kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
EM i volleyball 2013

EM i volleyball for herrer i 2013 (2013 CEV VELUX Volleyball European Championship) var det 28. europamesterskab i volleyball. Mesterskaberne fandt sted i perioden 20. til 29. september 2013 i Danmark og Polen. Finalen, afholdt i Parken, blev vundet af Rusland. Sport Event Danmark var partner bag EM 2013. Hovedsponsor for europamesterskabet var Velux.

Kvalifikation

Hold 
EM i 2011 sikrede deltagelse af følgende nationer: Serbien, Italien, Polen (var sikret deltagelse i forvejen da det er værtsland), Rusland, Slovakiet og Bulgarien. Derudover var Danmark naturligvis også sikret deltagelse, da det, som Polen, var værtsland. De restende nationer var Belgien, Finland, Frankrig, Holland, Hviderusland, Slovenien, Tjekkiet, Tyrkiet og Tyskland

Arenaer 
EM i volleyball blev afholdt i Danmark og Polen, hvor 6 arenaer var udvalgt som spillesteder (4 i Danmark og 2 i Polen). Gruppekampene i Danmark blev spillet i Odense og Herning, mellemspil og kvartfinaler i Aarhus og semifinaler samt finaler (bronzekamp og guldkamp) blev spillet i Parken.

Indledende runder

Gruppe A - Odense

Resultater

Stilling

Gruppe B - Gdansk

Resultater

Stilling

Gruppe C - Herning

Resultater

Stilling

Gruppe D - Gdynia

Resultater

Stilling

Slutspil

Resultater

Individuelle priser 

 Most Valuable Player
  Dmitriy Muserskiy
 Bedste scorer
  Aleksandar Atanasijević
 Bedste smasher
  Luca Vettori
 Bedste blokadespiller
  Srećko Lisinać
 Bedste server
  Ivan Zaytsev

 Bedste hæver
  Sergey Grankin
 Bedste modtager
  Todor Aleksiev
 Bedste libero
  Aleksey Verbov
 Fair Play-pris
  Nikola Jovović

Volleyball i Danmark
Sport i 2013
Sport i Polen
Volleyballkonkurrencer
Sonja Åkesson

Sonja Åkesson (født 19. april 1926 i Buttle på Gotland, død 5. maj 1977) var en svensk forfatter, poet, sangskriver og billedkunstner.

Bibliografi 
 1957 - Situationer (digte)
 1959 - Glasveranda (digte)
 1960 - Skvallerspegel (fortællinger)
 1961 - Leva livet (prosadigte)
 1962 - Efter balen (noveller)
 1963 - Husfrid (digte)
 1965 - Ute skiner solen (digte)
 1966 - Jag bor i Sverige (blandet, med grammofonplade)
 1967 - Man får vara glad och tacka Gud (udvalgte digte)
 1968 - Pris (digt- og debatbog)
 1969 - Slagdängor (viser med musik af Gunnar Edander)
 1970 - Mamman och pappan som gjorde arbetsbyte (børnebog)
 1972 - Hjärtat hamrar, lungorna smälter (prosadigte og tegninger)
 1973 - Dödens ungar (digte)
 1974 - Sagan om Siv (digte)
 1976 - Ljuva sextiotal (digte og novelle)
 1977 - Hästens öga (digte)
 1978 - En tid att avliva (samling af prosatekster)
 1980 - Sonjas sånger (viser)
 2006 - Vara vit mans slav och helt andra dikter (digte, udvalgt af Jenny Tunedal)

Eksterne links 
 Sonja Åkesson Selskabet

Novelleforfattere fra Sverige
Digtere fra Sverige
Børnebogsforfattere fra Sverige
Sangskrivere fra Sverige
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Sydlig hvidskæving

Sydlig hvidskæving (Lagenorhynchus australis) er en mindre delfin, der lever langs kysten af det sydlige Sydamerika og Falklandsøerne.

