kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Elisabeth af Østrig-Ungarn

Hertuginde Elisabeth Amalie Eugenie i Bayern (født 24. december 1837 i München, død ved attentat 10. september 1898) var kejserinde af Østrig fra 1854 og (fra 1867) dronning af Ungarn gennem sit ægteskab med kejser Franz Josef af Østrig-Ungarn.

Hun tilhørte huset Wittelsbach og var datter af Max Joseph, hertug i Bayern og prinsesse Ludovika Wilhelmine, hertuginde i Bayern, datter af kong Maximilian 1. Joseph af Bayern. Hun blev kaldt Sissi af familie og venner.

Biografi 

Egentlig var det Sissis storesøster Helene, som skulle have været gift med Frans Josef, men Frans blev betaget af den livlige og meget smukke Elisabeth.

Frans og Sissi blev gift i 1854 og Frans forgudede sin smukke unge kone. Året efter fødte Elisabeth deres første datter Sophie. Næste år fik parret endnu en datter, Gisela, og i 1858 fik de en søn Rudolf. Sophie døde kun to år gammel af sygdom under en rejse i Ungarn. Sissi kom sig aldrig over sorgen og savnet af sin datter. Ægteskabet som havde været lykkeligt, blev ikke det samme igen. Sissi begyndte at rejse meget og flere måneder ad gangen. Elisabeths rejseri blev årsag til sladder.

I 1889 mistede Frans og Sissi deres eneste søn. Han havde skudt sin kæreste og derefter sig selv på det store jagtslot Mayerling, som lå lidt uden for Wien.

Elisabeth blev den 10. september 1898 myrdet af den italiensk anarkist Luigi Luccheni i Geneve i Schweiz.

Eftermæle 
Elisabeths liv har skabt en omfattende romantisk myte, som har resulteret i en række bøger og film og gjort hende meget populær. Hun er ofte blevet sammenlignet med Prinsesse Diana.

Børn 
 Ærkehertuginde Sophie (1855-1857)
 Ærkehertuginde Gisela (1856-1932), gift 1873 med prins Leopold af Bayern og fik fire børn.
 Kronprins Rudolf (1858-1889), gift 1881 med prinsesse Stéphanie af Belgien og fik ét barn.
 Ærkehertuginde Marie Valerie (1868-1924), gift 1890 med ærkehertug Franz Salvator af Østrig og fik ti børn.

Litteratur 
 Hamann, Brigitte: The Reluctant Empress: A Biography of Empress Elisabeth of Austria (Knopf: 1986) () (410pp.).
 Hamann, Brigitte: Sissi, Elisabeth, Empress of Austria (Taschen America: 1997) () (short, illustrated).
 Denenburg, Barry: The Royal Diaries Elisabeth, The Princess Bride

Eksterne links 

 http://www.kaiserin-elisabeth.net 
 http://www.anto.com/sisibio.html 

Kejserinder af Østrig
Dronninger af Ungarn
Dronninger af Bøhmen
Personer fra München
Ikke-regerende dronninger
Kongelige fra Tyskland
Huset Wittelsbach
Personer fra Østrig-Ungarn
Myrdede regenter
Hertuger i Bayern
Michel Serrault

Michel Serrault (født 24. januar 1928, død 29. juli 2007) er en fransk skuespiller fra Brunoy, Essonne. Han blev verdenskendt med sin medvirken som "Zaza Napoli" i filmen La cage aux folles fra 1978. I filmen var han en feminin homoseksuel mand, som dannede par med en mere maskulin homoseksuel spillet af Ugo Tognazzi. Filmen blev en trilogi. En Broadway-musical ved samme navn blev opsat i 1983, og der blev desuden lavet en amerikansk version kaldet Birdcage i 1996, hvor Robin Williams spillede Michel Serraults rolle. 

I løbet af sin karriere spillede han alle typer af roller i mange andre franske film.

