kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
George C. Scott

George Campbell Scott (født 18. oktober 1927 i Wise, Virginia, USA, død 22. september 1999 i Westlake Village, Californien, USA) var en amerikansk skuespiller.

Han fik sin filmdebut i 1959, og gjorde sig samme år bemærket i Anatomy of a Murder (Et mords analyse). I 1960'erne fremstod han som en intens karakterskuespiller, og blev særligt berømt for sine kyniske rollefigurer i The Hustler (Hajen, 1961), Dr. Strangelove (1964) og Petulia (1968). Han fik stor opmærksomhed for Patton (Pansergeneralen Patton, 1970), hvor han fremstillede den kontroversielle amerikanske officer fra 2. verdenskrig. Scott modtog en Oscar-pris for rollen, men nægtede at modtage den. Siden spillede han distinkte hovedroller i Richard Lesters satiriske The Hospital (Hospitalet, 1971), Hemingway-filmatiseringen Islands in the Stream (Øen og havet, 1977), Stanley Donens Movie Movie (Lige i stødet, 1978) og Paul Schraders Hardcore (1979).

Scott har fået en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Eksterne henvisninger 

 
 

Skuespillere fra USA
Personer fra Virginia
Amerikanere i 1900-tallet
Oscar for bedste mandlige hovedrolle
Hollywood Walk of Fame
Vagabond (flertydig)

Vagabond har flere betydninger:

 Vagabond – omstrejfende person
 Vagabond (gruppe) – en musikgruppe
 Vagabond (skomærke) – et skomærke
 Vagabond (film) – dansk animationsfilm fra 2015 af Pedro Ivo Carvalho

Se også 
 Vagabonden – har flere betydninger
Albret Skeel

Albret (Albert) Skeel kan henvise til flere personer:

 Albret Skeel til Hegnet (død 1568) – til Hegnet og Fussingø
 Albret Skeel til Jungetgård (død 1609) – til Jungetgård ved Limfjorden
 Albret Skeel (rigsadmiral) (1572-1639) – til Fussingø, Rigsadmiral
Bulmeurt (slægt)

Bulmeurt (Hyoscyamus) er en slægt med ca. 20 arter, der er udbredt Makaronesien, Nordafrika, Indien og Kina samt i Europa. Det er enårige, toårige eller flerårige, urteagtige planter med nedliggende eller opstigende vækst. Ofte er de beklædt med filtagtige hår eller kirtler, men helt glatte arter findes også. Bladene er spredtstillede, ægformede til elliptiske og lappede eller tandede langs randen. Enkelte arter har snitdelte blade. Ofte dannes der først en roset, men almindeligvis vokser der bladbærende stængler frem derfra. Blomsterne er 5-tallige og regelmæssige med sammenvoksede kronblade. Frugterne er bær med mange frø.

 Hvid bulmeurt (Hyoscyamus albus)
 Gul bulmeurt (Hyoscyamus aureus)
 Bulmeurt (Hyoscyamus niger)

 Hyoscyamus muticus
 Hyoscyamus pusillus
 Hyoscyamus reticulatus

Ekstern henvisning 
 En gammel, giftig sag

Natskygge-familien
Alkaloider
Albret Skeel til Hegnet

Albert Skeel (død 28. november 1568) til Hegnet var en dansk adelsmand.