Udseende 
Sydlig hvidskæving er omkring 2,1 meter lang og vejer omkring 115 kg som voksen. Farven er hvid på undersiden og sort på ryggen, med en udløber af det sorte ned på undersiden af halen, hvorved der fremkommer et hvidt felt på siden af halen. Hovedet er også mørkt. Mest karakteristisk er en hvid plet bag ved ved roden af lufferne (i "armhulen").
Rygfinnen er høj og smal for en delfin af denne størrelse. Snuden er afrundet og med et kun meget lille næb.

Sydlig hvidskæving kan især på afstand forveksles med den nærtbeslægtede art mørk hvidskæving, der findes i samme område. Mørk hvidskæving mangler dog den skarpt afsatte hvide plet i "armhulen" som er karakteristisk for sydlig hvidskæving.

Udbredelse og bestandsstørrelse 
Sydlig hvidskæving findes kun i kystnære farvande omkring det sydlige Sydamerika ned til og med Drakestrædet. På stillehavssiden ses den så langt mod nord som Valdivia, Chile, 38° S. På atlanterhavssiden ses den til omkring 44° S – nær Golfo San Jorge, Argentina. Sydlig hvidskæving findes også omkring Falklandsøerne. Delfinerne ses ofte i tidevandskanaler og andre områder med kraftig strøm, men kan også findes tæt på land i bugter og vige.
Sydlig hvidskæving ses oftest i små grupper, fra 5 op til 20 individer. I enkelte tilfælde er større grupper, op til 100 delfiner, set om sommeren eller efteråret.

Der findes ingen skøn over bestanden, men den er lokalt almindelig og ses ofte.

Påvirkninger fra mennesket 
Sydlig hvidskæving er sårbar overfor påvirkning fra menneskelige aktiviteter på grund af dens kystnære tilsyneladende ret stedfaste levevis. I 1970'erne og 1980'erne blev tusindvis af individer dræbt af Chilenske fiskere, der brugte kødet som madding i krabbetejner. Denne fangst er stadig lovlig, men er aftaget i omfang.
Fra Argentina er der rapporter om bifangst af sydlig hvidskæving i nedgarn, men omfanget er ukendt.

Systematik 
Sydlig hvidskæving er placeret i slægten Lagenorhynchus, men nylige molekylærgenetiske data tyder på at den er nærmere beslægtet med delfiner i slægten Cephalorhynchus. Dette vil formentlig betyde at arten på et tidspunkt flyttes fra Lagenorhynchus enten til Cephalorhynchus eller grupperes sammen med stillehavshvidskæving, mørk hvidskæving og korshvidskæving i en ny slægt, Sagmatias..

Referencer 

 National Audubon Society: Guide to Marine Mammals of the World 
 Encyclopedia of Marine Mammals 
 LeDuc, R.G., Perrin, W.F., Dizon, A.E. (1999). Phylogenetic relationships among the delphinid cetaceans based on full cytochrome b sequences. Marine Mammal Science 15, 619–648.
 May-Collado, L., Agnarsson, I. (2006). Cytochrome b and Bayesian inference of whale phylogeny. Molecular Phylogenetics and Evolution 38, 344-354.
 Schevill, W.E., Watkins, W.A. (1971). Pulsed sounds of the porpoise Lagenorhynchus australis. Breviora 366, 1–10.

Hvidsider
Guido Agosti

Guido Agosti (11. august 1901 – 2. juni 1989) var en italiensk pianist og klaverlærer.

Agosti blev født i Forlì i 1901. Han studerede klaver hos Ferruccio Busoni, Bruno Mugellini og Filippo Ivaldi og fik sit diplom i en alder af 13. Han studerede kontrapunkt hos Benvenuti og litteratur på Università di Bologna. Han påbegyndte sin professionelle karriere som pianist i 1921. Selvom han aldrig helt stoppede med at give koncerter, gjorde nerver det svært for ham at optræde på scenen, og han koncentrerede sig om at undervise. Han underviste i klaver ved Venedig Konservatorium og ved Accademia Nazionale di Santa Cecilia i Rom. I 1947 blev han professor i klaver ved Accademia Musicale Chigiana. Han underviste også ved Hochschule für Musik Franz Liszt Weimar og på Sibelius-akademiet i Helsinki.

