kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Steve Twigger

Steve Twigger er en engelsk musiker, der er bedst kendt som guitarist i det keltiske band Gaelic Storm.

Karriere 
I 1986 mødte han en singer-songwriter fra Boston og dannede det alternative popband Woodies. Efter han flyttede til Californien arbejdede han i Los Angeles med at designe filmplakater for filmstudier i Hollywood.

I 1997 optrådte han i filmen Titanic som en del af bandet, som spiller på "An Irish Party in Third Class". Dette var starten på gruppens internationale succes.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 

Guitarister fra Storbritannien
Sangere fra England
Gaelic Storm
Kuzma Minin

Kuzma Minin (, ; fulde navn: , ; født i slutningen af 1500-tallet, død 21. maj 1616) var en russisk købmand fra Nisjnij Novgorod, der sammen med prins Dmitrij Pozjarskij, blev nationalhelt for sin rolle i forsvaret af Zar-Rusland mod den Polsk-litauiske invasion i 1600-tallets begyndelse.

Hans fødselsår og tidligere liv er ukendt, men mod slutningen af de urolige tider i Rusland i begyndelsen af 1600-tallet var han slagter i Nisjnij Novgorod. I 1611, da polakkerne havde indtaget Moskva og en stor del af Zar-Rusland, uden at møde alvorlig organiseret modstand, blev han grebet af en nyvakt national bevægelse og fremtrådte som energisk fortaler for skabelsen af et frivilligt forsvarskorps i sin hjemby.

Allerede efteråret 1611 begyndte han at indsamle midler til det frivilligt forsvarskorps, og efter at fyrst Dmitrij Pozjarskij overtog den militære ledelse og i februar 1612 var brudt op fra Nisjnij Novgorod, indgik han ved dennes side som krigskommissær. Hans efterfølgende aktiviteter er knapt kendt, men efter det nationale zardømmes reetablering i 1613 blev han medlem af bojardumaen () og blev adelet ().

Kuzma Minin døde i 1616 og blev begravet i Arkhangelsk katedralen i Nisjnij Novgorod. Det centrale torv i Nisjnij Novgorod er opkaldt efter Minin og prins Pozjarskij. Hans statue findes i Moskva og Nizjnij Novgorod.

Eksterne henvisninger 
 

Personer knyttet til de urolige tider
Personer fra Nisjnij Novgorod
Østtimor ved sommer-OL 2008

Østtimor  deltog ved Sommer-OL 2008 i Beijing som blev arrangeret i perioden 9. august til 24. august 2008.

Medaljer

Referencer 

Lande ved sommer-OL 2008
2008
Østtimor ved sommer-OL 2004

Østtimor deltog ved Sommer-OL 2004 i Athen som blev arrangeret i perioden 13. august til 29. august 2004.

Medaljer

Lande ved sommer-OL 2004
2004
Tim Kirke

Tim Kirke ligger i Tim Kirkeby lidt vest for landsbyen Tim i Tim Sogn, Ringkøbing-Skjern Kommune (Ribe Stift).

Bygning og interiør 
Kirkebygningen bærer præg af tre bygningsstile: Skibet er romansk, koret og våbenhuset er i renæssancestil, mens tårnet er gotisk. Skibet og koret er opført i kvadre, der fremstår ubehandlede, mens tårnet er hvidkalket.

Også inventaret og andre genstande i kirken stammer fra forskellige tidsperioder. Døbefonten er romansk, altertavlen fra omkring 1590 er i renæssancestil, mens glasmosaikken i koret og kaklerne på alterbordet er relativt nye, idet de er fremstillet af Jais Nielsen i 1957.

Historie 
Tim Kirke stammer fra omkring 1180. Kirkens opførelse har givetvis haft relation til tilstedeværelsen af en stor gård eller borg ved navn Thimgaard, hvis navn kan spores tilbage til i hvert fald 1290, som en anført på gravstenen for Konrad Frans, en af denne gårds ejere.