Hegnet arvede han efter sin far Anders Skeel; Moderen hed Karen Flemming. Han ejede den i mange år i fællesskab med sin broder Jacob Skeel, og ejede endvidere Rostrup i Thy, ligeledes fædrenearv, Hammelmose, som han 1541 mageskiftede sig til fra kronen, og Gjendrup, som han 1542 tilgiftede sig med sin hustru, Kirsten Christensdatter Sandberg. Denne sidste gård nedbrød han og oprettede i stedet en ny hovedgård, Fussingholm, der snart efter omdøbtes til Fussingø. Albert Skeel nævnes i den store reces i 1536  , var 1539 selv fjerde beskikket at taxere bøndernes gods Vendsyssel i anledning af disses deltagelse i Grevens Fejde. Han tjente 1545-47 som skibshøvedsmand og deltog 1548 i det store brudetog til Meissen. Samtidig havde han efterhånden haft en større række forleninger: Irup Len 1537-40, Børglum Kloster 1540-57, det lille Manneby Len fra 1540 til sin død, Bøvling Herred 1558-61, Hind- og Ulfborg Herreder 1558-60. 1558 fik han end videre tilladelse at indløse fra sine medarvinger Smerupgård, som alt faderen i mange år havde haft i pant af kronen. I sine senere år havde han derimod ingen større len, formodentlig en følge af, at han som adskillige andre havde undslået sig for at modtage det ridderslag, hvormed Frederik 2. efter sin
tronbestigelse vilde hædre dem. 1563 indkaldtes han på ny til tjeneste til søs og blev chef for orlogsskibet Mercuriusi den flåde Peder Skram førte. Han deltog som sådan i den 2 timers
kamp under Øland i september, men udmærkede sig ikke. Tvært imod blev han året efter tiltalt for sit forhold, idet han beskyldtes for at have holdt sit skib utilbørlig tilbage under kampen; men da han kunde påberåbe sig at have handlet efter sin admirals udtrykkelige ordre, døde sagen hen. Til søs kom han dog
ikke mere, hvorimod han nævnes som høvedsmand for udbuddet af Hald Len 1565. Han døde 28. november 1568 i Roskilde, hans enke få år efter, 8. februar 1572.

Eksterne kilder og henvisninger 

 Tekst efter Anders Thiset i Dansk Biografisk Leksikon på Projekt Runeberg, der angiver denne kilde:
 V. S. Skeel: Familien Skeel side 66 ff.; Suppl. S. 21 ff.
 Om Albert Skeel på Skeel.info
 Nogle gange nævnt som Albret Skeel 

Danskere i 1500-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Godsejere fra Danmark
Albret
Lensmænd fra Danmark
Søofficerer fra Danmark
Riddere fra Danmark
Albret Skeel til Jungetgård

Albret Skeel (død 27. januar 1609 i Horsens) til Jungetgård ved Limfjorden) var en dansk adelsmand.

Han var søn af Herman Skeel. Han studerede i udlandet (1573 i Leipzig), ansattes 1576 for kortere tid ved det danske hof og var 1586-96 forlenet med Mandals Len i Norge. Han var en voldsom natur med sværdet siddende løst i skeden, og det er alene dette, som har gjort hans navn kendt. På pinsemarkedet 
i Aalborg 1600 kom han i klammeri med Niels Axelsen Juul til Kongstedlund, og det endte med at han slog ham ihjel. Han flygtede ud af landet, men det lykkedes at tilfredsstille den dræbtes slægt, som fik en stor
bod, og han slap for videre tiltale. Men da han i oktober 1608 i Viborg på vejen fra landstinget, hvor han var mødt i en retssag, tilføjede sin modpart, fogeden på Brandholm, dræbende sår, undgik han ikke sin straf, da drabet måtte betragtes som overlagt. Herredagen i Horsens dømte ham 25. januar 1609 fra livet, og to dage efter fuldbyrdedes dommen på torvet i Horsens. 

Albret Skeel var gift med Anne Kaas, en datter af Bjørn Kaas.

Eksterne kilder og henvisninger 

 Tekst efter C. F. Bricka i Dansk Biografisk Leksikon på Projekt Runeberg, der angiver denne kilde:
 V.S. Skeel: Familien Skeel side 114 ff.; Suppl. S. 33 ff. 
 Om Albert Skeel på Skeel.info

Danskere i 1500-tallet
Danskere i 1600-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Godsejere fra Danmark
Albret
Personer henrettet ved halshugning
Mordere fra Danmark
Hvad en møller kan komme ud for

Hvad en møller kan komme ud for (når der er nisser på loftet) eller Jul i den gamle mølle er en julekalender fra DR sendt i 1970. Serien udspiller sig i en gammel mølle, hvor der bor julenisser på loftet.