Han lavede ikke ret mange indspilninger; hans indspilninger af Debussys præludier var højt værdsat. Han indspillede også værker af Modest Mussorgskij og Leoš Janáček. Hans klavertransskription af Stravinskijs Ildfuglen er også i repetoiret. Agosti lavede også en udgave af Beethovens 32 variationer i c-mol.

Han spillede kammermusik med fløjtenisten Severino Gazzelloni og cellisten Enrico Mainardi og med Quartetto di Roma.

Ernest Blochs klaversonate blev skrevet til Agosti.

Guido Agosti døde i Milano i juni 1989.

Referencer 

Pianister fra Italien
Ansatte ved Accademia Nazionale di Santa Cecilia
Musikpædagoger
Nikita Magaloff

Nikita Magaloff (  ; født 21. februar 1912 – 26. december 1992) var en georgisk-russisk pianist. 

Han blev født i Sankt Petersborg i en georgisk adelig familie kaldet Maghalashvili. Magaloff og hans familie forlod Rusland i 1918, hvor de først flyttede til Finland og dernæst Paris. Her studerede han hos Isidor Philipp, leder af klaverafdelingen ved Conservatoire de Paris. Han blev også venner med Ravel og Prokofiev  der.

Nikita Magaloff var gift med Irene, datter af violinisten Joseph Szigeti. Han døde i Vevey, Schweiz den 26. december 1992.

Eksterne henvisninger 

 

Pianister fra Rusland
Personer fra Georgien
Adel fra Rusland
Personer fra Sankt Petersborg
Ane Cortzen

Ane Mette Brügger Cortzen (født 1. oktober 1974 i Hillerød) er en dansk arkitekt, der siden 1. marts 2016 har været kulturchef for Kähler-koncernens restauranter og freelance TV-vært og moderator m.m. Hun har tidligere optrådt som tv-vært for blandt andet programmet TV!TV!TV!, Vogternes råd, Søndag Live, m.m.

Hun blev i 2001 uddannet arkitekt og grafisk designer fra Kunstakademiets Arkitektskole.

Efter en afstemning på Politikens hjemmeside kårede avisens læsere den 6. december 2011 programmet TV!TV!TV! til årets bedste. Tilsvarende blev hun selv senere på måneden kåret som årets bedste kvindelige tv-vært.

Familie 
Hun er datter af Dagbladet Børsens tidligere chefredaktør, journalist og forfatter Jan Cortzen, samt journalist Ingeborg Brügger. Hendes bror er Mads Brügger, dokumentarfilminstruktør, tidligere journalist hos DR, tidligere programchef hos Radio24syv, nu administrerende direktør på Frihedsbrevet.

Hun er gift med arkitekt Benjamin Weber, og sammen har de tre børn, Agnes, Manfred og Esther.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Tv-værter fra Danmark
Arkitekter fra Danmark
Ansatte i DR
Personer i Kraks Blå Bog
Ole Ryborg

Ole Vigant Ryborg (født 20. maj 1964 i Vejle) er en dansk journalist og forfatter, som er fast tilknyttet som Bruxelleskorrespondent for Danmarks Radio siden 2011.

Liv og karriere 
Han blev uddannet i 1991, og har sidenhen været EU-korrespondent for en række danske medier. Ole Ryborg er desuden forfatter til flere bøger om de danske EU-forbehold og Amsterdamtraktaten.

Arbejdsgivere 
 Notat
 Dagbladet Information
 Aktuelt
 Weekendavisen
 Ugebrevet Mandag Morgen
 Danmarks Radio P1

Bøger 
 'Det utænkelige nej – historien om 6 måneder, 9 dage og 17 timer, der rystede Europa'
 'Fra Rom til Amsterdam'
 'EF og offentlighed i forvaltningen – adgang til myndigheders oplysninger i EF og i de enkelte EF-medlemslande'

Journalister fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Turaidas Rose

Turaidas Rose var ungmøen fra Turaida Maijas (1601–1620) legendariske navn, som i 1620 frivilligt valgte døden frem for at miste sin ære. Den livlandske assessor Magnus von Wolffeldt udgav i 1844, som den første, en artikel om denne hændelse, over hvilket poeten Adelbert Cammerer (1786–1848) digtede det romantisk-historiske digt "Die Jungfrau von Treiden" (Turaidas jomfru).