Kirken tilhørte i en periode familien Gyldenstierne, og Peder Gyldenstierne, der senere blev rigsmarsk, skal ifølge overleveringerne være bagmanden bag de to klokker, der nu findes i kirken, idet han hjembragte den ene fra krigstogt i Sverige under syvårskrigen i 1563. Derudover findes der i kirken et epitafium over en anden Gyldenstierne med familie, Knud Axelsen Gyldenstierne, der døde 1636.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Tim Kirke hos KortTilKirken.dk
 Kirkens beskrivelse hos Runeberg: Kongeriket Danmark – Trap 3-4, s. 607

Kirker i Ringkøbing-Skjern Kommune
Kirker i Ribe Stift
Negros

Negros er en ø i Filippinerne. Øen er den fjerdestørste i landet med et samlet areal på 13.309,60 km². Negros er en af øerne i øgruppen Visayas, som danner den centrale region i landet.

Negros er en administrativ region, hvis officielle navn på engelsk er Negros Island Region (; ; ) den forkortes også NIR. Regionen er den 18. og nyeste region i Filippinerne og består blandt andet af storbyen Bacolod og provinserne Negros Occidental og Negros Oriental og af flere øer og holme.

Regionen blev etableret under Executive Order No. 183, udstedt af præsident Benigno Aquino III den 29. maj 2015. Indbyggere fra øen kaldes negrensere (lokalt Negrosanons). Pr. 2015 er befolkningstallet i regionen 4.414.131.

Historie

Før kolonitiden 

Negros blev oprindeligt kaldt Buglas, et gammelt hiligaynon ord, hvilket menes at betyde "afskåret", da man mener, at øen var blevet adskilt fra en større landmasse på grund af store vandmængder under den sidste istid. Blandt de tidligste indbyggere var Ati-folket, som var mørke i huden, og var en af flere etniske grupper af oprindelige Negrito etniske grupper, som var spredt over Asien og havde en unik kultur. Den vestlige del af øen blev hurtigt underlagt Madja-as fra naboøen Panay.

Spansk kolonisering 

Ved ankomsten til øen i april 1565, kaldte de spanske nygbyggere øen for Negros på grund af de sorte oprindelige folk, der boede på øen. To af de tidligste bebyggelser var Binalbagan og Ilog, disse blev til byer i henholdsvis 1573 og 1584, mens andre bebyggelser fra perioden bl.a. inkluderer Hinigaran, Bago, Marayo (nu Pontevedra), Mamalan (nu Himamaylan) og Candaguit. I 1572 etablerede kong Filip 2. af Spanien titlen Marques de Buglas til efterkommerne af Juan Sebastián Elcano, den første som navigerede rundt om jorden. Den nuværende Marquis er den 17. i rækken og bor i Silay City, Negros Occidental.

Formation af regioner 

Regioner blev først etableret den 24. september 1972, da Filippinernes provinser blev organiseret i 11 regioner af Præsidentielt dekret nr. 1 som en del af Integrated Reorganization Plan af præsident Ferdinand Marcos. Negros Occidental blev en del af Western Visayas (Region VI) mens Negros Oriental blev en del af Central Visayas (Region VII).

Referencer 

Øer i Filippinerne
Gimming Kirke

Gimming Kirke er sognekirken i Gimming Sogn i Randers Nordre Provsti, Århus Stift. Den ligger i Gimming nordøst for Randers i Randers Kommune; indtil Kommunalreformen i 2007 lå den i Støvring Herred i Randers Amt.

Kor og skib er opført i romansk tid af granitkvadre over skråkantsokkel. Norddøren er tilmuret, men dens indfatning er bevaret i murværket, øverst ses en tympanon med sløjfeornament, over syddøren ses en tilsvarende tympanon. Tårnet er opført i sengotisk tid. Våbenhuset stammer fra 1842. Murværket blev omsat i 1899. Kirken blev senest istandsat i 1961.

