kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
The National

The National er et amerikansk indierock-band, der blev dannet i Cincinnati, Ohio i 1999 og er for øjeblikket baseret i Brooklyn, New York. Bandet består af Matt Berninger (vokal), Aaron Dessner (guitar og keyboard), Bryce Dessner (guitar) samt Scott Devendorf (bas) og Bryan Devendorf (trommer). Indtil videre har bandet udgivet otte studiealbums, hvoraf det seneste er I Am Easy To Find, der udkom i 2019.

Historie 
Efter at være flyttet fra Ohio til New York dannede de to brødrepar Dessner og Devendorf sammen med Matt Berninger i 1999 The National.

Efter et par enkelte livekoncerter udkom bandets selvbetitlede debutplade i 2001 på brødrene nystartede pladeselskab Brassland Records. The National placerede sig i krydsfeltet mellem indie rock, traditionel amerikansk rock og country.

I 2003 udgav The National deres andet album 'Sad Songs For Dirty Lovers', der musikalsk lå fint i forlængelse af debuten. Igen formåede The National at skabe en række stemningsmættede america-sange med Matt Berningers dybe baryton i front.

Efter et skift til pladeselskabet Beggars Banquet opnåede The National i 2005 et større gennembrud med pladen 'Alligator'. Albummet fik gode anmeldelser og i magasiner som Uncut og Insound opnåede albummet plads på listerne over årets plader.

I foråret 2007 udkom 'Boxer'. Modtagelsen af pladen kunne ikke helt leve op forgængerens, men 'Boxer' indeholder flere perler, bl.a. åbningsskæringen 'Fake Empire'. The National får på 'Boxer' hjælp fra flere forskellige musikere, f.eks. Padma Newsome fra The Clogs og Sufjan Stevens.

Efter endnu et skifte i pladeselskab til britiske 4AD udkom 2010 det meget roste 'High Violet', hvor melankolien i den grad er i live med numre som 'Sorrow', 'Terrible Love', 'Anyone's Ghost' og 'Bloodbuzz Ohio'.

Det kan være svært nøjagtig at beskrive The Nationals musik og gruppen er gennem årene også blevet sammenlignet med så forskellige navne som Tom Waits, Leonard Cohen, Joy Division, Nick Cave, Jayhawks og Wilco.

I 2019 udkom I Am Easy To Find. Dette album er lige så eksperimenterende som albumet ’High Violet’, men på en mere rolig måde.

Diskografi

Studiealbums 
 The National (Brassland, 2001)
 Sad Songs For Dirty Lovers (Brassland, 2003)
 Alligator (Beggars Banquet, 2005)
 Boxer (Beggars Banquet, 2007)
 High Violet (4AD, 2010)
 Trouble Will Find Me (2013)
 Sleep Well Beast (2017)
 I Am Easy to Find (2019)
 First Two Pages of Frankenstein (2023)

EP'er 
 Cherry Tree (Brassland, 2004)
 The Virginia EP (Beggars Banquet, 2008)

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 
 

Fra DR's Musikleksikon
Rockgrupper fra USA
Indierockgrupper fra USA
Etableret i 1999
Har spillet på Roskilde Festival
Musikere fra 4AD
Bo Hembæk Svensson

Bo Hembæk Svensson (født 2. juni 1964) er den danske erhvervsleder (ejer af softwarefirmaet Convergens), der i 2007, under pseudonymet John Doe, skrev en advarende e-mail om bedrageriet i IT Factory til firmaets bestyrelsesformand Asger Jensby.

Erhvervsfolk fra Danmark
Annie Nightingale

Anne "Annie" Nightingale MBE (født 1. april 1942), er en engelsk journalist, radiovært, forfatter m.m. Hun var den første kvindlige vært på BBC Radio 1.

Hendes journalist/dj-karriere startede tilbage i 1969, og siden da har hun være vært på et utal af de allermest populære radioprogrammer i England, alt imens hun har givet shows overalt i verden.