Legenden 
I foråret 1601 under den polsk-svenske krig (1600–1629) indtog svenske soldater Turaida Borg. Efter slaget fandt slotsdegnen Greif et få uger gammelt pigebarn blandt de omkomne. Greif bragte pigen hjem og tog sig af pigens opfostring. Det var maj måned, og pigen fik navnet Maija.
Årene gik og Maija voksede op til at blive en smuk ungmø. Hendes skønhed gav hende tilnavnet Turaidas Rose. På floden Gaujas modsatte side – på Sigulda Borg, boede hendes udkårne – gartneren Viktor Heil. Om aftenerne mødtes de i Gutmanhulen.
Samtidig tjente to polske desertører på borgen – Jakubovski og Skudric. Jakubovski blev glad for Maija og ønskede at gifte sig med hende, men pigen afviste oppasningen. Dette gjorde Jakubovski så vred, at han ønskede at få pigen med magt. Han sendte Skudric til Maija under påskud af at komme fra Viktor, for at mødes det vanlige sted, men ikke det vanlige tidspunkt. Da Maija ankom og forstod, at det var en fælde, valgte hun hellere at dø, end at blive gjort til skamme. Det var dengang folk stadig troede på trolddom. Pigen havde et rødt silkesjal om halsen, som hun havde fået som gave fra sin kavaler, derfor sagde hun til Jakubovski, at dette sjal antog trolddomskraft – at sjalets bærer blev beskyttet mod sværdets hug, og indbød ham at efterprøve dette. Jakubovski tøvede først, men huggede derefter til af al kraft og pigen kollapsede ved hans fødder. Jakubovski blev bange og overvældet af rædsel over hændelsen, og rendte ud i skoven og hængte sig.
Senere på aftenen fandt Viktor Maija død i hulen og skyndte sig til Turaida efter hjælp. Ved hulen fandt man Viktors blodige økse. Retssagen foregik på Turaidaborgen og man antog, at Viktor var drabsmanden og dømte ham til døden. Hændelssesforløbet ændrede Skudric, som havde fulgt efter Jakubovski og havde set alt. Han fortalte retten alt som det virkelig var foregået, og Viktor blev frikendt, og pigen begravedes på kirkegården ved Turaida Kirke, hvor hendes gravplads kan besgøges den dag i dag.

Fra den tid har det været almindelig praksis for nygifte, at lægge blomster på Turaidas Roses gravsted i håb om at kende den samme evige kærlighed og hengivenhed.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 
 Gauja Nationalpark om Turaidas Rose 

Personer fra Livland
Griesheim

Griesheim er by som ligger i nærheden af Darmstadt i den tyske delstat Hessen. Den har partnerbyerne:
 Bar-le-Duc, Frankrig, siden 1975
 Gyönk, Ungarn, siden 1990
 Wilkau-Haßlau, Tyskland, siden 1990
 Pontassieve, Italien, siden 2008

Komunalvalg 2011
Call of Duty: Modern Warfare 3

Call of Duty: Modern Warfare 3 (forkortes MW3) er et first-person shooter computerspil til spillekonsolerne Xbox 360, PlayStation 3 og Microsoft Windows. Spillet er udviklet af Infinity Ward med bistand fra Sledgehammer Games.
Spillet udkom den 8. november 2011

Handling 
Modern Warfare 3 begynder, hvor 2'eren slap. Washington D.C. står i flammer og russerne er i gang med invadere USA's østkyst. I en af spillets baner foregår spillet i New York, hvor spilleren skal kæmpe sig vej til børsen. Spillerens jeep vælter, og han må kæmpe sig gennem New Yorks gader. En anden bane foregår i London, hvor spilleren kæmper i undergrundsbanen.