Karakterer
I julekalenderen møder man blandt andet en såkaldt abersagok, der er et fantasidyr, som kan tale, og hvis krop består af en fodbold.

Eksterne henvisninger 
 

Børneserier fra Danmark
Børnenes U-landskalender
Tv-julekalendere
Danske tv-serier fra 1970'erne
IsItYouIsItMe

IsItYouIsItMe er det ellevte studiealbum fra den danske sanger og sangskriver Thomas Helmig, der blev udgivet den 22. oktober 2001. Det soul-inspirerede album fik hovedsageligt dårlige anmeldelser, men debuterede som nummer ét på hitlisten, og endte med at sælge 39.000 eksemplarer. Ved Danish Music Awards 2002 vandt Helmig i kategorierne Årets danske sanger og Årets danske sangskriver, ligesom han yderligere var nomineret i kategorierne Årets danske album, Årets danske producer, og Årets danske popudgivelse.

Thomas Helmig ville med IsItYouIsItMe lave et album der "skulle hænge sammen fra start til slut". Mens Helmig på Dream (1999) havde lavet en "flowerpoweragtig singer-songwriter plade" inspireret af Bob Dylan, ville han denne gang lave et album inspireret af soulmusikken.

Spor

Hitlister og certificeringer

Ugentlige hitlister

Årslister

Certificeringer

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Thomas Helmig-album
Album fra 2001
Dream (Thomas Helmig-album)

Dream er det tiende studiealbum fra den danske sanger og sangskriver Thomas Helmig, der blev udgivet den 24. marts 1999 på RCA og BMG.

Albummet er hovedsageligt indspillet i Helmigs hjemmestudie The Annex, i Århus-forstaden Risskov. De fleste vokaler på albummet er indspillet som first takes, hvilket ifølge Helmig betyder at "pladen har en anden dynamik end mine tidligere plader, hvor jeg har repareret på lyden for at få det fuldendte." I modsætning til det forrige album, Groovy Day (1996) og dens polerede soullyd, gik Helmig denne gang efter at lave "rå indspilninger" og en "sangskriverplade". Teksterne på Dream kredser om parforholdet: "Hvor svært det stadigvæk er, og hvor lidt man stadig fatter kvinder. Men også det at turde skælde sig selv ud og sige: Er du ikke blevet lige konform nok, kammerat? Jeg synes ikke nødvendigvis det med at få børn er en adgangsbillet til at blive hamrende kedelig". Fire af albummets sange er skrevet i samarbejde med den amerikanske sangskriver Billy Mann (Pink, Ricky Martin, Backstreet Boys m.fl.), heriblandt andensinglen "Flower Child". Albummets første single, "The One and Only" er titelmelodi til Susanne Bier-filmen Den eneste ene.

Dream gik ind som nummer ét på album-hitlisten, og solgte 60.000 eksemplarer i den første uge. Albummet modtog i slutningen af 1999 dobbelt-platin, og har solgt 120.000 eksemplarer.

Spor

Hitlisteplacering

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Thomas Helmig-album
Album fra 1999
Kings Cross

Kings Cross kan henvise til:

 Kings Cross (bydel) - et bydel i den centrale London, i bydel Camden
 King's Cross Station - en endestation i det centrale London
 Samme station optræder tillige i en lidt anden udgave i Harry Potter universet
 King's Cross St. Pancras Station - en London Underground-station i Camden-bydelen
Siersleben

Siersleben er en landsby i Landkreis Mansfeld-Südharz. Det hører med til byen Gerbstedt. Landsbyen ligger 4 km syd for Hettstedt og 10 km nord for Eisleben.
Marajó

Marajó er en beboet ø, som ligger ved udmundingen af Amazonas i delstaten Pará i Brasilien og lige nord for byen Belém. Øen har et areal på 40 100 km² og er dermed den største ø som er omgivet af ferskvand på alle sider. Selv om nordøstkysten af Marajó vender mod Atlanterhavet er vandstrømmen fra Amazonasfloden så stor, at øen også har ferskvand på den side. 