I 2004 blev hun som den første kvindelige Radio 1-dj indlemmet i den prestigefyldte Royal Academy Hall of Fame.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Fra DR's Musikleksikon
Radioværter
Musikere fra England
Villy Vilddyr - og landet med de vilde krabater

Villy Vilddyr – og landet med de vilde krabater (eng: Where the Wild Things Are) er amerikansk fantasyfilm fra 2009 instrueret af Spike Jonze, der også har skrevet manuskriptet sammen med Dave Eggers. Filmen er baseret på Maurice Sendaks børnebog af sammen navn og Sendaks har også medvirket som producer på filmen, ligesom skuespilleren Tom Hanks.

Medvirkende 
 Max Records som Max
 Catherine Keener som Connie, Max' mor
 Pepita Emmerichs som Claire
 Mark Ruffalo som Connies kæreste
 Steve Mouzakis som Mr. Elliott
 James Gandolfini som Carol
 Lauren Ambrose som KW
 Chris Cooper som Douglas
 Forest Whitaker som Ira
 Catherine O'Hara som Judith
 Paul Dano som Alexander
 Michael Berry Jr. som Tyren

Ekstern henvisning 
 

Eventyrfilm fra USA
Amerikanske film fra 2009
Film instrueret af Spike Jonze
Film baseret på bøger
Fantasyfilm fra USA
The Piano

The Piano er en australsk-fransk-newzealandsk dramafilm fra 1993 instrueret, produceret og skrevet af Jane Campion og med Holly Hunter, Harvey Keitel og Anna Paquin på rollelisten. Filmen var nomineret til otte Oscars og vandt tre, bedste kvindelige hovedrolle (Holly Hunter), bedste kvindelige birolle (Anna Paquin) og bedste origianle manuskript (Jane Campion). Desuden vandt filmen De Gyldne Palmer i Cannes.

Plot 

Den stumme Ada bliver i slutningen af 1800-tallet sendt til New Zealand for at indgå i et arrangeret ægteskab med godsejeren Stewart. Hun medbringer ikke bare sin datter, men også sit flygel, som manden dog efterlader på stranden. Naboen Baines, der er dækket med Maori-tatoveringer, redder instrumentet og køber det af Adas mand. Desuden laver har en særlig aftale med Ada, der gradvis fører til vækkelse af hendes skjulte drifter og fører til en eksplosiv konfrontation.

Medvirkende 
 Holly Hunter som Ada
 Harvey Keitel som Baines 
 Sam Neill som Stewart
 Anna Paquin som Flora
 Kerry Walker som Tante Morag
 Geneviève Lemon som Nessie
 Tungia Baker som Hira
 Ian Mune som Præst
 Peter Dennett som Sømand 
 Te Whatanui Skipwith som Nihe
 Pete Smith som Hone
 Bruce Allpress som Den blinde klaverstemmer
 Cliff Curtis som Mana
 Carla Rupuha som Heni
 Mahina Tunui som Mere 
 Hori Ahipene som Mutu
 Gordon Hatfield som Te Kori

Priser 
 Cannes 1993, Bedste kvindelige hovedrolle
 Cannes 1993, De Gyldne Palmer
 Oscar 1994, Bedste kvindelige hovedrolle
 Oscar 1994, Bedste kvindelige birolle
 Oscar 1994, Bedste original manuskript
 Bodil 1994, Bedste ikke-amerikanske film
 Robert 1994, Årets udenlandske film
 Golden Globes 1994, Bedste kvindelige hovedrolle (drama)

Eksterne henvisninger 
 

Film fra New Zealand
Film fra Australien
Franske film fra 1993
Film fra 1993
Film instrueret af Jane Campion
Bodilprisen for bedste amerikanske film
De Gyldne Palmer
César for bedste udenlandske film
Nærøysund Bro

Nærøysund Bro er en hængebro som krydser Nærøysundet mellem Marøya i Nærøy og Vikna i Trøndelag fylke i Norge. Sammen med Marøybroen forbinder den Vikna med fastlandet. Nærøysund Bro er 701 meter lang, med et hovedspænd på 325 meter og en gennemsejlingshøjde 41 meter. Broen har 17 spænd. Byggningen startede i januar 1978, og broen blev åbnet 6. november 1981. Broerne er del af riksvej 770.

