kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Flensborg Havn

Flensborg Havn er havnen beliggende i Flensborg. Havnen strækker sig fra Nordstaden på vestbredden af Flensborg Fjord via Havnespidsen til Kilseng på østbredden. I middelalderen rakte havnen i bymidten længere mod syd til Angelbogade. Havnen administreres i dag af Flensburger Hafen GmbH. Selskabet havde i 2014 en samlet omsætning på 367.883 tons.

Historie
Flensborg var fra byens begyndelse i 1200-tallet med sin beliggenhed ved fjorden en udpræget søfartsby. Havnen spillerede dermed en afgørende rolle for byens udvikling som handelsby. De mange kømandsgård og pakhuse ved Skibsbroen vidner den dag i dag derom. Gårdene lå sådan at det var bekvemt at laste og losse skibene. Især i perioden fra 1450 til 1600 var havnen centrum for en omfattende østersøhandel. I 1700- og 1800-tallet fulgte den transatlantiske handel med Dansk-Vestindien, som bragte stor økonomisk vækst og velstand. Der blev bl.a. handlet med sukker, kaffe, tobak, bomuld og eksotiske træsorter. I den sidste fjerdedel af 1700-tallet tredobledes Flensborg handelsflåde og Skibsbroen måtte forlænges mod nord. I takt med den transatlantiske handel udvidedes også købmandsgårdene og og der blev oprettet mange nye lagerbygninger og pakhuse. Med den vestindiske handel kom også rom-produktionen til byen og Flensborg blev hjemsted for omtrent 150 brænderier. Brænderiernes udførsel var 1794 på over en million brændevin. Den første fade rom kom 1767 til byen. Også byens værftsindustri blomstrede op og der opstod mange nye skibsvæfter. 

I slutningen af 1800-tallet satte industrialiseringen for alvor præg på byen og sejlskibene blev efterhånden afløst af dampskibe. I 1854 blev der anlagt en havnebane og i 1872 etableredes Flensborg Skibsværft i Nordstaden, hvor de første stålskibe løb af stabelen. Byens handelsflåde bestod i 1913 af 99 større skibe, hvoraf de fleste var dampskibe i oversøisk handel. Frihavnen ved Harnæs blev anlagt i 1923 som toldfrit område. Målet var at fastholde Flensborg som attraktiv handelshavn. 

Havneområdet består i dag af industrihavnen (ved Harnæs og Kilseng), fiskerihavnen (ved Sankt Jørgen-kvarteret), Skibsbroen med Museumshavnen (i indreby), en lystbådehavn (ved Galvig) og værftområdet (i Nordstaden). Ved Ballastkajen på den østlige bred blev der for få år siden bygget en ny lystbådehavn (under navnet Marina Werftkontor).

Litteratur
 Rom-Håndbogen, Flensborg 1993.

Eksterne henvisninger

 Flensborg havns hjemmeside 

Havn
Lokaliteter i Flensborg
Havne i Tyskland
Carl Lunding

Carl Frederik Christian Mathias Lunding (født 3. december 1838 i Fredericia, død 14. marts 1891 i København) var en dansk overlæge.

Lunding var søn af kabinetssekretær, kammerherre Vilhelm Lunding og Caroline Cathrine f. Frederichsen. Han blev student fra Borgerdydskolen i København i 1857. Senere blev han ansat i hærens lægekorps, hvor han fungerede som underlæge fra 1864. Han var efterfølgende ansat på Frederiksberg Hospital og Fødselsstiftelsen og blev overlæge i 1879.

Lunding forblev ugift, men var far til forfatter Carl Bratli.

Kilder 
 Carøe, Kristian: Den danske lægestand - læger 1838-1900

Danskere i 1800-tallet
Læger fra Danmark
Snedsted Kirke

Snedsted Kirke er kirken i Snedsted Sogn i stationsbyen Snedsted i Thisted Kommune, Thy i Region Nordjylland. Den lå tidligere i Hassing Herred i Thisted Amt.