Arkæologiske udgravninger har afdækket en række keramikfund, som er anslået til at være omkring 3000 år gamle. Fundene antages at stamme fra indianske kulturer, som var gådt under før området blev koloniseret. Keramikfundene er i dag udstillet på «Museu Goeldi» i Belém.

Eksterne henvisninger 

Øer i Brasilien
Øer i vandløb
Laila Ali Abdulla

Laila Ali Abdulla er hustru til Maldivernes tredje præsident, Mohamed Nasheed. Hun var Maldivernes førstedame fra den 11. november 2008 til den 7. februar 2012.

Ægtefæller til nationale ledere
Personer fra Maldiverne
Nazcakulturen

Nazcakulturen (300 f.Kr. – 800 e.Kr.) er en sydamerikansk højkultur i Peru, der nu er gået til grunde. Kulturen er opkaldt efter den sydperuvianske by Nazca (eller Nasca) og er berømte for deres geoglyffer, der kendes under navnet Nazca-linjerne.

Kulturen har også skabt de imponerende undergrundsakvædukter som stadig er i funktion. Nær akvæduktene der er åbne for turister, findes et udkigspunkt hvor man kan se en bygning som er bygget efter inkaerobringen. På ørkensletten med linjerne findes et ceremonielt center, Cahuachi, hvor man kan se udover pampasen.  

Territoriet var en ørken som nazcakulturen med hjælp af akvæduktteknologien forvandledes til et levedygtig område for jordbrug jagt og fiskeri. Keramik udgjorde nyttegenstandene almindelig udformning, men også genstande udformet som modeller af mytiske eller naturalistiske figurer. 

Nazcakeramik inddeles i ni faser. Omkring år 200 f.Kr., startede nazca I. Keramik fra denne periode rummer det mytiske fra paracaskulturen, men tillægger figurative modeller af ting som frugter, planter, mennesker og dyr. Realismen fik øgende vægt i de kommende faser, II, III og IV, som også omtales som de monumentale faser. Pottemageri fra disse perioder favner om et udtryk hvor hoved tegningerne lægges på et hvidt eller en kraftig rød baggrundsfarve. I den næste fase, nazca V, får billedet af naturalistiske mennesker og overnaturlige væsener. Fase VI og VII viser militære udtryk og skelner mellem almindelige mennesker og den sociale elite. I disse to faserne ser man også en begyndende påvirkning fra moche. Til sidst, i fase VIII, kommer komplette adskilte figurer og en righoldig ikonografi som endnu ingen har dechifreret. 

Inddelingen i faser blev gjort før Kulstof 14-datering blev opfundet. Det skaber nogle problemer med datering af faser som nu ser ud til at have overlappet hverandre. Man har regnet nazca IX til at slutte omkring år 600, men nogle genstande i kategorien blev til så sent som i 755, eller senere. Sidste fase er egentlig en manifestation af warikulturen fra højlandet. Nogen arkæologer regner ikke denne som en distinkt fase i nazca og taler heller om otte faser.

Tekstiler 
Kulturen er også kendt for tekstilerne den har efterladt sig. Nazca kom i gang med å benytte uld fra lama og fra alpaka tusind år før kulturerne på nordkysten fandt ud af at værdsætte uld fra kameldyrene. Man tror at kilden for uld lå i Ayacucho-regionen. Motiverne som kom til syne i pottemagerkunsten kom først i tekstilerne. Tekstilerne fra nazca- og paracaskulturene er blevet godt konserveret i det tørre klima i området og sammenfatter det meste af hvad vi ved om tidlige tekstiler i regionen.

Arkæologiske kulturer
Præcolumbianske kulturer
Perus historie
Civilisationer
Dhivehi Rayyithunge

Dhivehi Rayyithunge (DRP, Maldiviske folkparti) er det ledende oppositionsparti på Maldiverne. Partilederen er den tidligere præsident Maumoon Abdul Gayoom.

Partiet var før 2005 det eneste tillalte i landet.