Man kan blandt andet se ham i filmen Pigen fra Paris fra 2002, hvor han spillede en ældre gnaven landmand, der sælger sin gård til en pige (spillet af Mathilde Seigner) fra Paris.

Tre gange har han modtaget en César for bedste mandlige hovedrolle (1979,1982 og 1996).

Filmografi 
 jeg er 100 år (1971)
 Mød min hr. mor (1978)
 Skyd med hr. mor (La cage aux folles 2) (1980)
 Min hr. mor skal være far (La cage aux folles 2) (1985)
 Nelly og Herre Arnaud (1995)
 Beaumarchais (1996)
 Assasin(s) (1997)
 Pigen fra Paris (2001)
 The butterfly (2002)

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Frankrig
Cesar for bedste mandlige hovedrolle
Elling (film)

Elling er en norsk film fra 2001, instrueret af Petter Næss. Filmen er baseret på romanen Brødre i blodet, af Ingvar Ambjørnsen.

Handling 

Oslo kommunes socialforvaltning henter to mænd, Elling og Kjell Bjarne, ud af deres institutioner og flytter dem sammen ind i en lejlighed, hvorfra de skal integreres i normale tilværelser. Elling lider af en kraftig moderbinding og snobber for kulturen, mens Kjell Bjarne bærer sit stempel som en lidet talende udviklingshæmmet med sig.

Snart opstår mellem de to mænd et forhold af gensidig afhængighed. Forskellene mellem den selvoptagne Elling og Kjell Bjarnes robuste omend uudtalte medmenneskelige talenter skaber efterhånden megen jalousi mellem kontubernalerne.

Deres indbyrdes afhængighed løsner op efter Kjell Bjarnes møde med den gravide overbo, Reidun, og Ellings med den forsumpede litterat, Alfons Jørgensen. To normalt uforenlige universer mødes på en tur til Jørgensens hytte i hans Buick årgang 58, som Kjell Bjarne har genoplivet. Ellings kultursnobberi, som, ud over at have sat ham i forbindelse med Alfons Jørgensen, får ham til at se sig selv som digter, er filmens humoristiske omdrejningspunkt.

Roller

Eksterne henvisninger 
 

Norske film fra 2001
Dramafilm fra Norge
Komediefilm fra Norge
Film instrueret af Petter Næss
Inside The Whale

Inside The Whale var en dansk musikgruppe, der blev dannet i 1991 i den lille by Lind uden for Herning. De spillede i starten mest grungemusik inspireret af Nirvana. De fik dog først deres rigtige gennembrud, da de begyndte at lave musik på dansk.

Deres vel nok største hits er "Hvor er tiden, der ta'r os", "Jeg vil være din mand", "Louise", "Lommerne fulde af drømme" og "Kun dig og mig". Gruppen blev opløst i 2001.

Medlemmer 
 Marcus Winther-John, sang og guitar
 Lars Skjærbæk, guitar
 Troels Skjærbæk, bas
 Peter Bjerrum, trommer (1991-1997)
 Tobias Folting, trommer (1997-2001)

Diskografi 
 In Nature's Uniform (1994)
 Jack In The Box (1995)
 Rebeller Uden Sag (1998)
 Tænk Hvis Du Gik Glip Af Noget (2000)

Eksterne kilder/henvisninger 
 Gaffa.dk 

Popgrupper fra Danmark
Musikgrupper fra 1991
Musikgrupper opløst i 2001
Osvaldo Cavandoli

Osvaldo Cavandoli, kendt under sit kunstnernavn Cava, (født 1. januar 1920, død 3. marts 2007), var en italiensk animator og tegneserietegner. Hans vel nok mest kendte værk i Danmark, er tegnefilmene La Linea, som blev vist i dansk tv første gang i 1970'erne.

Osvaldo Cavandoli blev født i Maderno sul Garda ved Gardasøen i Italien, men flyttede som to-årig med familien til Milano, hvor han senere blev udnævnt til æresborger. Fra 1936 til 1940 arbejdede han som teknisk designer ved Alfa Romeo.