Ekstern henvisning
Marøyposten: Nærøysundbrua 

Broer i Trøndelag

Vikna
Marøybroen

Marøybroen er en frit frembyg-bro som krydser Marøysundet og Buskholmen mellem fastlandet og Marøya i Nærøy kommune i Trøndelag fylke i Norge. Sammen med Nærøysund Bro forbinder den økommunen Vikna med fastlandet. Marøybroen er 590 meter lang, med længste spænd på 120 meter. Bygningen startede i 1976, og broen blev åbnet i oktober 1978. Broerne er del af riksvej 770.

Eksterne henvisninger

Broer i Norge
Trøndelags geografi
Nærøy
Cry Freedom

Cry Freedom er en britisk-amerikansk film fra 1987 instrueret og produceret af Richard Attenborough og er baseret på begivenhederne i Sydafrika i slutningen af 1970'erne under apartheid. Filmen har Kevin Kline og Denzel Washington i hovedrollerne. Washington blev nomineret til en Oscar for bedste mandlige birolle.

Medvirkende 
 Steve Biko – Denzel Washington
 Donald Woods – Kevin Kline
 Wendy Woods – Penelope Wilton
 Jimmy Kruger – John Thaw
 Charles Jenkins – Robert Jones
 Bruce Haigh – John Hargreaves
 Statsanklager – Ian Richardson
 Mamphela Ramphele – Josette Simon
 Ntsiki Biko – Juanita Waterman

Ekstern henvisning 
 

Film baseret på virkelige begivenheder
Film instrueret af Richard Attenborough
Britiske film fra 1987
Amerikanske film fra 1987
Aalborg Sportshøjskole

Aalborg Sportshøjskole er en moderne folkehøjskole, som blev etableret i 1982. 

Skolen er beliggende i Aalborg og placeret i Vestbyen nær centrum, overfor Aalborg Stadion.

På Aalborg Sportshøjskole kan man uddanne sig til diplomtræner, forberede sig til optagelsesprøven på Politiskolen eller udvikle sig indenfor idrætslige og menneskelige områder. Selvom idrætten udgør en stor del af den daglige undervisning, er der i lige så høj grad gjort plads til mere alment dannende fagområder på skemaet.

Tidligere forstandere 
1982-1983: Arenth Nielsen
1984-1988: Steen Bjørn Pedersen
1988-1988: Per Jessen (konstitueret ca. 5 mdr.)
1988-1991: Christian Møller
1992-2002: Ole Vøgg Veje
2002-2009: Susan Roulund
2009-2015: Betina Møgeltoft Christiansen
2015-2018: Rasmus Krogh
2018-: ?

Fag

Hovedfag 

I 2016 udbydes følgende hovedfag:

•	Styrketræning diplomtræner
•	Fitness diplominstruktør
•	Håndbold diplomtræner
•	Ridning diplomtræner
•	Politilinien
•	Sundhedslinien
•	Idrætslinien
.Special Forces - endurance og meget meget mere

Valgfag 

I 2016 udbydes af valgfag bl.a.:

•	Band og sammenspil
•	Kunsthåndværk
•	Debatfag
•	Smykkeværksted
•	Engelsk
•	Dansk
•	Samfundsfag
•	Kampsport
•	Spinning
•	Springgymnastik
•	Styrketræning
•	Fitness
•	Fodbold
•	Klatring
•	Surfing

Ekstra tilbud 

Hvert år udbydes ekstra tilbud i form af:

•	Faldskærmsudspring
•	PADI dykkercertifikat
•	Adventuretur Norge
•	Skitur Norge
•	Rejselederuddannelse

Studieture 
•	Adventuretur Frankrig (efteråret)
•	La Santa Sport (foråret)
•	Skitur (foråret)

Eksterne henvisninger 
Officiel hjemmeside

Folkehøjskoler i Danmark
Sportshøjskole
Etableret i 1982
Midnight Cowboy

Midnight Cowboy er en kritikerrost amerikansk dramafilm fra 1969 instrueret John Schlesinger efter James Leo Herlihys roman af samme navn fra 1965. Filmen har Dustin Hoffman og Jon Voight i hovedrollerne.