Multiplayeren 
MW3's multiplayer er udstyret med en ny tjeneste, Call of Duty Elite, som er et slags socialt netværk for CoD spillere. Elite indeholder også en betalingstjeneste, der giver adgang til DLC'erne gratis, en større "File Share" og mulighed for at uploade længere clips fra "Theater Mode" og desuden kan man spille alle tuneringer gratis (med præmier).

På Call of Duty Elite er der er også bedre stats og spilleren kan lave en klan og reservere et "Clan Tag", så andre ikke kan bruge spillerens clan tag.

Call of Duty Elite giver også integration med en Android- og iOS app og et websitet elite.callofduty.com. Call of Duty Elite er bagudkompatibel med Black Ops

Spec Ops 
Spec Ops er medtaget med det nye gamemode Survival, hvor spillere kæmper alene eller sammen om at besejre bølger af AI-spillere. Der er også missioner som set i Modern Warfare 2.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Call of Duty: Modern Warfare 3 website
 

Computerspil fra 2011
Square Enix-spil
IOS-spil
Modern Warfare 3
Windows-spil
PlayStation 3-spil
Xbox 360-spil
Wii-spil
Nintendo DS-spil
Turaida

Turaida ( eller Treyden) er en landsby med 214 indbyggere, som ligger 90 m.o.h. i Krimuldas pagasts og Krimuldas novads i Letland på den nordlige side af floden Gauja, cirka 10 kilometer fra novads-centeret Ragana og 57 kilometer fra hovedstaden Riga.

Landsbyen opstod omkring Turaidaborgen og Turaida Herregård og fik i 1935 status som landsby (). I 1953 blev dele af det oprindelige Turaida underlagt Sigulda, herunder borgruinen samt Gaujadalen. Til og med den 31. december 1949 var Turaida centrum for Turaidas pagasts, som lå i det daværende Rigas apriņķis (Rigakredsen). Turaida har i dag en grundskole og en i anledning af 150-året for Krišjānis Barons fødsel opført skulpturpark med værker udført af den lettiske kunstner Indulis Ranka.

Se også 
Turaidas Rose

Kildehenvisninger 

Letlands geografi
Landsbyer
Nicole

Nicole er et pigenavn, der bæres af flere personer.

Personer, der benytter Nicole som kunstnernavn 
 Nicole Seibert – en tysk melodigrandprixvinder og sangerinde, kendt som Nicole
 Nicole (nøgenmodel) – en dansk nøgen- og pornomodel
Turaida Borg

Turaida Borg () er en af de ældste middelalderlige borge i Letland som det stadig er muligt at besøge. Borgen ligger på floden Gaujas højre bred på byen Siguldas område. Borgen opførtes i 1214 efter biskoppen af Riga, senere ærkebiskoppen af Riga, nedbrændte den liviske høvding Kaupos tømmerborg og opførte dette i stedet. Turaida Borg anses for at være den arkæologisk bedst udforskede middelalderlige borg i Baltikum. Borgen har status som statsligt arkæologisk og arkitektonisk mindesmærke, og hører under både Turaida Museumsreservat og Gauja Nationalpark.

I begyndelsen af 1900-tallet var Turaida Borg blot en borgruin, og man besluttede i 1924 at stille borgruinen under beskyttelse som værende statsligt mindesmærke. Det var dog først i 1953, under den Lettiske Socialistiske Sovjetrepublik, at genopbygningsarbejdet kom i gang og gennem årene frem til 2000 blev Turaida genopbygget og restaureret til den borg, man i dag kan besøge. Siden 1976 har borgen gennem 25 år været mål for arkæologiske undersøgelser af lettiske arkæolog, Jānis Graudonis.