Kirken er opført i det 12. århundrede.

Kirkens orgel er af Bruno Christensen fra 1994 med 16 stemmer.

Referencer

Eksterne henvisnnger 

 Snedsted Kirkes historie med billeder og ledsagetekst. Fra Aalborgstift.dk
 Snedsted Kirke hos Natmus.dk

Kirker i Thisted Kommune
Kirker i Thisted Amt
Kirker i Aalborg Stift
Kirke
Ludvig Müller (skuespiller)

Ludvig August Müller (født 29. marts 1868 i Bergen, død 1. oktober 1922 i Bad Nauheim, Tyskland) var en norsk skuespiller og teaterchef, søn af forfatterinden Amalie Skram.

Han debuterede i 1897 på Christiania Theater som "Ambrosius" og gav usædvanlige løfter, som dog ikke indfriedes fuldt ud som skuespiller på Nationaltheatret og senere Centralteatret. Han var 1913—16 chef for Trondhjems Teater. Han var elskværdig og mangesidig begavet, skrev lettere skuespil og vers og ledede i sine sidste år tourneer, særlig i Danmark, sammen med sin anden hustru, Margit Lunde-Müller (1881–1976). I sit første ægteskab havde han været gift med Signe Grieg (1868–1960).

Kilder og eksterne henvisninger 
 
 

Teaterinstruktører fra Norge
Skuespillere fra Norge
Nordmænd i 1800-tallet
Nordmænd i 1900-tallet
Personer fra Bergen
August Giacomo Jochmus

August Giacomo Jochmus (født 27. februar 1808 i Hamburg, død 14. september 1881 i Bamberg) var en østrigsk friherre og feltmarskalløjtnant.

Liv og gerning 
Han begyndte med at gå handelsvejen, men opgav snart denne for 1827 at rejse til Grækenland, hvor han fik ansættelse som kaptajn og adjutant hos general Church og senere i krigsministeriet. Da han blev tvungen til at forlade Grækenland, gik han til England og trådte ind i den fremmedlegion, der sendtes til hjælp for dronning Isabella. I spansk tjeneste avancerede han i 1837 til brigadegeneral og var under Espartero generalstabschef ved nordhæren.

Felttoget i Syrien 
Efter borgerkrigens afslutning rejste han 1838 tilbage til England, hvorfra han af Palmerston sendtes til Konstantinopel for at være behjælpelig med udarbejdelsen af en plan for det forestående felttog i Syrien. Under dette udnævntes han til divisionsgeneral og pasha, blev generalstabschef ved den forenede tyrkisk-engelsk-østrigske hær og udmærkede sig ved indtagelsen af Acre. I slutningen af 1840 fik han overkommandoen over den tyrkiske operationshær, som han førte til felttogets afslutning det følgende år, ansattes der efter i krigsministeriet i Konstantinopel, indtil Martsbevægelsen i Tyskland 1848 foranledigede ham til at rejse hjem. 

Af ærkehertug Johan udnævntes han til rigsminister (udenrigs- og marineminister) og trak sig ved ministeriets opløsning i 1849 tilbage til privatlivet. Han ophøjedes efter krigen i Italien 1859 til friherre og efter krigen 1866 til feltmarskalløjtnant. 

Han havde 1853—1855 og 1870—1871 foretaget rejser omkring jorden.

Forfatterskab 
Han udgav Der syrische Krieg und der Verfall des Osmanenreichs seit 1840 (1856).

Hans samlede skrifter blev udgivet af Thomas i Berlin 1883—1884.