Den blev i 1970 tildelt tre Oscars for bedste film, bedste instruktør og bedste filmatisering. Den vandt også hele 7 BAFTA-priser (blandt andet for bedste film) og tillæg til dette vandt Jon Voight en Golden Globe for bedste nykommer i film.

Den blev meget godt modtaget af filmkritikerne og har opnået så meget som 90% på Rotten Tomatoes. Den kendte amerikanske filmanmelder Roger Ebert gav den tre af fire stjerner. Den blev en publikumsucces og indbragte $44,8 millioner ved amerikanske biografer i 1969.

Medvirkende 
 Dustin Hoffman som Enrico "Ratso" Rizzo
 Jon Voight som Joe Buck
 Sylvia Miles som Cass
 John McGiver som Mr. O'Daniel
 Brenda Vaccaro som Shirley
 Barnard Hughes som Towny

Aldersgrænse 
Da Midnight Cowboy blev udgivet, gav det amerikanske rating-system MPAA den en X-rating, hvilket gør den til den eneste X-ratede film som er bleved tildelt en Oscar for bedste film.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Dramafilm fra USA
Amerikanske film fra 1969
Film baseret på bøger
Bodilprisen for bedste amerikanske film
Oscar for bedste film
Parti Communiste Français

Parti communiste français (PCF) (dansk: Det franske kommunistparti) er det største kommunistiske politisk parti i Frankrig. Det er medlem af Europæisk Venstreparti.

Partiet blev grundlagt i 1920 af medlemmer af Parti Socialiste, som havde været imod 1. verdenskrig, og som støttede oktoberrevolutionen i Rusland. PCF sluttede sig til den kommunistiske Tredje Internationale, også kendt som Komintern. I løbet af 1930'erne oplevede partiet stor fremgang særligt efter at Kominterns folkefrontstrategi slog igennem. Partiet gik ind for alliancer med både andre socialistiske partier og liberale og borgerlige partier for at danne fælles front mod fascismen. PCF var med i den franske folkefront (Front Populaire), som vandt parlamentsvalget i 1936. Léon Blum blev premierminister i en socialistisk ledet regering dog uden PCF.

Sovjetunionens skifte i udenrigspolitikken blev et stort problem for partiet. Det var blevet mere populært blandt andet på grund af Sovjetunionens ihærdige forsøg på at danne en sovjetisk-fransk-britisk alliance mod Nazi-Tyskland fra midten af 1930'erne . Det strandede på grund af britisk modstand. Men da Stalin pludselig indgik en ikke-angrebs-pagt med Tyskland i 1939 (Molotov-Ribbentrop-pagten) blev PCF forbudt af den nye borgerlige regering ledet af Édouard Daladier.

Under 2. verdenskrig fulgte PCF til at begynde med en antikrigslinje, men særligt efter angrebet på Sovjetunionen i 1941 blev PCF det mest aktive parti i modstandsbevægelsen og fik stor folkelig opbakning som følge heraf. Da Frankrig blev befriet i 1944, gik PCF ind i samlingsregeringen ledet af Charles de Gaulle, men blev tvunget ud af Paul Ramadiers koalitionsregering i 1947, da den kolde krig tog til. PCF forblev alligevel landets største parti gennem mange år. 

Efter begivenhederne i maj 1968, som PCF stort set var fjendtligt indstillet overfor, og undertrykkelsen af Foråret i Prag senere samme år, begyndte PCF at distancere sig fra Moskva, for til sidst at blive en stærk kritiker af sovjetkommunismen. PCF blev et eurokommunistisk parti. 

I 1981 blev PCF juniorpartner i François Mitterrands regering. Men deltagelse i flere koalitionsregeringer har ikke styrket PCF, fordi disse regeringers politik ikke har svaret til medlemmerne og vælgernes forventninger om en reel venstrefløjspolitik. De østeuropæiske kommunistiske regimers fald omkring 1990 har også i nogen grad bidraget til tilbagegangen for PCF, fordi partiet trods dets selvstændige reformkommunistiske kurs siden 1970'erne er blevet forbundet med dem i medierne og i vælgernes bevidsthed. Partiet nåede den foreløbige bund ved præsidentvalget i 2007, hvor partiets kandidat og formand Marie-George Buffet opnåede mindre end 2% af stemmerne.