Eksterne link 
http://www.drp.org.mv 

Politiske partier på Maldiverne
Dirk Bogarde

Sir Dirk Bogarde, egentlig Derek Jules Gaspard Ulric Niven van den Bogaerde, (født 28. marts 1921 i Hampstead, London, England, død 8. maj 1999 i Chelsea, London, England) var en britisk filmskuespiller.

Efter kunststudier teaterdebuterede han i 1939, og filmdebuterede i 1947. På film spillede han til at begynde med unge på kant med loven, som i The Blue Lamp (Den blå lygte, 1950) og Hunted (Jaget, 1952), og blev derefter publikums idol med komedien Doctor in the House (Lille doktor, hvad nu?, 1954) med opfølgere. Bogarde var en af 1960'ernes centrale karakterskuespillere, med gennemtænkte og fint udførte roller, bl.a. i The Servant (Snylteren, 1963), King & Country (For konge og fædreland, 1964), Modesty Blaise (1966) og Accident (Ulykkesnatten, 1967), alle i instruktion af Joseph Losey. Han fik stor opmærksomhed for rollen som Gustav von Aschenbach i Luchino Viscontis Thomas Mann-filmatisering Morte a Venezia (Døden i Venedig, 1971), og spillede bærende roller i Liliana Cavanis Il Portiere di notte (Natportieren, 1974), Alain Resnais' Providence (1977) og – efter en periode med få roller – Bertrand Taverniers Daddy Nostalgie (1990) mod Jane Birkin.

Eksterne henvisninger 

 
 

Skuespillere fra Storbritannien
Personer fra London
Wen af Liu Song

Kejser Wen af Liu Song ((劉)宋文帝, (Liu) Song Wen-di) (født 407, død 16. marts 453), født Liu Yilong (劉義隆), var en kinesisk kejser, som regerede fra 424 til 452 under det kinesiske dynasti Liu Song (420-479). Han var tredje søn af dynastiets grundlægger, kejser Song Wudis. Efter kejser Song Wudis død i år 422 besteg dennes ældste søn, Liu Yifu, tronen som kejser Shao. I 424 blev denne dog myrdet, og Liu Yilong blev proklameret som kejser

I de 28 år han regerede førte kejser Wen sin fars politiske linje videre. Perioden står i dag som en økonomisk og militær fremgangstid.

Note 

Kejsere af Kina
Tjek fødsels- og dødsår
5. århundrede
Vortigern

Vortigern (5. århundrede) var en keltisk høvding i dagens England. Traditionen fortæller, at han inviterede angelsakserne til Storbritannien som lejesoldater. De gjorde sidenhen oprør og oprettede sine egne kongedømmer. Det ældste af disse, Kent, skal være blevet oprettet ved at Vortigern gav området til brødrene Hengest og Horsa, som blev de første konger i Kent.

Personer i Englands historie
Tjek fødsels- og dødsår
Bahram

Navnet Bahram kan henvise til flere personer:

 Bahrām I, r. 273-276
 Bahrām II, r. 276-293
 Bahrām III, r. 293
 Bahrām IV, r. 388–399
 Bahrām V Gōr, r. 421–438
 Bahrām VI Čōbīn, r. 590-591
Marajoarakulturen

Marajoarakulturen var et præcolumbiansk samfund, der blomstrede på øen Marajó ved udmundingen af Amazonasfloden fra omkring 800-1400 e.Kr.

Arkæologiske kulturer
Præcolumbianske kulturer
Brasiliens historie
Kyrillos af Alexandria

Kyrillos af Alexandria (født 376, død 27. juni 444) var patriark af Alexandria. Han udråbtes som helgen i den romerskkatolske kirke, de orientalsk ortodokse kirker og de østortodokse kirker. I 1883 udråbtes han som kirkelærer.

Kyrillos var født i Alexandria, hvor hans onkel Theofilos var patriark 385—412. Som ung levede han i flere år hos munkene i de nitriske bjerge, uden at han derfor var tilbøjelig til at ofre verden og dens lyst; hjemkommen til Alexandria blev han præsteviet, og tre dage efter sin onkels død blev han patriark. Med ham begyndte Alexandrias biskopper at vinde verdslig magt ved siden af den kirkelige.

