægt af mosser med to danske arter. Slægten er i øvrigt vidt udbredt i verden med i alt ca. 5 arter. Aulacomnium betyder furet Mnium og 
hentyder til sporehuset. Det danske navn hentyder til rhizoidfilten, 
der dækker stænglerne.

 Kuglefiltmos (Aulacomnium androgynum)
 Almindelig filtmos (Aulacomnium palustre)

Ekstern henvisning 
 www.itis.gov Taksonomi.

Planteslægter
Aulacomniaceae
Criterium

Et criterium eller crit er en type cykelløb, der afholdes på en kort rute (normalt mindre end 5 kilometer), ofte på afspærrede strækninger i bymidter.

Løbslængden kan enten være angivet i tid eller et antal omgange. Et criterium varer ofte omkring en time, hvilket er kortere end traditionelle landevejsløb, der kan være mange timer og nogle gange strække sig over flere dage og uger, som et Grand Tour-løb. Gennemsnitshastigheden er dog normalt meget højere. Vinderen er den første rytter, der krydser målstregen uden at være blevet overhalet med en omgang.

Løbene har ofte præmier for at vinde specifikke omgange, for eksempel hver tiende omgang.

At vinde et criterium kræver en blanding af gode tekniske evner – for eksempel at mestre skarpe hjørner – og at kunne køre sikkert med en større gruppe på en lukket rute. Desuden skal man være i god form for at kunne angribe de andre ryttere og gentagende gange kunne accelerere op fra hjørnerne.

Cykelløb i landevejscykling

et:Kriteerium
Marcello Tegalliano

Ifølge traditionen var Marcello Tegalliano (Latin Marcellus) den anden doge i Venedig (717–726); men John Julius Norwich har hævdet, at den første doge, Paoluccio Anafesto, rent faktisk var Paul, Exark af Ravenna og at Marcellus rent faktisk var hans magister militum med samme fornavn.

Henvisninger

Kilder 
Norwich, John Julius. A History of Venice. Alfred A. Knopf: New York, 1982.

Se også 

Doger
Orso Ipato

Orso Ipato (Latin Ursus) var den tredje doge i Venedig (726–742) og den første som er kendt historisk. Engang i begyndelsen af 700-tallet blev han valgt til at lede venetianerne og fik titel af dux (hertug) som i den venetianske dialekt blev til doge. 

Orso kom fra Heraclea. Han blev senere anerkendt af den byzantinske kejser Leo 3., som gav ham titlen hypatos (konsul). Hans arvinger antog efternavnet Ipato på basis af denne kejserlige hæderstitel. Orseolo familien stammede nedstammede også fra ham. Efter Orsos voldelige død (snigmyrdet, måske på initiativ af Eutychius, Exarken af Ravenna), var der et interregnum, som blev udfyldt af fire magistri militum inden hans søn, Teodato, blev valgt som den anden historiske doge i Venedig.

Henvisninger

Kilder 
Norwich, John Julius. A History of Venice. Alfred A. Knopf: New York, 1982.

Doger
Brunstokket rørhat

Brunstokket rørhat (Boletus badius, tidligere Xerocomus badius) er en rørhat, der ligesom slægtsfællen Karl Johan-svampen er en yndet spisesvamp. Svampen findes spredt i Europa og kan blive 14 centimeter høj.

Kendetegn 
Brunstokket rørhats stok kan blive op til 10 centimeter, og med hat måler svampen op til 14 centimeter. Hatten har en glat og skinnende overflade, og farven ligger imellem rød og kakaobrun, mens stokken er lysere og robust. Porerne er forholdsvis store med en kantet form og en citrongul farve. Kødet er lyst gulligt, men bliver blågrønt, hvis man skærer i det, ligesom porerne bliver blågrønne ved tryk. Svampen er en basidiesvamp, og dens sporer bæres således af vinden.

