kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Woodward-effekt

En Woodward-effekt, også benævnt som en Mach-effekt, er en del af en hypotese forslået af James F. Woodward i 1990.
Hypotesen foreslår at transiente massefluktuationer opstår i ethvert objekt, som absorberer intern energi mens objektet undergår en acceleration. Ved at udnytte denne effekt burde man kunne generere en reaktionsløs fremdrift, hvilket Woodward og andre påstår at måle i forskellige eksperimenter.

Hvis Woodward-effekten påvises vil det være revolutionerende, da det vil muliggøre rumfartøjsmotorer, som ikke behøver at udsende stof. Sådan en motor, nogle gange kaldet en Mach effect thruster (MET) eller et Mach Effect Gravitational Assist (MEGA) drev, ville være et gennembrud indenfor rumrejser.
Indtil videre er Woodward-effekten ikke påvist.
Der laves nye eksperimenter, hvor man prøver at bekræfte og udnytte denne effekt af Woodward og andre.
Den afvigende fremdrift fundet i nogle eksperimenter med RF resonans hulrumsdrev, kan forklares via den samme Mach-effekt forslået af Woodward.

Space Studies Institute blev, i april 2017, udvalgt som en del af NASA's Innovative Advanced Concepts (NIAC) program, som et fase I forslag for Mach-effekt forskning.

Maj 2018 præsenterede Martin Tajmar resultatet af gruppens testresultater af et EM-drev og et Woodward-drev. Woodward-drevets "fremdrift" ser ud til at være maskeret af en vekselvirkning mellem en ledning med jævnstrøm og jordens magnetfelt eller en asymmetrisk varmeudvidelse.

Mach-effekter 
Ifølge Woodward er mindst tre forskellige Mach-effekter teoretisk mulige: retningsbestemt fremdrift, åben krumning af rumtiden - og lukket krumning af rumtiden.

Kilder/referencer

Bibliografi andre værker 
 "US Patent #5,280,864 Method And Apparatus To Generate Thrust By Inertial Mass Variance". 25 January 1994. Retrieved 20 February 2013.
 "US Patent #6,347,766 "Method And Apparatus For Generating Propulsive Forces Without The Ejection Of Propellant" James Woodward and Thomas Mahood". Retrieved 23 December 2008.
 "The Space Show: Dr. James Woodward". thespaceshow.com.

Yderligere læsning 
 Woodward, James F. (2012). Making Starships and Stargates: The Science of Interstellar Transport and Absurdly Benign Wormholes. Springer Praxis Books. .

Fremdrift af rumfartøjer
Hypoteser
Gravitation
RATP

Régie autonome des transports parisiens (RATP), (på dansk noget i retning af: Uafhængig myndighed for parisisk transport), er et statsejet selskab der siden 1949 har stået for driften af den offentlige trafik i Paris og omegn (Île-de-France). RATP driver både metro, sporvogne og busser samt, i samarbejde med de franske statsbaner (SNCF) også regionaltogene RER i Paris. RATP driver desuden, under navnet RATP Group, offentlige transportaktiviteter i 14 lande udover Frankrig. I Paris opererer RATP under sit eget navn, men på vegne af Syndicat des transports d'Île-de-France (STIF), der er den øverste myndighed.

Historie 
RATP blev oprettet d. 1. januar 1949, som en sammenlægning af de to tidligere selskaber, der stod for driften af Paris offentlige transport: Compagnie du chemin de fer métropolitain de Paris (CMP) (metroen) og Société des transports en commun de la région parisienne (STCRP) (busdriften).