Kilder

Litteratur 
 

Feltmarskaller fra Østrig
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Hamborg
Friherrer fra Østrig
Keskerakond

Keskerakond eller Eesti Keskerakond (oversat: Estisk Centerparti) er et socialliberalt centrumsøgende parti i Estland. Efter, at det slog sig sammen med Det estiske pensionistparti (Eesti Pensionäride Erakond) den 20. august 2005, har det næstflest medlemmer blandt de estiske politiske partier. Ved parlamentsvalget i 2007 fik det 26,1 % af stemmene og 29 mandater i nationalforsamlingen (af 101). Det er det største oppositionsparti. Lederen er Edgar Savisaar, som var statsminister i Estland fra 1990 til 1992. Partiet er medlem af De europæiske liberaldemokratiske og reformpartier sammen med blandt andre norske Venstre. I navn og symbolbrug er det også knyttet til de andre nordiske centerpartier, og som Centerpartiet i Norge, Centerpartiet i Sverige og Centern i Finland har det en firkløver som partisymbol. Partiet blev grundlagt den 12. oktober 1991 på grundlag af den tidligere selvstændighedsbevægelse Rahvarinne (Folkefronten).

Politik 
Partiet siger selv, at det har som mål at danne en stærk middelklasse i Estland. Det betegner sig som et "liberalt parti for middelklassen". Det støtter småbedrifter men tillige pensionister, studerende og generelt småindkomsttagere. Ved parlamentsvalget i 1999 gik partiet til valg på indførelse af progressiv indkomstskat som sin vigtigste punkt - Estland er et af de få lande i verden som har flad indkomstskat. Dette er fortsat et hovedpunkt i partiets program. I 2004 inngik det et samarbejde med det russiske parti Forenet Rusland, men dette samarbejde er senere atter lagt på is. Flertallet på partiets landsmøde i 2003 gik imod estisk EU-medlemskab. Partiet, der har det absolutte flertal i hovedstaden Tallinn, fik indført gratis kollektiv trafik for alle bosatte i byen. Gratis kollektiv trafik på landsplan er senere gjort til et andet hovedpunkt i partiets politik.

Historie 

Partiet har taget del i flere koalitionsregeringer siden, det blev stiftet. Det har også været udsat for splittelser og udtrædelser, efter som det estiske partisystem har udviklet sig efter selvstændigheden i 1991. Det var det største parti i Estland ved parlamentsvalgene i 1999 og 2003. Frem til 2007 sad det i en koalitionsregering med det liberalistiske Reformparti og det folkelige Estlands folkeparti, som især repræsenterede landdistrikter og småbyer. Det gik lidt frem ved valget i 2007, men trådte ud af regeringen, og har siden været det største oppositionsparti i landet.

Tilslutning ved parlamentsvalg 1995-2015

Litteratur 
 Elisabeth Bakke (red): Sentral-Europa og Baltikum etter 1989 (2. utg.), Samlaget, 2006, 280 s. .

Eksterne henvisninger 
 Officielle netsider på estisk.

Politiske partier i Estland
Socialliberale partier
Etableret i 1991
Christian Peter Julius Jørgensen

Christian Peter Julius Jørgensen (født 8. august 1851 på Frederiksborg, død 22. oktober 1916 i Hellerup, begravet i Søllerød) var en dansk klassisk filolog og arkæolog. 

Han blev student fra Metropolitanskolen i 1869, filologisk kandidat i 1876, 1883 lærer og 1886 adjunkt ved Metropolitanskolen, 1888 tillige assistent ved mønt- og medaljesamlingen (fra 1892 på Nationalmuseet). På en rejse i Italien og Grækenland (1886-87) studerede han blandt andet emnet for sin doktordisputats: Kvindefigurer i den archaiske græske Kunst (udkom 1888). Mens hans videnskabelige produktion i øvrigt var af ringe omfang, har han udført et betydeligt og frugtbart arbejde for at fremme filologisk litterært liv i Danmark (1892 var han generalsekretær ved det 4. nordiske filologmøde; fra 1875 formand for Filologiskhistorisk Samfund). 1891–1915 udgav han 25 bind af Studier fra Sprog- og Oldtidsforskning.

Kilder 
 
 

Klassiske filologer
Filologer fra Danmark
Klassiske arkæologer
Arkæologer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Skylar Stecker

Skylar Stecker (født den 24. april 2002 i Tampa, Florida) er en amerikansk sanger og sangskriver. Stecker er født i Tampa, Florida, men flyttede senere til Los Angeles. Hendes første sang hedder "Litte bit Too Much". Hun har også sunget nogle covers med Matty B.