Voksesteder og udbredelse 
Svampen vokser oftest i små grupper under nåletræer, men også under bøgetræer. Den findes spredt i Europa.

Sæson 
Sæsonen for brunstokket rørhat ligger fra midsommer til efterår.

Fodnoter

Kilder 
 Hammond, Nicholas. Den lille felthåndbog om Svampe (1. udgave), Connaught. .

Rørhat
Spiselige svampe
Svampe i Danmark
Scottish Football League 1898-99

Scottish Football League 1898–99 var den niende sæson af Scottish Football League og dermed også det niende skotske mesterskab i fodbold. First Division havde deltagelse af ti hold, der spillede en dobbeltturnering alle-mod-alle. Divisionen blev vundet af Rangers FC, som dermed vandt Scottish Football League for anden gang.

Resultater

First Division 

Siden sidste sæson var var ingen af holdene blevet udskiftet, eftersom ingen hold blev stemt ud.

Op- og nedrykning 

Op- og nedrykning mellem First og Second Division blev afgjort ved afstemning mellem de to lavest placerede hold i First Division og de to bedst placerede hold i Second Division. Afstemningen mellem de fire hold endte således:

Second Division 

Sæsonen 1898-99 var den sjette i Second Division, og ti hold spillede en dobbeltturnering alle-mod-alle.

De to lavest placerede klubber stillede begge op til genvalg til ligaen, og de blev begge to genvalgt, hvilket efterlod de fire ligaansøgere, Arthurlie, Dundee Wanderers, Orion og Raith Rovers med en lang næse.

Kilder / eksterne henvisninger 
 Scottish League 1898-99 
 Scottish Football Historical Archive – Scottish Football League – Re-elections 1891-1951 
 Scottish Football Historical Archive – Scottish Football League & Scottish Premier League – Promotion, relegation and the re-election rule 1893-date

Noter 

Sæsoner i Scottish Football League
Fodbold i 1898
Fodbold i 1899
Domenico Leoni

Domenico Leoni var en venentiansk statsmand af byzantinsk oprindelse. Han var magister militum og Hypatus i 737.

Kilder 
Norwich, John Julius. A History of Venice. Alfred A. Knopf: New York, 1982.

Doger
Felice Cornicola

Felice Cornicola var regent i Venedig, hypatus (Byzantinsk konsul) i 738 og magister militum.

Kilder 
Norwich, John Julius. A History of Venice. Alfred A. Knopf: New York, 1982.

 

Doger
Teodato Ipato

Teodato Ipato (også Diodato eller Deusdedit, ) blev doge i Venedig i 742 efter et kort interregnum ved hans fars død, Orso Ipato. Hans efternavn er rent faktisk den byzantinske titel hypatos. Teodato flyttede hovedstaden i Republikken Venedig fra Heraclea til Malamocco. 

I 751 blev det byzantinske exarkat i Ravenna erobret af Langobarderne og Venedig blev den sidste byzantinske besiddelse i Norditalien. Samme år afsatte frankerne den sidste merovingske konge, Childeric 3., og valgte karolingeren Pippin den Lille, en svoren tilhænger af paven og fjende og af longobarderne. Venedig blev herved en praktisk taget uafhængig stat. Teodato fik ikke lov at regere ret længe. Han blev afsat og blindet i 755 af Galla Gaulo, som tilranede sig hertugtronen.

Kilder 
Norwich, John Julius. A History of Venice. Alfred A. Knopf: New York, 1982.

Se også 

Doger
Gioviano Cepanico

Gioviano Cepanico, eller Cepario, bedre kendt som Gioviano Ipato (fødsels- og dødsår kendes ikke) var en venetiansk general og statsmand af byzantinsk oprindelse. Han fungerede som magister militum i Venedig i 741.  Under hans styre hjalp han til i kampen mellem Heraclia og Equilio.

Kilder 
 Samuele Romanin, Storia documentata di Venezia, Pietro Naratovich tipografo editore, Venezia, 1853.

Se også 

Doger