I begyndelsen af 1940'erne fik han interesse for animation og tegneserier, og i 1943 begyndte han at arbejde sammen med tegneren Nino Pagot, som senere skabte figuren Calimero. Fra 1950 til 1958 arbejdede han selvstændigt som instruktør og producent af dukkefilm. Osvaldo Cavandoli blev verdenskendt for figuren La Linea, der var en simpel stregfigur, som blev skabt i 1969. I 1978 tilkom figuren Sexlinea og i 1988 kom Eroslinea.

La Linea høstede priser ved flere internationale filmfestivaler, og blev vist på tv i mere end 40 lande.

Eksterne henvisninger 
 Quipos – Autori: Cavandoli 
 Comic creator: Osvaldo Cavandoli

Tegneserietegnere
Animatorer fra Italien
Svanholm

Svanholm kan henvise til flere artikler:
 Svanholm Gods er en herregård i Frederikssund Kommune.
 Svanholm Storkollektiv ejer, driver og bor på Svanholm Gods.
 Svanholm.com ApS var en virksomhed, der solgte analyseudstyr til den pharmaceutiske industri i Skandinavien. D. 1. november 2018 blev virksomheden opkøbt af RAMCON A/S.

Noter
Kiruna

Byen Kiruna (samisk Giron, finsk Kiiruna, tornedalsfinsk Kiruna) er administrationscentrum i Kiruna kommune i Norrbottens län, Sverige.

Baggrund 
Kiruna betyder fjeldrype, og bysamfundet antog officielt navnet den 27. april 1900. Om det etymologiske ophav råder der dog nogen usikkerhed. Formelt er det det samiske giron, som ligger bag navnet Kiruna, men mange mener, at det lige så godt kan være det finske eller tornedalsfinske kiiruna respektive kieruna, som er ophav til navnet.

Kiruna blev før kommunalreformen i 1970'erne omtalt som verdens arealmæssigt største by, da man regnede hele Kiruna kommune (over 20.000 km²) som en by. Selve Kiruna by er arealmæssigt lille, også efter svenske forhold. For eksempel kan nævnes, at Göteborg har et areal på 19.744 hektar (mod Kirunas 1.572 hektar). I dag er Kiruna Kommune end ikke verdens største kommune, da Qaasuitsup Kommune i Grønland har et areal på 660.000 km².

Byforvandling 
For tiden er byen ved at gennemgå en større forvandling, hvor dele af byen ganske enkelt flyttes. Dette skyldes, at den omfattende minedrift, der foregår i fjeldet Kiirunavaara nær byen, har givet store deformationer i overfladen, og disse deformationer kommer efterhånden nærmere til byen. I kommunen er det derfor besluttet, at de mest truede dele af byen skal flyttes. De første skitser af den nye bydel blev offentliggjort i 2007, og de første udgravninger til kloakker i det nye område begyndte samme år. En plan for ændring af jernbanen til Kiruna er også fremlagt.

Ekterne links 
 Kiruna.se
 Kiruna kommun
 Turistinformation Kiruna
La Linea

La Linea, på dansk også kendt som Linus på linien eller Stregen, er en italiensk tegnefilm-figur, som blev skabt i 1969 af den italienske tegner og animator Osvaldo Cavandoli. Filmene blev oprindeligt lavet til brug i reklamer for det italienske firma Lagostina, der fabrikere køkkenudstyr, og havde da titlen Carosello, mens figuren blev kaldt Agostino Lagostina, men allerede efter otte afsnit overgik figuren fra reklame til selvstændig tegnefilm.

Mellem 1969 og 1991 lavede Osvaldo Cavandoli 90 afsnit af La Linea. Hvert afsnit havde en varighed af ca. 2 minutter og 30 sekunder, og blev derfor ofte benyttet som fyld mellem udsendelserne i tv.

Selvom afsnittene er nummererede op til 225 er der i realiteten kun 90 La Linea-afsnit. Lagostina-serien havde 8 (5 min) afsnit, 100-serien havde 56 (101-156) og 200-serien havde 26 (200-225).