Diskografi

Studiealbum

Noter

Eksterne henvisninger 
 

Sangere fra USA
Flensborg Havnebane

Flensborg Havnebane er en 4,5 km lang ensporet banestrækning, der blev anlagt i 1854. Strækningen går fra Flensborg station via banedæmningen til Havnespidsen, hvor den forgrener sig i to baner på vest- og østbredden. Havnebanen i Flensborg var en af de første danske havnebaner. Den blev bygget for at transportere kvæg fra handelsskibene i Flensborg Havn med toget til Husum (→Sydslesvigske Jernbane) og derfra videre til England. Byens første banegård ved Havnespidsen fik derfor betegnelsen den engelske banegård, den 1857 byggede og 257 m lange jernbanebro ud i Flensborg Havn blev kaldt den engelske bro. Den engelske banegård i nærheden af Havnespidsen blev indviet den 25. oktober 1854 under tilstedeværelse af kong Frederik 7. Havnebanen på fjordens vestside blev senere forlænget til værftområdet i Nordstaden. Den engelske banegård i midtbyen blev dog få år senere revet ned til fordel for den nye banegård i Sydstaden.

I 1972 blev banedriften for størstedelen nedlagt, dog med jævne mellemrum kørte der veterantog på strækningen. På den vestlige havnebane var der også med mellemrum godstrafik til cirka 2002. I 2014 blev sporet på strækningens vestlige del delvis asfalteret og dermed gjort ubrugelig.

Litteratur 
 Holger Kaufhold, Eckhard Klein, Detlef Schikorr: 150 Jahre Eisenbahn in Flensburg - Von der südschleswigschen Eisenbahn zur Deutschen Bahn AG, Gesellschaft für Flensburger Stadtgeschichte (Udg.), Bind 58, LOK Report, Sigmaringen 2004,

Eksterne henvisninger 

Etableret i 1854
Ophørt i 1972
Havnebane
Jernbanestrækninger i Tyskland
Den runde stol

Den runde stol (The Chair, PP501, PP503, JH503) er en karmstol designet af Hans J. Wegner i 1949 og regnes for hans måske mest kendte møbel.

Wegner designede stolen på ganske kort tid i sidste øjeblik til Snedkerlaugets udstilling i 1949 for Johannes Hansens værksted. Til udstillingen havde han tre forskelligt designede stole med.
Designets stil for Den runde stol er organisk modernisme.
Stolen er oprindeligt lavet af egetræ, og benene er tykke på midten og tyndere i enderne.
Y-stolen er inspireret af Den runde stol.
Om stolen forklarede Wegner:

Efter Snedkerlaugets udstilling gav det amerikanske tidsskrift Interiors Magazine stolen en overvældende omtale. De kaldte den The Chair, Stolen, og det betød en forholdsvis stor efterspørgsel fra USA.

Nu ser man stolen i flere udgaver i eg, ask, kirsebær og mahogni.
PP501-modellen er med flettet sæde, mens PP503 har polstret sæde og blev introduceret i 1950.

PP Møbler i Allerød fabrikerer stolen.
Deres udgave af stolen er ikke billig. Således kan man finde priser på stolen på over 30.000 kroner.

Stolen er forbundet med magt og politik.
Den er at finde i Statsministeriet, og den ses i programmet DR2 Deadline i det der kaldes med en vis grad af humor for "Wegner-hjørnet".

Henvisninger 

Stole
Møbler fra Danmark
Ruth Rendell

Ruth Barbara Rendell, baronesse Rendell af Babergh, CBE (født som Ruth Barbara Grasemann 17. februar 1930 i South Woodford i Essex, død 2. maj 2015 i London) var en britisk forfatter og medlem af Overhuset i Det britiske parlament.