Kor og skib har flade bjælkelofter. Den runde korbue er bevaret med kragsten. Altertavlen er udført i 1807 i senbarok stil. Prædikestolen er fra begyndelsen af 1600-tallet, i felterne ses evangelister, på hjørnerne karyatider. Døbefonten stammer formodentlig fra restaureringen i 1899, en ældre døbefont af træ skulle nu befinde sig i Randers Museum. I kirken er ophængt en sidefløj fra en sengotisk altertavle. Orgelpulpiturets felter er fra begyndelsen af 1600-tallet. Kirkeskibet stammer fra 1910.

Galleri

Noter

Kilde 
 Gimming kirke  hos Nordenskirker.dk med frit materiale

Eksterne henvisninger 

 Beskrivelse af kirken side 891 i Trap Danmark, Kongeriget Danmark, 3. udgave 4 bind : Hjørring, Thisted, Aalborg, Viborg og Randers Amter
 Kirken hos KortTilKirken.dk



Kirker i Århus Stift
Kirker i Randers Kommune
Kirker i Randers Amt
Spanskrør

Spanskrør kan betyde flere forskellige ting:
 Spanskrør (afstraffelsesmiddel) - en pind, der tidligere blev brugt i skoler til at straffe elever
 Spanskrør (dessert) - også kaldet Churro, en aflang spansk doughnut
James Stuart (arkitekt)

James Stuart (født 1713 i London, død 2. februar 1788 sammesteds) var en engelsk arkitekt.

Han beskæftigede sig med mange hånde studier og vandrede til fods til Rom, hvor han traf sin landsmand Nicholas Revett og sammen med ham drog til Athen 1750. Resultatet af denne rejse er det berømte værk The Antiquities of Athens som blev grundlaget for det moderne studium af den græske arkitektur. Efter at han som ingeniør havde deltaget i østrigernes felttog i Ungarn, vendte han tilbage til sine opmålinger i Athen og foretog sammen med Revett en rejse til Thessalonika, Smyrna og de archipelske øer, 1753—55. Han har opført flere smukke bygninger i London, blandt andet Lord Ansons House i Saint James Square, Mr. Montaques House i Portman Square og hans egen bolig i Harley Street samt kapellet i Greenwich Hospital; endvidere Attingham Hall i Shropshire og Shugborough i Staffordshire for Lord Anson. Stuart var en dygtig akvarelmaler, ligesom han både skar i træ og stak i kobber.

Kilder 

 

Arkitekter fra England
Briter i 1800-tallet
Personer fra London
James Stuart

James Stuart henviser til blandt andre:

 James Stuart (arkitekt) (1713-1788) – engelsk arkitekt og arkæolog
 James Stuart (general) (1741-1815) – britisk officer og embedsmand
 James Ewell Brown Stuart (1833-1864) – amerikansk sydstatsgeneral
 James Francis Edward Stuart (1688-1766) – skotsk og engelsk tronprætendent

Se også 
 Jakob af Skotland
Jakob af Skotland

Jakob af Skotland henviser til:

 Jakob 1. af Skotland (1394-1437) – konge af Skotland
 Jakob 2. af Skotland (1430-1460) – konge af Skotland
 Jakob 3. af Skotland (omkring 1451-1488) – konge af Skotland
 Jakob 4. af Skotland (1473-1513) – konge af Skotland
 Jakob 5. af Skotland (1512-1542) – konge af Skotland
 Jakob 6. af Skotland (1566-1625) – konge af Skotland
 Jakob 7. af Skotland (1685-1688) – konge af Skotland
Neuropati

Kronisk nervesygdom eller skader på nervesystemet. Neuropati dækker over en lang række lidelser, der alle vedrører nerverne eller hele nervesystemet.

Eksempler på neuropati er:
 Diabetisk neuropati: følgesygdom til diabetes
 Polyneuropati: Sygdom eller skader i det perifere nervesystem som består af motoriske, sensoriske og autonome nerver
 Autonom neuropati: Sygdom eller skader på det autonome nervesystem.
 Small Fiber Neuropati (SFN): Sygdom eller skader i kroppen tynde nervefibre
 Alkoholisk neuropati: Nerveskader med årsag i overdreven brug af alkohol
Skader på nerver og nervesystemet kan også være forårsaget af slag og tryk på kroppen, fx på ryggen eller i leddene.