Referencer

Eksterne henvisninger
 PCF's hjemmeside

Etableret i 1920
Kommunistiske partier
Politiske partier i Frankrig
Socialistiske partier
Dansk Melodi Grand Prix 1980

Dansk Melodi Grand Prix 1980 var det 13. danske Melodi Grand Prix (og det tredje grand prix efter relanceringen i 1978 som årligt tilbagevendende begivenhed), og det blev afholdt den 29. marts 1980 i Falkoner Centret i København. Programmet blev sendt direkte på DR fra kl. 20:35, og programværten var for tredje år i træk Jørgen de Mylius.

Seks af de 12 deltagende melodier var skrevet af de seks komponister, der blev bedst placeret ved Dansk Melodi Grand Prix 1979, og som DR havde inviteret til at deltage i årets konkurrence. De resterende seks sange var udvalgt blandt de 8-900 bidrag, som i åben konkurrence var blevet indsendt til DR. De 12 melodier blev fremført én gang, og de optrædende blev akkompagneret af et orkester under ledelse af kapelmester Allan Botschinsky, der havde den rolle for andet år i træk, og som i øvrigt blev fejret i begyndelsen af showet i anledning af sin 40 års fødselsdag.

Vindermelodien blev Tænker altid på dig med Bamses Venner, der tre uger senere deltog i Eurovision Song Contest 1980 i Den Haag, Holland, hvor den opnåede en placering som nr. 14 af 19 sange.

Afstemning 

Vinderen blev fundet af en jury bestående af 11 personer, der var bredt sammensat med hensyn til alder og erhverv, og som sad på forreste række i salen under live-showet. Hvert jurymedlem kunne efter hver sang afgive fra 0 til 9 point til den pågældende sang, og sangens endelige pointtal var summen af de 11 jurymedlemmers point. 

Jurymedlemmerne havde inden live-showet lyttet til optagelser af sangene samt til showets generalprøve, og efter at have hørt sangene, havde medlemmerne hver afgivet en foreløbig stemme fra 0 til 9 point til hver sang. Da jurymedlemmerne under showet afgav deres endelige stemme, kunne denne højst afvige 1 point fra den foreløbige stemme på samme sang.

Resultat

Detaljeret resultat

Tilbagevendende deltagere

Kilder 
 DR Bonzanza - Dansk Melodi Grand Prix 1980

 
1980
Musik i København
Only You - Den eneste ene

Only You (udgivet i Danmark med undertitlen Den eneste ene) er en amerikansk romantisk komediefilm fra 1994, instrueret og produceret af Norman Jewison. Filmen har Marisa Tomei og Robert Downey Jr. i hovedrollerne.

Medvirkende 
 Marisa Tomei
 Robert Downey Jr.
 Bonnie Hunt
 Joaquim de Almeida
 Fisher Stevens
 Billy Zane

Ekstern henvisning 
 

Amerikanske film fra 1994
Romantiske komediefilm fra USA
Film instrueret af Norman Jewison
Italienske film fra 1994
Sit Down, Shut Up

Sit Down, Shut Up er en amerikansk animeret komedieserie skabt af Mitchell Hurwitz, skaberen af komedieserien Arrested Development (Familie på livstid), hvoraf flere af tegnefilmsdubberne på Sit Down, Shut Up var skuespillere.

Ekstern henvisning 
 

Animerede tv-serier fra USA
Amerikanske tv-serier fra 2000'erne
Tv-programmer fra Fox Broadcasting Company
Aspirationsgruppe

En aspirationsgruppe er et markedsføringsbegreb, der dækker over en kundes stræben mod en bedre situation. Aspiration er sjælens stræben mod højere stadie.

Markedsføring
King of the Hill

King of the Hill er en amerikansk animeret komedieserie skabt af Mike Judge og Greg Daniels. Serie kørte fra 1997-2009.