Liv 
Rendell blev født som datter af to lærere. Hendes mor, Ebba Kruse, blev født i Sverige, men voksede op i Danmark, mens hendes far, Arthur Grasemann, var engelsk. Rendell voksede op som enebarn i Leyton, en forstad i det østlige London, men tilbragte ofte julen og andre ferier i Skandinavien, og lærte både dansk og svensk. Under krigen blev hendes mor ofte taget for at være tysk, og en følelse af udenforskab prægede Rendells opvækst. Dertil fik hendes mor multipel sclerose og døde, mens datteren var barn.

Rendell begyndte sin skribentkarriere som journalist. I 1964 debuterede hun med kriminalromanen From Doon with Death, hvor hun introducerede karakteren, som senere skulle blive hendes mest kendte detektiv, Chief Inspector Reginald Wexford.

Parallelt med serien om inspektør Wexford skrev Rendell psykologiske krimier, hvor hun udforskede forbryderes afvigende psyke. Efter hendes syn bidrog den engelske middelklasses værdisyn ofte til at fremkalde asocial og irrationel opførsel, i stedet for at modvirke den. Fra 1986 videreudviklede hun sin udforskning af dette områder under pseudonymet Barbara Vine. Flere af hendes bøger er filmatiseret, deriblandt Pedro Almodóvars Carne trémula (Live Flesh).

Som Labour-politiker var Rendell blandt de første til at modarbejde kvindelig omskærelse fra sin plads i Overhuset. I januar 2015 blev hun indlagt med slag og døde i maj samme år.

Hun har solgt 60 millioner eksemplarer af sine bøger verden over, som er oversat til 25 sprog. 59 af dem er udkommet på dansk.

Hædersbevisninger 
Hun blev tildelt life peer som baronesse Rendell af Babergh i 1997.

Noter

Eksterne henvisninger 

 
 

Forfattere fra Storbritannien
Krimiforfattere fra Storbritannien
Personer tildelt Commander of the Order of the British Empire
Life peers
Max Wolf

Maximilian Franz Joseph Cornelius Wolf (født 21. juni 1863 i Heidelberg, død 3. oktober 1932 sammesteds) var en tysk astronom.

Wolf indrettede sig 1879 i Heidelberg et privat observatorium. Det var rigt udstyret, hovedsagelig med fotografiske instrumenter, og i 1898 blev det flyttede til det nyoprettede astrofysiske observatorium på Königstuhl ved Heidelberg. Wolf blev direktør for det nye observatorium, og i 1909 blev han også direktør for det astronomiske institut. Allerede i 1893 var han blevet professor i astrofysik ved universitetet i Heidelberg. Wolf blev 1922 medlem af Kungliga Vetenskapsakademien. Han fik Royal Astronomical Societys guldmedalje 1914 og Bruce-medaljen 1930.

Wolf gjorde en lang række opdagelser ved hjælp af fotografier, og betragtes som en pioner inden for astrofotografi. 17. september 1884 opdagede han en periodisk komet og har fundet igen ad fotografisk vej andre periodiske kometer længe før der kunne være tale om at opdage dem ad visuel vej. Men den rigeste høst har han haft blandt de små planeter fra december 1891 og lang tid fremover. Talrige stjernetåger (i 15 kataloger, 1902—16, de fleste hidtil ukendte), stjernehobe, foranderlige stjerner har Wolf fundet; senere ad fotografisk vej også opdaget stjerner med egenbevægelse (Katalog von 1053 stärker bewegten Fixsternen, 1919). 

Sammen med Johann Palisa har han udgivet Photographische Sternkarte. Af Wolfs øvrige publikationer kan nævnes: Stereoskopbilder vom Sternhimmel (1922), Die Milchstrasse (1908). Hans fotografiske opdagelser og diskussioner er meddelte dels i fagtidsskrifter, dels i Videnskabsselskabet i Heidelberg og dels i Publicationen des astrophysikalischen Observatoriums Königstuhl-Heidelberg, I—III (1902-09).