Typiske symptomer er ofte smerte, følelsesløshed eller føleforstyrrelser i hænder, arme, ben og fødder.

Ekstern henvisninger 
 www.neuropatiforeningen.dk 

Kropsskader
Neurologiske sygdomme
Squama frontalis

Squama frontalis har to overflader; den ydre og den indre overflade.

Referencer 

Hovedets anatomi
Orbitale del af pandebenet

Den orbitale eller horisontale del af pandebenet (pars orbitalis) består af to tynde triangulære plader, de orbitaler plader, der danner øjenhulerne og er adskilt fra hinanden af et mellemrum, det ethomidale hak.

Referencer 

Skelet
Parietal forhøjning

Den parietale forhøjning er en konveks, glat og markeret forhøjning i centrum på pandebenet. Det indikerer det punkt hvor ossificeringen startede.

Referencer 

Skelet
Thurø Kirke

Thurø Kirke eller Trefoldighedskirken er en kirke på øen Thurø. Koret er tegnet af arkitekt og kongelig bygningsinspektør Kristoffer Varming

Præster 
Den mest kendte præst fra Thurø Kirke er salmedigteren Johannes Johansen. Han blev siden domprovst og biskop i Helsingør Stift.

Eksterne kilder og henvisninger 
 Thurø Kirke hos KortTilKirken.dk
 Thurø Kirke hos danmarkskirker.natmus.dk (Danmarks Kirker, Nationalmuseet)

Kirker i Svendborg Kommune
Kirker i Fyens Stift
Kirker i Svendborg Amt
Dmitrij Pozjarskij

Dmitrij Michajlovitj Pozjarskij (, ; født 17. oktober 1577, død 30. april 1642) var en russisk fyrste og nationalhelt.

Under de urolige tider i Rusland i 1608 blev Pozjarskij sendt til Kolomna for at forsvare byen, og var 1610-1611 vojvod i Zarajsk (Moskva oblast). I 1611 deltog han i angrebet på de polsk-litauiske styrker, men blev såret den 19. marts 1611, mens han forsvarede sit hus ved Lubjanka pladsen, hvorefter han blev overført til Treenigheds klosteret for at rekreere sig.

I efteråret 1611, da Pozjarskij var sengeliggende på familie godset i Puretsky ved Volga nær Suzdal, blev han kontaktet af en delegation af borgere, der tilbød ham kommandoen over den anden folkehær som var samlet i Nisjnij Novgorod. Pozjarskij indvilgede på betingelse af at han ville blive bistået af Kuzma Minin, en købmand fra Nisjnij Novgorod.
 
Efter at være brudt op fra Jaroslavl rykkede han langsomt over Suzdal till Moskva, hvor han ankom samtidigt med den polsk-litauiske hærfører Chodkiewicz, der var sendt til Moskva af kong Sigismund. Efter to måneders belejring blev Moskva indtaget, og dermed var hans rolle udspillet. Han upphøjedes af zar Mikael til bojar i 1613, deltog i det polske felttog i 1618 og blev 1628 vojvod i Novgorod, 1635 i Rjazan, men havde begrænset politisk indflydelse. 

Et Monumentet for Minin og Pozjarskij er rejst i Moskva og i Nizjnij Novgorod. En sovjetisk film Minin og Pozjarskij blev udgivet i 1939 i Sovjetunionen.

Eksterne henvisninger 
 
 

Fyrster fra Rusland
Personer knyttet til de urolige tider
Personer fra Velikij Novgorod
Gransherad Station

Gransherad Station (Gransherad stasjon) er en tidligere jernbanestation på Tinnosbanen, der ligger i bygden Gransherad i Notodden kommune i Norge. Stationen blev åbnet sammen med banen 9. august 1909 under navnet Gransherred, men stavemåden blev ændret til Gransherad 1. januar 1922. Stationen blev nedgraderet til holdeplads 10. juni 1968 og til trinbræt 1. august samme år. Persontrafikken på banen blev indstillet 1. januar 1991 og godstrafikken 5. juli samme år. Banen eksisterer dog stadig, og Gransherad sidespor fremgår stadig af Jernbaneverkets stationsoversigt.