Kyrillos var en kraftig natur, der intet skyede for at forsvare det, han anså for sandhed, men han var uforsonlig over for modstandere. Den kejserlige præfekt i byen var hans fjende, på præfektens side stod jøderne, på Kyrillos pøbelen; jøderne blev fordrevne 415 efter et opløb, under hvilket Hypatia blev hedensk martyr.

Mest kendt er hans strid med Konstantinopels patriark Nestorios, der mente, at man ikke sådan uden videre kunne kalde Jomfru Maria "Guds Moder". Kyrillos angreb Nestorios 429, og han blev støttet af en synode i Rom 430. For at udjævne striden sammenkaldte kejser Theodosius II et kirkemøde til Efesos 431.

Her skulde det komme til en styrkeprøve mellem Nestorios, der var af den antiochenske skole, og Kyrillos af den alexandrinske. Kyrillos førte forsædet på synoden, og han fik Nestorios fordømt, inden antiochenernes hovedstok var kommen. Kirkemødet delte sig da, og de kætterdømte hinanden.

Kejseren holdt på Nestorios, men de kejserlige damer var på Kyrillos side, og Kyrillos gik ud af striden med sejr og med hæder som kirkefader. Kyrillos havde sandsynligvis del i affattelsen af den i Alexandria brugte Markos-liturgi, han skrev betydelige apologetiske, eksegetiske og dogmatiske arbejder.

Referencer 

Helgener
Patriarker
Personer fra Egypten
Kirkefædre
Kirkelærere
Djenné-Djenno

Djenné-Djenno er det oprindelige sted for Djenné, Mali og betragtes som værende blandt de ældst urbaniserede områder i Subsaharisk Afrika. Det har været genstand for arkæologiske udgravninger foretaget af Susan og Roderick McIntosh (og andre) og er blevet dateret til det tredje århundrede e.v.t.. Der er tegn på jernproduktion, brug af nytteplanter og -dyr samt kompleks heterarkisk byudvikling så tidligt som 900 e.v.t...

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Jenne-jeno web pages at Rice University 

Byer i Mali
Malis historie
Joseph Losey

Joseph Walton Losey (14. januar 1909 i La Crosse, Wisconsin, USA – 22. juni 1984 i London, England) var en amerikansk filminstruktør.

Han begyndte som teaterinstruktør, og filmdebuterede med fabelen The Boy with Green Hair (Drengen med det grønne hår, 1948), og lavede en ny version af Fritz Langs M (1951). Han blev offer for McCarthyismen i Hollywood og bosatte sig i 1952 i Storbritannien. Her lavede han først kriminalfilm, bl.a. The Intimate Stranger (I lokkeduens net, 1956) og Time Without Pity (Angstens timer, 1957). Han vandt sig gradvis et navn som instuktør, bl.a. gennem science fiction-filmen The Damned (De fordømte, 1961) og den freudiansk inspirerede Eva (1962). Stor kritikersucces fik den kompromissløse The Servant (Snylteren, 1963) med Dirk Bogarde som tjeneren som overtager magten. Accident (Ulykkesnatten, 1967) var et samarbejdsprojekt med forfatteren Harold Pinter, og The Go-Between (Sendebudet, 1970) en historie fra århundredeskiftets England. Henrik Ibsen-filmatiseringen A Doll's House (Et dukkehjem, 1973) blev optaget på Røros med Jane Fonda som Nora. Losey fik stor opmærksomhed med Don Giovanni (1979), en dyr filmatisering af Mozarts opera med førende operasangere i rollerne.

Eksterne henvisninger 

 

Filminstruktører fra USA
Personer fra Wisconsin
César for bedste instruktør
Mad (magasin)

Mad er et amerikansk humoristisk magasin, grundlagt af redaktør Harvey Kurtzman og udgiver William Gaines i 1952. Bladet blev lanceret som en tegneserie, før det blev et tidsskrift. Det blev ofte efterlignet og uhyre indflydelsesrigt og har påvirket ikke kun satiriske medier, men hele det kulturelle landskab i det 20. århundrede.