Kilder

Eksterne henvisning

Astronomer fra Tyskland
Professorer fra Tyskland
Ansatte ved Heidelbergs Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Medlemmer af Kungliga Vetenskapsakademien
Modtagere af Royal Astronomical Societys Guldmedalje
Modtagere af Brucemedaljen
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Personer fra Heidelberg
Svenska cupen

Svenska cupen er en årlig fodboldturnering for svenske klubhold. Turneringen er blevet spillet siden 1941.

Sæsoner 
Samtlige klubber i Allsvenskan og Superettan har ret til at deltage i Svenska cupen. Derudover deltager 68 klubber fra øvrige divisioner.

Spillepladser og finalister

Svenske cupmestre

Tv-rettigheder 
Direkte dækning af kampe fra Svenska cupen:
 2001 – 2005: Kanal 5
 2006 - 2011: TV4
 2012 – 2015: SVT

Referencer 

Etableret i 1941
Fodboldturneringer
Cupen
Skamfilingsmåtte

En skamfilingsmåtte er et eller andet billigt eller kasseret materiale, der lægges imellem bevægeligt tovværk på skibe for at beskytte dette mod skamfiling, dvs. slid ved at godset gnubber sig op ad et eller andet. Også sejlene kunne beskyttes mod slitage fra løbende og stående gods. Her kunne f.eks. bruges måtter fremstillet af platting, et fletværk af line. 

Tilsvarende kan en skamfilingspude benyttes, når sugeslangen fra en brandpumpe går hen over en skarp kant, der ellers kunne beskadige slangen. 

Skibsterminologi
Dikroisme

Dikroisme betegner det forhold, at et dobbeltbrydende gennemsigtigt mineral deler indfaldende lys i to stråler af forskellig farve. Forskellen i farve er som regel lille, men ved nogle mineraler, som f.eks. cordierit, kan man iagttage stenen skifte farve, når man drejer den. Dikroisme findes ikke hos mineraler i det kubiske krystalsystem, da disse mineraler ikke er dobbeltbrydende.

Dikroismen kan tydeliggøres i et specielt optisk instrument, et dikroskop, hvor lys, der er gået igennem det krystal, der skal undersøges, passerer et lille vindue og derefter et krystal af islandsk dobbeltspat. Når man ser billedet af vinduet på den anden side af dobbeltspatkrystallet, ser man to billeder af vinduet, i hver sin farve.

Mineralogi
Fysik
Dobbeltbrydning

Dobbeltbrydning betegner en egenskab ved visse krystallinske mineraler, hvor en lysstråle, der trænger ind i krystallet, deles i to lysstråler. 

Et tydeligt eksempel på dobbeltbrydning udviser den islandske dobbeltspat. Hvis man lægger et krystal af dette mineral oven på en tegning eller noget tekst, vil teksten tydeligt ses dobbelt. 

Dobbeltbrydning findes ikke i det kubiske krystalsystem, men kun i de tetragonale, heksagonale, rhombiske, monokline og trikline krystalsystemer. 

Effekten blev først beskrevet af Rasmus Bartholin i 1669.

Noter

Mineralogi
Fysik
Francisco de Sá de Miranda

Francisco de Sá de Miranda (født 28. august 1481 i Coimbra, død 17. maj 1558 i Amares) var en portugisk digter. 