Stationsbygningen blev opført i træ efter tegninger af Thorvald Astrup. Den skulle egentlig have været revet ned, men entreprenøren syntes så godt om bygningen, at han flyttede den til sit hjemsted i Hørte i 1986.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Stationer på Tinnosbanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1909
Ophørt i 1991
Grønvollfoss Station

Grønvollfoss Station (Grønvollfoss stasjon) er en tidligere jernbanestation på Tinnosbanen, der ligger i Notodden kommune i Norge. Stationen blev åbnet sammen med banen 9. august 1909 under navnet Grønvoldfoss, men stavemåden blev ændret til Grønvollfoss 1. januar 1922. Fra starten havde den status af holdeplads, men den blev opgraderet til station 30. maj 1965. Stationen mistede dog sin bemanding allerede 1. november 1970, og i 1975 blev den nedgraderet til trinbræt, efter at stationsbygningen, der var tegnet af Thorvald Astrup, var blevet revet ned. Persontrafikken på banen blev indstillet 1. januar 1991 og godstrafikken 5. juli samme år. Banen eksisterer dog stadig, og Grønvollfoss sidespor fremgår stadig af Jernbaneverkets stationsoversigt.

Eksterne henvisninger

Noter 

Stationer på Tinnosbanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1909
Ophørt i 1991
Hjuksebø Station

Hjuksebø Station (Hjuksebø stasjon) er en tidligere jernbanestation, der ligger i Sauherad kommune i Norge. Stationen ligger ved den nordlige ende af Bratsbergbanens og Sørlandsbanens fælles strækning, og det var tidligere muligt at skifte tog her.

Historie 
Stationen blev oprettet 13. december 1917, da Tinnosbanen blev forbundet med Bratsbergbanen i 1917. Den blev fjernstyret 29. november 1984 og mistede bemandingen i 2012, efter at Bratsbergbanens tog var ophørt med at betjene stationen i 2004. Sørlandsbanens tog var ophørt med at stoppe der nogle år før, og al passagerudveksling mellem de to baner foregik derfor på Nordagutu Station. Der forekommer dog stadig planmæssige krydsninger i Hjuksebø.

Tilbage i mellemkrigstiden var stationen et vigtigt knudepunkt for person- og godstrafik med ca. 30 daglige ankomster. Sovevognen mellem Rjukanbanen og Oslo blev koblet af i Hjuksebø og koblet på toget mod Tinnoset eller Oslo. Fra 1920’erne til 1980’erne var Hjuksebø desuden udgangspunkt for en af Norges korteste strækninger for lokaltog. Fra morgen til aften kørte der lokaltog til og fra Notodden med stop efter behov i Tinnan, Trykkerud og Tinnegrend. Strækningen er 9,5 km lang og tog ca. 10 minutter i 1980'erne.

Der kørte særlige godstog fra Oslo Vest og Drammen til Hjuksebø, hvor vognene til og fra industrierne i Notodden blev koblet fra og sendt videre i egne tog. Godstogene fungerede også som lokale blandettog. I 1930'erne medtog de således personvogne mellem Hokksund og Kongsberg og omvendt.

Stationen huskes også for Hjuksebøulykken i 1950, hvor to godsvogne lastet med telefonpæle løb løbsk på stationsområdet. 14 personer omkom, da godsvognene stødte sammen med et af Sørlandsbanens eksprestog. 

Stationens pakhus er fredet i Nasjonal verneplan for kulturminner i jernbanen, mens stationsbygningen og parken med mindestøtten over ingeniøren Johan Theodor Wæhre er fredet midlertidigt, indtil der er foretaget en ny vurdering.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 
 Nasjonal verneplan for kulturminner i jernbanen. (Information om Hjuksebø – side 6.)