RATP i Paris regionen 
RATPs transportnetværk i Parisregionen omfatter:
 16 metrolinjer med i alt 302 stationer.
 8 sporvognslinier med en samlet længde på 96 km
 Dele af pendlertogene RER; linjerne A og B med en samlet længde på 115 km.
 351 buslinjer med en samlet strækningslængde på 3.861 km (heraf 569 km i selve Paris by).
 2 buslinjer af typen Bus rapid transit - hurtigt fremkomlige busruter.
 Kabelbanen Funiculaire de Montmartre
 Orlyval, en førerløs metro fra l'aéroport d'Orly til RER (B) - stationen Gare d'Antony
 Forskellige andre busruter drevet af RATPs datterselskaber

Kilder 

Transportvirksomheder fra Frankrig
Transport i Paris
Statsejede virksomheder fra Frankrig
Interferon

Interferoner eller IFN er nogle af kroppens vigtige signalstoffer, der frigives af celler inficeret af virus, bakterier eller parasitter. Ved frigivelse fra den inficerede celle mobiliseres kroppens forsvarsmekanismer i nærliggende celler.

Interferoner hører til en stor klasse signalmolekyler overordnet kendt som cytokiner og er proteiner, der aktiverer og regulerer det cellulære immunsystem: natural killer celler og makrofager samt op-regulerer antigen præsentationen ved et øget udtryk af major histocompatibility complex (MHC) antigener.

Ved frigivelse fra inficerede celler aktiverer et interferon en forsvarscelle ved at binde sig til en specifik receptor på overfladen af forsvarscellen og starter derved signaltransduktionen, der leder til cellens forsvarsrespons.

Der kendes nu tre typer receptorer og mere end tyve forskellige interferoner, der opdeles i tre klasser efter hvilken receptor, de binder sig til: Type I-IFN, Type II-IFN og Type III-IFN.

Symptomer på infektion såsom feber, muskelsmerter og "influenza-lignende symptomer", er følger af virkningen af interferoner og andre cytokiner.

Funktion 

Ved binding til receptoren på celleoverfladen starter interferon signalkaskader (se signaltransduktion) der fører til nedbrydning af RNA, hæmning af proteinsyntesen og apoptose dvs. programmeret celledød.

 Virker generelt hæmmende på syntesen af virusproteiner
 Virker generelt ved hæmning af cellevækst og differentiering
 Virker generelt ved stimulering af monocytter og makrofager

Klasser 

Baseret på receptorerne er interferonerne inddelt i grupper:

 Interferon type I: IFN-α, IFN-β, IFN-ε, IFN-κ og IFN-ω, der produceres af fibroblaster og monocytter. IFN-α bruges til behandling af hepatitis B- og C-infektion, mens IFN-β anvendes til behandling af multipel sklerose.
 Interferon type II: IFN-γ produceres af T-hjælper celler, aktiveres af cytokinet Interleukin-12.
 Interferon type III: IFN-λ1, IFN-λ2, IFN-λ3 og IFN-λ4.

Behandling af sygdomme 

Interferon-alfa anvendes ved kronisk myeloid sygdom  (CMD).
 
Interferon-beta anvendes ved dissemineret sklerose (DS)
 
Interferon-gamma anvendes ved kronisk granulomatøs sygdom (CGD)

Se også

 GMO

Fysiologi
Biokemi
Proteiner
Magdalena Eriksson

Magdalena " Magda" Lilly Eriksson (også Ericsson, født 8. september 1993)  er en svensk fodboldspiller, der spiller som forsvarer for Bayern München og for . Hun har tidligere spillet for Hammarby IF, Djurgårdens IF og Linköpings FC i den svenske Damallsvenskan og Chelsea i den engeske FA Women's Super League

Hæder

Klub 
Linköpings FC
 Svenska Cupen: Vinder 2014, 2015
 Damallsvenskan: Vinder 2016

Chelsea F.C. Women
Women's Super League
 Vinder: 2017/18, Vinder: 2019/20, Vinder: 2020/21, Vinder: 2021/22, Vinder: 2022/23,  Women's FA Cup
 Vinder: 2018, 2021, 2022, 2023
 FA Women's League Cup
 Vinder: 2019–20, Vinder: 2020–21
UEFA Women's Champions League
 Nummer to'': 2020-21

Landhold 
Sverige
 Bronze ved VM 2019, VM 2023
 Sølv ved Sommer–OL 2016
 Sølv ved Sommer–OL 2020