Sá de Miranda besøgte universitetet i Lissabon, hvor han studerede jura og desuden dyrkede humanistiske studier. 1521—26 rejste han i Spanien og Italien og stiftede ved sin hjemkomst en italiensk-portugisisk digterskole. Sine sidste år tilbragte han på sit landsted, Quinta da Tapada ved Ponte de Lima, hvor han samlede de unge digtere om sig og hjalp dem med råd og dåd. Med Sá de Miranda begynder renaissancen i den portugisiske litteratur, idet han indførte de klassisk-italienske digtformer (canzone, sonet, terzine og ottave) i litteraturen. Hans første forsøg i denne retning er et bukolisk digt, Fabula do Mondego (1529), der er skrevet på spansk. Den italienske påvirkning træder navnlig frem i to lystspil på portugisisk prosa, Os dous Vilhalpandos (1560) og Os Estrangeiros (1569), hvor skuepladsen er henlagt til Italien. Størst indflydelse fik Sá de Miranda dog på lyrikken gennem sine sonetter og idyller, frie efterligninger af italienske mønstre. I øvrigt har han også forsøgt sig i den nationale digtning, og hans satiriske breve læses endnu med interesse. Sá de Mirandas poetiske værker udkom i Lissabon 1595 og er siden mange gange optrykte. En kritisk udgave (Halle 1886) skyldes Carolina Michaëlis de Vasconcellos.

Kilder 
 

Digtere fra Portugal
Spansksprogede forfattere
Isidor Sadger

Isidor Isaak Sadger (født 29. oktober 1867 i Neu-Sandez i Galizien, død 21. december 1942 i Theresienstadt) var en østrigsk neurolog og psykoanalytiker.

Sadger tog doktorgraden i Wien 1891 og søgte straks neurologisk uddannelse hos Meynert, Krafft-Ebing, Benedikt og Freud, hos hvilken sidste han ledtes ind på psykoanalysen. Sadgers studier drejede sig oprindelig om den arvelige belastning og om degeneration, hvis sjælelige Udslag han søgte at belyse ved en række monografier over tyske digtere — K. F. Meyer, eine pathographisch-psychologische Studie (1908); Aus dem Liebesleben Nicolaus Lenaus (1909); Heinrich von Kleist (1910) — og i det større værk Belastung und Entartung, ein Beitrag zur Lehre vom kranken Genie (1910). Efter 1895, da Sadger begyndte at anvende Freuds psyko-analytiske metoder specielt på de seksuelle psykopatier, udgav han blandt andet: Friedrich Hebbel, ein psyko-analytisches Versuch (1920) og Die Lehre von den Geschlechtsverirrungen auf psyko-analytischen Basis (1921). Andre afhandlinger omhandler visse sjælelige undtagelsestilstande, for eksempel Über Nachtwandeln und Mondsucht (1914).

Kilder 

 

Neurologer
Læger fra Østrig
Østrigere i 1800-tallet
Østrigere i 1900-tallet
Jewish Agency

The Jewish Agency for Israel (, HaSochnut HaYehudit L'Eretz Yisra'el) er verdens største jødiske organisation. Bevægelsen blev tidligere kaldt the Palestine Zionist Executive, men blev omdøbt i 1929 til "Jewish Agency" i Folkeforbundet for Palæstina-mandatet.

Noter 

Israel
Zionisme
Etableret i 1929
Jødiske organisationer
Hønsering (legetøj)

Se også fugle ringmærkning som også omfatter hønse ringmærkning

En hønsering er et stykke legetøj lavet af plast. De kunne fås i mange farver og var typisk gennemsigtige. En vigtig egenskab ved hønseringe er, at de kan sættes sammen i kæde. Leddene (hønseringene) kan være S-formede eller ringformede.

Hønseringene blev typisk produceret og solgt i plader, som kunne brækkes op i hønseringe.

Hønseringe-lege
Der er flere måder at lege med hønseringe på:
 Kaste hønseringepar langs jorden, hvor man prøver at ramme fx et lille hul fra en vis afstand. Rammer man det, vinder man hønseringe fra personen der har lavet banen.
 Prøve at ramme en mindre dåse fra en vis afstand med hønseringepar. Rammes dåsen, har man vundet flere hønseringe.
 Sætte hønseringe sammen i kæde fx i forskellige farver.

Historisk
I Danmark begyndte børn at lege med (ægte) hønseringe i 1940'erne. Fra 1950'erne lavede legetøjsindustrien legetøjshønseringe af plast.

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger
 heroldsvarehus.dk: Hønseringe, backup - billeder af forskellige legetøjshønseringe

Legetøj