Ekstern henvisning 
 

Animerede tv-serier fra USA
Amerikanske tv-serier fra 1990'erne
Amerikanske tv-serier fra 2000'erne
Tv-programmer fra Fox Broadcasting Company
ISO (filmfølsomhed)

ISO (filmfølsomhed), i den fotografiske verden, er en international måleenhed baseret på ISO 12232, som angiver fotografiske films (analog) og digitale billedchips lysfølsomhed eller populært, hastighed. En højere lysfølsomhed tillader kortere lukkertider med den samme blænde. Derved kan man bedre undgå bevægelsesuskarphed og rystede optagelser uden at skulle anbringe kameraet på et stativ.

Standarden blev opdateret i 2006 med en teknik ved navn Recommended Exposure Index (REI), som med begrænsninger lader den enkelte kameraproducent vurdere når et billede er veleksponeret.

Høj ISO giver billederne en grynet effekt, men kræver kun lidt lys, mens lav ISO giver billederne med flere detaljer, men kræver meget lys.

Tidligere har man anvendt en ASA-enhed, der var identisk med ISO-tallet, og en DIN-enhed for lysfølsomhed.

Ekstern henvisning 
 ISO 12232:2006
 Exposure Index 

Fotografi
Collegial-Tidende

Collegial-Tidende var navnet på et 1798—1848 udkommende tidsskrift, indeholdende mangfoldige oplysninger om offentlige foranstaltninger, f.eks. forordninger, reskripter, afgørelser af Kollegierne, i de ældre årgange domme i justitssager, udnævnelser og afskedigelser, ledige embeder, benådninger med ordener, beretninger fra offentlige myndigheder og så fremdeles. Fra 1841 var dets titel Ny Collegial-Tidende.

Tidsskriftets historie 
En subskriptionsplan blev offentliggjort i Lærde efterretninger dateret den 19. august 1797. Her bekendtgjordes det bl.a. at bladet havde fået kongeligt privilegium, og indeholdt en plan på syv punkter der forklarede hvilke områder bladet særligt skulle oplyse, om offentlige foranstaltninger, lovgivningen, om udstedte privilegier og benådninger, Højesteretsdomme og kongelige resolutioner, proklamata, om ledige embeder og befordringer samt om politiet og de offentlige indretninger i København, provinserne og Norge foruden om statistikken i almindelighed. 

Bladet udgaves af embedsmænd i Kancelliet, 1798-1813 af Christian Knudsen og Peter Johan Monrad, 1814 af Monrad alene, 1815—33 af Monrad og A.S. Ørsted, fra 1834 af Ørsted alene. 

Indtil 1814 omfattede den også Norge.

Bladet bragte også indberetninger der gav indsigt i kancelliets indre virke, således erfarede digteren Peter Andreas Heiberg, endnu før han havde modtaget den sigtelse der i sidste ende skulle føre til hans landsforvisning, at regeringen i starten af 1799 havde beordret en retssag begyndt imod ham i forbindelse med en række forskellige skrifter.  Han karakteriserede satirisk Collegial-Tidende som "et Blad, der er frugtbar paa de Nyeheder, hvorom ingen bekymrer sig, og ufrugtbar paa alle andre."

Særlig interesse fik den, mens Ørsted var medudgiver eller udgiver, ved at meddele forarbejder og motiver til de kongelige forordninger. Collegial-Tidende afløstes 1848 af Departementstidende.

Det opinionsstyrede enevælde 
Collegial-Tidende blev oprettet som følge af en herskende stemning i regeringen om mere åbenhed i regeringssager, som en del af det fænomen i tiden som historikeren Jens Arup Seip har kaldt "teorien om det opinionsstyrede enevælde". Bladets redaktion fremlagde deres idégrundlag i et forord til første nummer, hvor det fortælles om dets formål:  Desuden suppleres dette billede ved et efterskrift til første årgangs sidste nummer, hvor det forklares at 

Året efter bladets lancering indførtes dog Trykkefrihedsforordningen af 1799, der bl.a. indskrænkede privatpersoners ret til at udtale sig om regeringens forhold, og derfor anser f.eks. professor i politisk kommunikation Anker Brink Lund at bladet snarere må anses som værende et led af statens monopol på formidling af politisk stof under enevælden.