Note

Se også 
Turaidas Rose

Eksterne henvisninger 

Turaida Museumsreservat 

Borge i Letland
Etableret i 1214
Turaida (flertydig)

Turaida har flere betydninger:

 Turaida – landsby i Letland
 Turaida (land) – gammelt livisk land omkring floden Gauja
 Turaida (Sigulda) – bydel i Sigulda

Se også 
 Turaida Borg
 Turaida Herregård
 Turaida Kirke
 Turaida Museumsreservat
 Turaidas pagasts
 Turaidas Rose
 Turaidas Roze (band)
Mária Valéria-broen

Mária Valéria-broen er en bro over floden Donau, som forbinder byerne Esztergom i Ungarn og Štúrovo i Slovakiet. Broen er ca 500 meter lang og er opkaldt efter ærkehertuginde Marie Valerie af Østrig (1868–1924), datter af kejser Franz Joseph 1. og kejserinde Elisabeth af Østrig-Ungarn.

Broen bygges og genopbygges 
Broen blev i 1893 tegnet og konstrueret af János Feketeházy, som havde tegnet andre broer over Donau. Siden dens indvielse den 28. september 1895 har broen været ødelagt to gange. Den 22. juli 1919 blev broen ødelagt ved en sprængning på den første af dens bropiller i vestenden af broen. Broen blev renoveret og genåbnet i 1922 og færdigrepareret i 1926. Under 2. Verdenskrig blev broen bortsprængt af de tilbagetrækkende tyske tropper den 26. december 1944, i lighed med andre broer nær Esztergom. 
Årtiers uoverensstemmelser mellem de to kommunistiske regimer i Ungarn og Tjekkoslovakiet gjorde, at broen ikke blev genopbygget før i det nye årtusinde, med indvielse den 11. oktober 2001. Halvdelen af omkostningerne ved broens genopførelse blev betalt som et tilskud fra EU som en del af støtten til lande, der forsøger at tilslutte sig EU.

Links 
 Broen omtalt på Hungary starts here

Henvisninger 

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Slovakiet
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Ungarn
Broer i Slovakiet
Broer i Ungarn
Donau
Kædebroen

Kædebroen (på ungarsk: Széchenyi lánchíd) er en velkendt hængebro over floden Donau. Broen forbinder Ungarns hovedstad Budapests to bydele Buda og Pest på hhv. vestre og østre side af floden (højre og venstre bred).

Kædebroen, som var den første permanente bro over Donau, åbnedes i 1849. På Budasiden ligger enden af broen ved Adam Clark-pladsen, hvor kabelbanen Budavári Sikló fører op til Kongeslottet.

Broen blev tegnet og konstrueret i 1839 af den engelske ingeniør William Tierney Clark.

Billedgalleri

Links 
 Site, der omtaler broen (på engelsk)

Broer i Ungarn
Budapest
Ungurs

Ungurs eller Rustēgs er en sø i Pārgaujas novads,  på grænsen af Raiskuma- og Stalbes pagasts, og er med 3,936 kvadratkilometer den største sø i Gauja Nationalpark i det nordøstlige Letland. Søen er 2,9 kilometer lang, er syv meter på sit dybeste sted, og har en gennemsnitsdybde på 3½ meter. Den sydlige og sydvestlige del overgår i moseagtige områder, der hvor Ungurmosen begynder. Vandet som tilflyder fra mosen giver søens vand en brun farve. Eutrofieringen ligger på omkring syv procent. Der er konstateret ni forskellige slags fisk i søen. Der er mulighed for camping flere steder ved søens bredder.

Kildehenvisninger 

Søer i Letland
Zvārteklippen

Zvārteklippen () er en af de mere maleriske sandstensklipper fra den devonske tidsalder i Letland, og er en af de større attraktioner i Gauja Nationalpark, beliggende ved Amatafloden i Amatas novads. Zvārteklippen er 20 meter høj og lå præcis hvor floden bugtede sig. I 1939 blev floden rettet ud for at undgå større erosioner af klippen. Overfor Zvārteklippen ligger Miglaklippen (; Tågeklippen), som også kaldes for Čūskuklippen (; Slangeklippen) fordi den fortsætter ind i skoven.