Filmene handler om en mand, La Linea, der er tegnet som et simpelt omrids, og altid går langs en uendelig linje. Ofte støder han på et problem eller en forhindring, hvorefter han arrigt henvender sig til tegneren, der må finde en løsning. Et fast tilbagevendende indslag er, at linjen han går på brydes, og han derfor falder ned i et uendeligt tomrum. Stemmen til La Linea, som taler på et uforståeligt vredladent italiensk vrøvlesprog, blev lavet af den italienske klovn Carlo Bonomi.

Siden 1972 er La Linea blevet vist i mere end 40 tv-kanaler verden over, og har også været benyttet mellem reklamerne i biografer verden over. I 1978 kom figuren Sexlinea til, og i 1988 kom Eroslinea. Serien vandt i 1972 en pris ved filmfestivalen i Annecy i Frankrig og i 1973 i Zagreb i Kroatien.

I dansk tv kunne man gense La Linea i reklamer for ejendomsmæglerkæden Home i første halvdel af 2000'erne, og i 2005 optrådte han i musikvideoen til "(Don't) Give Hate a Chance " af det engelske rockband Jamiroquai. Kort før sin død, tegnede Osvaldo Cavandoli La Linea til en reklame for den islandske bank, Kaupthing Bank.

Eksterne henvisninger 
 
 WeirdSpace: Stregen  (kort dansk artikel om La Linea)

Tegnefilm
Animerede tv-serier
Film fra Italien
Materiel design

Materiel design var et linjefag på danske lærerseminarier. Faget blev indført fra sommeren 2007. 

I beskrivelsen af det nye linjefag står der bl.a.: 
"Materiel design sætter den studerende i stand til at arbejde praktisk med designprocesser og håndværksmæssig virksomhed med henblik på at forstå, skabe og udvikle materiel kultur.
Undervisningen skal sikre, at de studerende bliver i stand til at begrunde, planlægge, gennemføre og evaluere en varieret og innovativ undervisning i sløjd, håndarbejde og i materiel design som evt. valgfag."

Materiel design blev i første omgang kun oprettet på ét seminarium, idet studerende åbenbart kviede sig ved at vælge kombinationsfaget materiel design. De fleste interesser gik på enten sløjd eller håndarbejde efter den gamle ordning, men ikke begge retninger.
Først da folkeskolefaget håndværk og design blev indført som afløser for sløjd og håndarbejde, blev linjefaget befæstiget i læreruddannelsen, men nu under det nye navn håndværk og design fælles med fagets navn i børneskolen.

Henvisninger 
 Politiken  om Design og Håndværk.
 SLØJD nr. 4, august 2009, side 97 f.

 
Materiel kultur
Håndværk og design
Sløjd
Håndarbejde
Kulturteknik
Materiel kultur

Materiel kultur er den del af en kultur, der har fundet udtryk i form af tildannede genstande (artefakter). Arkæologien er med nødvendighed henvist til at studere fortidens kulturer ved hjælp af deres materielle levn, men også andre videnskaber udforsker i større eller mindre omfang den materielle side af fortidige eller nutidige kulturer.

I fagområdet materiel kultur forenes studiet af fysiske genstande med antropologiske studier i en ny kandidatuddannelse fra 2006 på tre danske og et svensk universitet.
Faget henvender sig til folk, der er uddannet inden for tekstilfag, design, sløjd, hjemkundskab, ernæring, forbrug, sundhed, arkitektur, etnologi, museologi, antropologi, idéhistorie m.m.

CVU København & Nordsjælland udbyder en pædagogisk diplomuddannelse (PD) i materiel kultur (æstetik, kultur og håndværk), som er en videreudvikling af flere tidligere diplomuddannelser i sløjd, håndarbejde, tekstildesign, tekstilformgivning og tekstilfag.

En uddannelse i materiel kultur vil være det nye fundament for lærere ved videregående uddannelser i de fagområder, der henhører under de ovenfor nævnte emner.