Stationer på Tinnosbanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1917
Ophørt i 2004
Stationer på Sørlandsbanen
Stationer på Bratsbergbanen
Shounen-ai

Shounen-ai (少年愛) er en genre indenfor anime og manga, der handler om romantikken og forholdet mellem mænd eller drenge. Det oversættes direkte til "drenge kærlighed". Manga under denne genre bliver ofte skrevet af en kvindelig forfatter. Selvom man skulle tro anderledes, er det også rettet mod et kvindelig publikum. 

Shounen ai fokuserer mere på drama og romantik end det seksuelle forhold mellem mænd. Det er en meget populær genre manga i Japan, men også i resten af Asien og i Vesten. Der er en anden variant kaldt yaoi, som er mere om det seksuelle end det romantiske.

Anime- og mangabegreber
Geraja Ayam

Geraja Ayam er en romersk katolsk kirke eller bedehus i nærheden af landsbyen Gombong på Java. Kirken er konstrueret i form af en due, men er opført på en sådan vis, at mange snarere får associationer til en høne, hvorfor kirken i folkemunde har fået navnet kyllinge-kirken. Kirken blev opført i 1990'erne af Daniel Alamsjah, efter at Gud i 1989 viste sig for ham i en drøm og inspirerede ham til at bygge kirken. Grundet finansielle vanskeligheder og lokal modstand mod byggeriet er kirken aldrig blevet færdiggjort; byggeriet blev officielt indstillet i 2000, og er efterhånden gået i forfald. Dette til trods er stedet ganske godt besøgt, både af turister og ægtepar, der tager bryllupsbilleder eller søger vielse i kirken. Ud over at tjene religiøse formål har bygningen også været brugt til rehabiliteringscenter for handicappede børn eller narkomaner, samt som galeanstalt. Efter flere film har skildret kirken over det seneste årti har stedet oplevet en vis berømmelse, og er nu et godt besøgt turistmål.

Dokumentarfilmen Into the Inferno fra 2016 bruger tid på kirken. I filmen spekuleres der i, at kirken har en forbindelse til den lokale vulkan, da den er bygget med duens hoved pegende præcist i retning af vulkanen.

Referencer

Eksterne henvisninger 
  Pegipegi.com, lokal rejseguide med billeder fra Geraja Ayam.
 wartakota.tribunnews.com, lokal rejseguide med billeder fra Geraja Ayam. 

Katolske kirker
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Indonesien
Telefonistinde

En telefonistinde eller telefonist er en person som bemander og betjener en omstilling eller tidligere en manuel telefoncentral. Fra begyndelsen og under mange år et udpræget kvindeligt erhverv verden over trods sit tekniske præg, men fra 1980'erne og frem til også et mandligt erhverv. Under telefonhistoriens første halvdel var telefonister nødvendige for al type telefontrafik: samtlige samtaler blev koblet af lokale-, rigs- eller udlandstelefonister. Efter automatiseringen begrænsedes antallet af telefonister i det almindelige offentlige net, men telefonister forekommer fortsat i stor udstrækning på virksomheder og institutioner.

Erhverv
Telefoni
Stillingsbetegnelser
Otto Didrik Schack (1652-1683)

Otto Diderik lensgreve Schack (født 21. september 1652, død 1. juli 1683) var en dansk godsejer og stiftamtmand.

Biografi 
Han var søn af greve Hans Schack og hustru Anna Blome. I 1674 overtog hans faderens position som stiftamtmand i Ribe Stift. Ved faderens død i 1676 arvede han godserne Schackenborg, Gram og Gisselfeld. Senere samme år fik han den 23. juni 1676 erektionspatent, da Grevskabet Schackenborg blev oprettet af hovedgårdene Schackenborg, Sødamgård, Solvig og Store Tønde.

Han blev i 1667 dansk hofjunker, var 1670—71 på det ridderlige akademi i Saumur, blev 1671 kammerjunker, 1674 stiftsbefalingsmand over Ribe Stift og amtmand over Riberhus Amt, 14. juni samme år hvid ridder. Han døde allerede i 1683, blot 30 år gammel.