Henvisninger 

Tidsskrifter fra Danmark
Etableret i 1798
Ophørt i 1848
Energy Service Company

Energy  Service Company (ESCO eller ESCo), henviser til professionelle virksomheder , som kan levere og implementere et bredt udvalg af løsninger for energibesparelser, omfattende  konstruktion og fysiske leverancer.
Energivirksomheder
Servicevirksomheder
ESCO

ESCO har flere betydninger:
 eu.ESCO – sammenslutning af europæiske energiselskaber
 Energy Service Company – professionel virksomhed, som kan levere og implementere et bredt udvalg af løsninger for energibesparelser
Stiff upper lip (udtryk)

Stiff upper lip er et engelsk udtryk om en særlig engelsk persontype. Betegnelsen er evnen til at tage alting med knusende (stoisk) ro i tilfælde af modgang eller anstrengelser og om ekstrem selvbeherskelse. Udtrykket bruges mest i forbindelsen holde en stiff upper lip (engelsk: keep a stiff upper lip) om en reserveret holdning. I litteraturen er Jules Vernes' Phileas Fogg fra romanen Jorden rundt i 80 dage noget nær arketypen på en person med evne til at holde en stiff upper lip under alle forhold, og Monty Python-gruppen spiller også kraftigt på idiomet. En Mr. Bean-episode gør der tykt grin med det: en garder med moustache og bjørneskindshue er aldeles upåvirket af Mr. Beans tåbelige narrestreger og fortrækker ikke en mine, da Mr. Bean går til angreb på hans moustache med en saks.

Noter

Se også 
 Stoicisme
 Humor
 Idiom
 Keep Calm and Carry On

Eksterne henvisninger 
 The British Stiff Upper Lip at Sterlingtimes Virtual Scrapbook of British Nostalgia
 Keep A Stiff Upper Lip  poem by J.M. Cavaness
 UsingEnglish.com

Engelske vendinger
Kultur i England
Stiff Upper Lip

Stiff upper lip har flere betydninger:

Stiff Upper Lip (album)
Stiff upper lip (udtryk)
Nikki Reed

Nicole Houston Reed (født 17. maj 1988 i Los Angeles, Californien, USA) er en amerikansk skuespillerinde. Hun har bl.a. spillet med i Twilight–serien, hvor hun spiller vampyren Rosalie Hale. Hun er gode venner med medskuespillerne Kristen Stewart og Elizabeth Reaser fra Twilight. Derudover har hun også medvirket i filmen Thirteen. Hun er datter af Seth Reed. Nikki er 1,64 cm høj.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Californien
Personer fra Californien
Klokken 5

Klokken 5 var navnet på Social-Demokratens eftermiddagsblad, der udkom i tidsrummet fra 1918 til 1930. 

Ifølge avisens første udgivelse den 16. oktober 1918 refererede avisens titel til det tidspunkt om eftermiddagen, hvor avisen skulle udkomme og forhandles på. På lederplads skrev avisen, at den henvendte sig til den københavnske arbejder- og middelstand, og at avisen skulle bedømmes som et folkeligt og mindre aftenblad. Avisen så det som sin opgave at bringe dagens seneste nyheder samt en blanding af politisk og socialt stof. Avisen så det ikke som sin opgave at overflødiggøre Social-Demokraten. I netop Social-Demokraten blev lanceringen af Klokken 5 beskrevet den 17. oktober: "Det nye blad sprang kækt lige på hovedet ind i strømmen. Uden falmende forberedelser, klar over mål og midler, trådte det frem for publikumog sejrede."

Redaktørerne var Hans Nielsen, H.P. Sørensen og fra 11. april 1924 frem til avisens lukning Kristian Krater. Første nummer udkom 16. oktober 1918, og sidste nummer 30. september 1930.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Digitaliserede udgaver af Klokken 5 i Mediestream

Arbejderbevægelsen i Danmark
Aviser fra Danmark
Etableret i 1918
Ophørt i 1930