Eksterne links 
 Forskningsnetværket Materiel Kultur, Kognition og Natur  ved Aarhus Universitet
 Kandidatuddannelsen i materiel kultur
 Minna Kragelunds Abstract  om materielle kulturstudier

 

eo:Materia kulturo
Museologi

Museologi er en tværfaglig og tværinstitutionel videnskab, hvor man beskæftiger sig med kulturarven og den måde, samfundet forvalter den på, bruger den og bevarer den for eftertiden. Kulturarv er et bredt begreb, som dækker over alt lige fra Solvognen til royale bryllupper. En masteruddannelse i museologi giver en god baggrund for at arbejde med museer og museumsvæsen.

 
Materiel kultur
Videregående uddannelser i Danmark
Videnskab
Børne1eren

Børne1eren var et program for børn i alderen 8-13, der blev sendt alle hverdage fra ca. 16:30 til 17:00 i årene 1994 til 2001 på DR1.

Hver torsdag var der Børne1eren Live, hvor der brev sendt live fra studiet, diverse emner blev taget op, der kom gæster, blev afholdt seerkonkurrencer mm.

I 2001 måtte Børne1eren forlade skærmen til fordel for ungdomsprogrammet Boogie, som dog henvender sig til en lidt ældre aldersgruppe (15-18) og blev sendt i tidsrummet 16-17. I tidsrummet 17-18 kom der nu et nyt program for børn i alderen 8-13 ved navn Barracuda, der dog sendte færre live-shows end Børne1eren og flere tegnefilm.

Eksterne henvisninger 
 

DR-programmer
Tweel

Et tweel (portmanteau af tire (da. dæk) og wheel (da. hjul)) er et eksperimentelt dækdesign under udvikling ved Michelin. Dækket bruger ikke et trykluft og kan derfor ikke revne eller blive fladt. Tweel anvender i stedet fleksible polyurethan eger til at støtte dækoverfladen.

Se også
Punkterfrit dæk

Eksterne henvisninger 
 machinedesign.com
 Michelin | Press Release
 CBS News | Reinventing The Wheel (video WMV)
 Radical new wheel technology (Gizmag.com.au)
 Rubber Spokes Give Bounce to Airless Safety Tires (May, 1938)  

Køretøjsteknologi
Fremspirende teknologi
Hjul
Dæk
The Rolling Stones No. 2

The Rolling Stones No. 2 er det andet engelsk album fra The Rolling Stones, der blev udgivet i 1965 som opfølgeren på det succesfulde debut album fra 1964 The Rolling Stones. Ikke overraskende fulgte The Rolling Stones No. 2 i sin forgængers fodspor, ved at bestå hovedsagelig af  R’n’B covers. Dog indeholdt den hele tre numre fra det stadig stærkere sangskrivning makkerpar Mick Jagger / Keith Richards. 

Ved at bruge coveret fra albummet 12 X 5, det andet amerikanske album udgivet i oktober 1964, ville The Rolling Stones No. 2 stort set efterligne det næste album udgivet i USA, albummet The Rolling Stones, Now!. 

Mens Eric Easton var med producent på The Rolling Stones debut album sammen med Andrew Loog Oldham, overtog Oldham hele arbejdet for The Rolling Stones No. 2 som blev optaget spredt gennem 1964.

Det var en stor succes ved udgivelsen i England, og The Rolling Stones No. 2 blev nummer 1 tidligt i 1965, hvor den lå i 10 uger. Endnu en gang blev albummet fra The Rolling Stones et af årets bedst sælgende albums.