Tidsskrifter fra USA
Etableret i 1952
Joseph Palmer

Joseph Palmer (1791–1874) var medlem af kollektivet Fruitlands commune, og arbejdede sammen med Louisa May Alcott og andre trancendentalister.  Han optræder som karakteren Moses White i Louisa May Alcotts Transcendental Wild Oats.  Han er også kendt for at afsone en fængselsstraf på et år i Fitchburg i  Massachusetts, for hans fuldskæg og principper.  
Palmer var medstifter af Leominster and Harvard Benevolent Association sammen med Charles Lane.
Palmer har kæmpet i den Britisk-amerikanske krig (1812).

Kilder 

Personer fra USA
Liliana Cavani

Liliana Cavani (født 12. januar 1933 i Carpi, Modena) er en italiensk filminstruktør, debuterede i 1966. 

Hun fik stor opmærksomhed med den kontroversielle Il portiere di notte (Natportieren, 1974) med Dirk Bogarde og Charlotte Rampling. Cavani opfulgte med den dystre og brutale La pelle (1981) med Marcello Mastroianni og Claudia Cardinale, som er henlagt til det amerikansk-okkuperede Italien ved slutningen af 2. verdenskrig. Ripley's Game (Tom Ripleys spil, 2002) med John Malkovich var en filmatisering af Patricia Highsmiths roman. Cavani har i de senere år været aktiv som operainstruktør, bl.a. ved La Scala-operaen i Milano.

Eksterne henvisninger 

 

Filminstruktører fra Italien
Manuskriptforfattere fra Italien
Eidfjordvatnet

Eidfjordvatnet er en sø som ligger i Eidfjord kommune i Vestland fylke i Norge. Fjorden fylder hele dalen mellem Eidfjord og Øvre Eidfjord. Floderne Bjoreio og Veig løber ud i Eidfjordvatnet, og den har afløb i korte men vandrige elv Eio som løber fra Eidfjordvatnet og ud i Eidfjorden, der er den inderste del af Hardangerfjorden.

Søer i Vestland
Vatnet
Charlotte Rampling

Charlotte Rampling, OBE (født 5. februar 1946 i Sturmer, Essex, England) er en engelsk filmskuespiller.

Hun havde baggrund som model, da hun debuterede i Richard Lesters The Knack ...and How to Get It (Dét - og hvordan man får det, 1965). Rampling har med kølig skønhed og små virkemidler fremstillet komplicerede "femmes fatales". Hun blev bemærket i Georgy Girl (1966), og spillede en birolle i The Damned (De lange knives nat, 1969) instrueret af Luchino Visconti. Hun fik stor opmærksomhed for sin kontroversielle hovedrolle i Liliana Cavanis The Night Porter (Natportieren, 1974) over for Dirk Bogarde, om en koncentrationslejrfanges masochistiske forhold til en af vogterne. Hun spillede over for Robert Mitchum i Farewell, My Lovely (Farvel, min elskede, 1975), og havde derefter karakterfulde biroller i film som Stardust Memories (1980), The Verdict (Dommen, 1982), Angel Heart (Djævelen i hjertet, 1987) og D.O.A. (Død ved ankomsten, 1988). Hun havde en birolle i Hans Petter Molands Aberdeen (2000) og har haft hovedroller i François Ozons Sous le sable (Under sandet, 2000) og Swimming Pool (2003).

Filmografi 
 Dune (2021)

Litteratur/kilder 
 Kenneth Wöhlisfelt-Petersen: Skønhedens djævel (Levende Billeder nr. 8, 1987)
 Nicolas Barbano: Charlotte Rampling (Nr. Sex, 1993)
 Eva Jørholt: Uden sikkerhedsnet – interview med Charlotte Rampling (Information, 12.4.2002)

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra England
Briter i 1900-tallet
Briter i 2000-tallet
Personer tildelt Officer of the Order of the British Empire
Ærescesar