Ægteskab og børn 
Schack blev gift 26. april 1674 med Sophie Dorothea von Marschalck (1656–1707). I ægteskabet blev der født 6 børn, hvoraf den ældste overlevende søn Hans Schack efterfulgte sin far som lensgreve.

Kilder 
 Danmarks Adels Aarbog 1932

Otto Didrik
Lensgrever fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Personer fra Kiel
Danskere i 1600-tallet
Stiftamtmænd over Ribe Stift
Amtmænd fra Danmark
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Dræberne fra Nibe

Dræberne fra Nibe er en dansk komedie af Ole Bornedal

Medvirkende
Nicolas Bro som Ib
Ulrich Thomsen som Edward
Mia Lyhne som Gritt
Lene Maria Christensen som Ingrid
Marcin Dorocínski som Igor
Søren Malling som Heinz
Gwen Taylor som Miss Nipplesworthy
Joel Spira som Malte
Jens Andersen som Bent
Alexander Behrang Keshtkar som Taxachauffør
Birthe Neumann som Terapeuten
Elsebeth Steentoft som Fru Hansen
Kim Kold som Tolder
Jørgen W. Larsen som Tolder 2
Johanne Louise Schmidt som Pernille
Mikkel Arndt som Henrik
Ole Thestrup som Advokaten
Jens Zacho Boye som Mand i restaurant
Emil Tholstrup som Dreng

Eksterne henvisninger 

Danske film fra 2017
Komediefilm fra Danmark
Film instrueret af Ole Bornedal
Dansksprogede film
Heinrich Friedrich von Storch

Heinrich Friedrich von Storch (  ; født 18. februar 1766 i Riga, død 1. november 1835 i Sankt Petersburg) var en  tysk-russisk statsmand og nationaløkonom. 

Storch var længe knyttet til det russiske hof og fik blandt andet af Alexander I det hverv at undervise hans sønner i økonomiske videnskaber. Heraf opstod Storchs Cours d'Économie politique (6 bind, Sankt Petersburg 1815), suppleret med Considérations sur la nature du revenu national (1825). Storch følger de franske og engelske økonomer, Jean-Baptiste Say, Jean-Charles-Léonard Simonde de Sismondi, Anne Robert Jacques Turgot og Jeremy Bentham, men navnlig Adam Smith, har for øvrigt mange originale tankerækker og giver en hel del værdifulde økonomisk-historiske oplysninger om særlig russiske forhold, for eksempel livegenskabet. Sammen med Christian von Schlözer (1774—1831) er Storch grundlægger af den økonomiske videnskab i Rusland.

Kilder 

 

 

Nationaløkonomer
Politikere fra Rusland
Tyskbaltere
Russere i 1800-tallet
Personer fra Riga
Klein Offenseth-Sparrieshoop

Klein Offenseth-Sparrieshoop er en by og kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Elmshorn-Land under Kreis Pinneberg. Kreis Pinneberg ligger i den sydlige del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Klein Offenseth-Sparrieshoop ligger lige nord for byen Elmshorn. Motorvejen A 23 går gennem kommunen, hvor tilkørslen Horst-Elmshorn ligger. Jernbanen Elmshorn–Bad Oldesloe stopper i byen. Vandløbet Offenau løber gennem kommunen.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens websted
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Pinneberg
Trefoldighedskirken (flertydig)

Trefoldighedskirken (norsk: Trefoldighetskirken, svensk: Trefaldighetskyrkan) kan referere til flere forskellige kirker i Norden:

Danmark
 Trefoldighedskirken (Roskilde), hvor Ulf Jarl blev myrdet i 1026, er siden blevet erstattet af Roskilde Domkirke.
 Thurø Kirke i Svendborg provsti kaldes også Trefoldighedskirken

Sverige
 Trefoldighedskirken (Karlskrona), Blekinge
 Trefoldighedskirken (Kristianstad), Skåne

Norge
 Trefoldighetskirken (Oslo)

Tyskland
 Trefoldighedskirken (Slesvig)

Se også 
Trefaldighetskyrkan