Spor

A-side 
"Everybody Needs Somebody To Love" (Solomon Burke/Jerry Wexler/Bert Russell) – 5:03 
 Kan også fås på More Hot Rock (Big Hits & Fazed Cookies). Versionen på The Rolling Stones, Now er 2 minutter kortere. 
"Down Home Girl" (Jerry Leiber/Arthur Butler) – 4:11 
"You Can't Catch Me" (Chuck Berry) – 3:38 
"Time Is on My Side" (Norman Meade) – 2:58 
Denne version af sangen er anderledes end den der er på albummet 12 x 5
"What A Shame" (Mick Jagger/Keith Richards) – 3:03 
"Grown Up Wrong" (Mick Jagger/Keith Richards) – 1:50

B-side 
"Down The Road Apiece" (Don Raye) – 2:55 
"Under The Boardwalk" (Arthur Resnick/Kenny Young) – 2:46 
"I Can't Be Satisfied" ( McKinley Morganfield) – 3:26 
"Pain In My Heart" (Naomi Neville) – 2:11 
"Off the Hook" (Mick Jagger/Keith Richards) – 2:33 
"Susie Q" (Eleanor Broadwater/Dale Hawkins/Stan Lewis) – 1:50

Eksterne henvisninger 
2/ The Rolling Stones No. 2

Album fra 1965
Rolling Stones-album
Sepoy-oprøret

Sepoy-oprøret betegner et oprør mod det britiske styre i Indien 1857-58 foranlediget af sårede religiøse følelser og manglende respekt for lokale sociale rettigheder. Oprøret eller den lange stribe af opstande, som oprøret bestod af, var iværksat af bl.a. den store gruppe af indiske soldater, der gik under den samlede betegnelse sepoys, og som var lejet til at gøre tjeneste i Det britiske Ostindiske kompagni.

Det store britiske handelskompagnis hensynsløse fremfærd for at øge de britiske besiddelser i Indien og europæisere de koloniserede områder skabte stor modstand. Den umiddelbare årsag til udbrud af oprøret var vedholdende, og hurtigt spredte rygter om, at geværkuglerne, som sepoy-regimenterne anvendte, var indsmurt i en blanding af okse- og svinefedt. De anvendte geværtyper var forladere, og når soldaterne ladede geværet, holdt de kuglen i munden, mens de hældte krudtet i geværet. Men var kuglen indsmurt i okse- og svinefedt, blev både hinduernes og muslimernes religiøse forskrifter overtrådt.

Oprøret spredtes hurtigt til stort set alle britisk kontrollerede dele af Indien, og kampene var specielt hårde i den nordlige del, hvor der fandt voldsomme opgør og massakrer sted i bl.a. Cawnpore i 1857 og i Lucknow i 1858. Den nepalesiske hersker Jung Bahadur Rana fra Gurkha-regeringen i Nepal så en mulighed for at indgå alliance med englænderne og støttede nedkæmpningen af oprøret i Lucknow. Det var med til at give Nepal visse nationale fordele, lige som der blev indgået en aftale om leverance af Gurkha-soldater til de britiske regimenter i Indien.

Efter at oprøret var nedkæmpet, blev Det britiske Ostindiske kompagni opløst, og den britiske regering og parlamentet i London overtog den direkte kontrol over området.

Eksterne henvisninger 

Begivenheder i 1857
Begivenheder i 1858
Nepals historie
Indiens historie
Imperialisme
Replicant (film)

Replicant er en actionfilm fra 2001 med Michael Rooker og Jean-Claude Van Damme i hovedrollerne. Filmen er instrueret af Ringo Lam. Den er filmet i Vancouver i Canada, og Seattle i Washington i Amerika. Filmen er det andet samarbejde mellem Van Damme og den kinesiske actioninstruktør Ringo Lam. Van Damme spillede også to karakterer i en anden af Lam's film Maximum Risk fra (1996), og også i Double Impact fra (1991).

Handling 

Jean-Claude Van Damme spiller to karakterer. Den ene er en seriemorder kendt som The Torch, og den eneste måde at politiet vil være i stand til at fange ham på er ved at skabe en klon (også spillet af Van Damme) af seriemorderen. Michael Rooker spiller betjenten som forsøger at fange ham.