Zvārteklippen var ifølge legenden samlingspunkt for hekse både pinsedag, Sankthans og til jul, hvor de kom flyvende på kosteskafte fra de omkringliggende skove.

Kildehenvisninger 

Letlands geografi
Jul
Kalevi Aho

Kalevi Aho (født 9 marts 1949 i Forssa Finland) er en finsk komponist.

Aho hører til nutidens vigtige finske komponister sammen med Aulis Sallinen. Han har komponeret 17 symfonier,  3 kammersymfonier, operaer og orkestermusik. 

Aho´s kompositoriske stil spænder fra neoklassisk stil til postmoderne stil.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1969-1971) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1970-1995) - for orkester
 Symfoni nr. 3 "Symfoni koncertante nr. 1" (1971-1973) - for violin og orkester 
 Symfoni nr. 4 (1972–1973) - for orkester
 Symfoni nr. 5 (1975–1976) - for orkester
 Symfoni nr. 6 (1979-1980) - for orkester
 Symfoni nr. 7 "Insekt Symfoni" (1988) - for orkester
 Symfoni nr. 8 (1993) - for orgel og orkester 
 Symfoni nr. 9 "Symfoni koncertante nr. 2"  (1993-1994) - for trombone og orkester 
 Symfoni nr. 10 (1996) - for orkester
 Symfoni nr. 11 (1997-1998) - for 6 slagtøjsspillere og orkester 
 Symfoni nr. 12 "Luosto Symfoni" (2002-2003) - for sopran, tenor, 10 musikere bag scenen, slagtøj, messingblæsere, kammerorkester og orkester  
 Symfoni nr. 13  "Symfoniske karakteriseringer" (2003) - for orkester
 Symfoni nr. 14 "Ritualer" (2007) - for darbuka, djembe , gonger og kammerorkester 
 Symfoni nr. 15 (2009-2010) - for orkester
 Symfoni nr. 16 (2013-2014) - for mezzosopran, 4 slagtøjsspillere og 60 strygere
 Symfoni nr. 17 "Symfoniske Fresker" (2017) - for orkester
 Symfoni nr. 18 (2022-2023) - for orkester
 Kammersymfoni nr. 1 (1976) - for 20 strygere
 Kammersymfoni nr. 2 (1991-1992) - for 20 strygere 
 Kammersymfoni nr. 3 (1995-1996) - for altsaxofon og 20 strygere

Noter

Kilde
Om Kalevi Aho

Komponister fra Finland
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Klassiske komponister fra det 21. århundrede
Joonas Kokkonen

Joonas Kokkonen (født 13. november 1921 i Iisalmi Finland, død 2. oktober 1996) var en finsk komponist. 

Kokkonen hører til generationen af betydningsfulde komponister efter Jean Sibelius. Han har komponeret fire symfonier, orkestermusik, kammermusik, kormusik, klavermusik, orgelmusik, og en opera The Last Temptations (1972-1975), som regnes for Finlands nationale opera i dag.
Han komponerede fra neoklassisk stil, til tolvtone stil.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1960) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1960-1961) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1967) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (1971) - for orkester

Kilde 
 Om Joonas Kokkonen

Komponister fra Finland
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Uuno Klami

Uuno Klami (20. september 1900 i Virolahti, Finland – 29. maj 1961) var en finsk komponist.

Klami hører til Finlands vigtige komponister efter Jean Sibelius. Han har skrevet mange værker inspireret af Kalevala. 
Han var også inspireret af fransk musik, især Maurice Ravel.
Klami har skrevet 3 symfonier, orkestermusik, en violinkoncert, to klaverkoncerter, et oratorium, og en Karelsk Rapsodi som er et af hans mest berømte værker.

Udvalgte værker 

 "Børnenes Symfoni" (1928) - for orkester
 Symfoni nr. 1 (1937-1938) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1945) - for orkester
 "Karelsk rapsodi" (1927) - for orkester

Kilde 
 Diskografi af Uuno Klami på Allmusic

Komponister fra Finland
Klassiske komponister fra det 20. århundrede