Eksterne Henvisninger 
 

Amerikanske film fra 2001
Actionfilm fra USA
Arnbitter

Arnbitter er en danskproduceret bitter, der bliver produceret af Anton Thorup & Søn. Bitteren kan dateres tilbage til tresserne.
Bitteren sælges med sloganet "Hverken ny, trendy eller importeret".

Varianter 
Arnbitter produceres i to varianter.
Den originale bitter med navnet Arnbitter (med grøn etiket) består af en række urter, der er blandet efter hemmelig opskrift Den har en alkoholvolumen på 50%, og sælges over hele landet, dog primært i Århus. Den er oprindeligt blandet af vinfimaet Arne M. Hansen i Århus, men har siden 1978 været produceret af vinfirmaet Anton Thorup & Søn.

Varianten Arnbitter Mint (med blå etiket) er sjældnere. Den udsprang af eksperimenter fra 1997, og blev endeligt produceret i 1999. Smagen er relativt rund og sød, og har 40% alkohol.
Farvemæssigt har begge varianter ravkulør, men Arnbitter Mint er mørkere og mere gylden.

Priser og medaljer 
Arnbitter vandt guldmedalje ved den internationale vin & spiritusudstilling i Rotterdam i 1970.
Arnbitter har modtaget sølv ved The International Wine & Spirit Competition 2005 i London.

Referencer

Eksterne henvisninger  

 Officiel hjemmeside  på anthonthorup.dk

Bittere
Drikke fra Danmark
Klovner i Kamp

Klovner i Kamp er en norsk hiphopgruppe. Gruppen blev dannet i 1994, på det tidspunkt som en duo med Alis (Aslak Hartberg) og Dr. S (Sveinung Eide) ved roret. Kort tid efter fik bandet et nyt medlem, "Dane" eller "Dansken" (Esben Selvig). Klovner i Kamp havde denne trio i flere år før de i 2000 med sig fik Finger'n (Thomas Gullestad) eller Goldfinger som sidste og fjerdemand på holdet. Mens Goldfinger var dj og lavede beatene til sangene, holdt de 3 øvrige medlemmer sig til at skrive teksterne og indspille dem.

I 1999 dannede Klovner i Kamp og bandet Oslo Fluid – som Alis også var medlem af – pladeselskabet City Connections som blandt andet udgav verdens første rapalbum på norsk, Schwin (album) i 2000.

Da bandet havde sin afslutningskoncert på Rockefeller den 1. september 2006, kunne de tage en velfortjent "pause". Klovner i Kamp er de størst sælgende norske rapartister gennem tiderne. De solgte over 30.000 eksemplarer af albummet Bjølsen hospital, der blev udgivet i 2001 og de har vundet flere anerkendte og respektable priser indenfor norsk sprog og musik.

Flere af medlemmene fra Klovner i kamp er nu medlemmer ag skranglebandet Yoga Fire sammen med deres tidligere rap-kollega Apollo og deres tidligere lydmand Søren "Posen" Brandt.

Den 4. juli 2009 spillede de en genforeningskoncert på Roskilde Festivalen i Danmark.

Medlemmer 
 Aslak Hartberg, "Alis" Sveinung Eide, "Dr. S"
 Esben Selvig, "Dansken" Thomas Gullestad, "Goldfinger"

Diskografi

Studiealbummer 
 Schwin – 2000
 Bjølsen hospital – 2001
 Kunsten å fortelle – 2003
 Ørnen Tek Ikkje Unga – 2005

EP-er 
 Bare meg EP – 1999
 Tykt og tynt EP – 2001
 Fritt vilt  EP - 2003
 Kjærlighetstrilogien EP - 2016

Singler 
 "Et Juleevangelium" – 2005
 "Langt å gå" – 2015
 "Hollywood" – 2017
 "Heimebane" – 2019
 "Herregud" – 2020

Priser og udmærkelser 
 Spellemannprisen 2001 i klassen hiphop for albummet Bjølsen hospital
 Edvart prisen under kategorien "tekst til musikk" for sangen Nattens sønner

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside
 Diskografi fra norskhiphop.no 

Hiphopgrupper fra Norge