Individuel 

 Diamantbollen: 2020
 Fotbollsgalan: Årets spiller 2020
 Fotbollsgalan: Årets forsvarer 2020, 2021
 Ballon d'Or nominering: (11.)
 FIFA FIFPro World XI: 2021
 FA WSL PFA Team of the Year: 2020, 2021

Privatliv 
Privat er Magdalena Eriksson kæreste med anføreren på Danmarks kvindefodboldlandshold, Pernille Harder.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Sverige
Kvindelige fodboldlandsholdsspillere fra Sverige
Medaljevindere fra Sverige ved sommer-OL 2016
Olympiske sølvmedaljevindere fra Sverige
Medaljevindere fra Sverige ved sommer-OL 2020
Olympiske medaljevindere i fodbold
Fodboldspillere ved sommer-OL 2016
Fodboldspillere ved sommer-OL 2020
Pykrete

Pykrete er et frossent kompositmateriale, der oprindeligt blev fremstillet af ca. 14 % savsmuld eller anden form for pulp (som papir) og ca. 86 % is (6 til 1 i forhold til vægt). Pykrete har en række usædvanlige egenskaber, bl.a. at det smelter meget langsomt som følge af materialets lave varmeledningsevne samt voldsomt forbedret styrke og sejhed i forhold til is. Disse fysiske egenskaber gør materialet sammenligneligt med beton, så længe det holdes frossent. Under Anden verdenskrig foreslog Geoffrey Pyke materialet som kandidat til bygning af et enormt hangarskib til den britiske royale flåde.

Pykrete er lidt vanskeligere at fremstille end beton, da det udvider sig i frysningsprocessen. Det kan dog repareres og vedligeholdes med havvand som råmateriale. Blandingen kan støbes i alle former og fryses, og det er slidstærkt, så længe det holdes under frysepunktet. Modstandsdygtigheden mod deformitet forbedres ved at sænke temperaturen til -15° C.

Litteratur

Eksterne henvisninger 
 Pykrete - Ice Ships in the Rockies
 Proposed WW2 aircraft carrier 
 Pykrete ... or, The Myth that Wouldn't Die...

Beton
Vandis
Kompositmaterialer
Stjørnfjorden

Stjørnfjorden er en fjordarm af Trondheimsfjorden i Bjugn, Ørland og Indre Fosen kommuner i Trøndelag fylke i Norge. Fjorden har indløb mellem Jektvikan i nordvest og Bakstein i sydøst. Fjorden strækker sig 20 km  mod nordøst til hvor den deler sig i to fjordarme,   Nordfjorden og Sørfjorden; Mellem de to fjordarme ligger Råkvåghalvøen.

Ved indløbet ligger bygden Austrått på nordsiden. Lidt længere indover ligger landsbyen Høybakken. På sydsiden af fjorden ligger Fevåg.   Råkvåg ligger ved starten af Nordfjorden, mens landsbyen Sørfjorden ligger inderst i fjorden med samme navn. Bjugnfjorden ligger omkring 6 kilometer nord for Stjørnfjorden. 

Fv718 går langs sydsiden af fjorden, mens Fv231 går langs dele af nordsiden. 

Der findes et endnu ikke realiseret projekt ved Kystveikommiteen (sic) med at koble Ørland og Bjugn til Rissa med bro forsynet med vindturbiner, bølge- og tidevandskraft. Broen skal således producere strøm af vind, bølge- og havstrømme. Systemet er opfundet af Ben-Tommy Eriksen i NorNet. Både SINTEF og NTNU er med på prosjektet. En tilsvarende bru er på prosjektplanet i Bø i Vesterålen.

I 1937 blev Stjørnfjorden nævnt med navn, sammen med andre områder i Sør-Trøndelag fylke, i Norges lover: forbud mod at bruge sildesnurrevod.

Loven blev indført af Fiskeridirektoratet.

Kilder og henvisninger 

 Faktaark  stadnamn.kartverket.no
 4.2.1 Stjørnfjorden (PDF), Kartverkets informasjon om fartøysbegrensninger og kaidybde

Fjorde i Norge
Fjorde i Trøndelag
Bjugn
Rissa
Ørland
Trondheimsfjorden
Nordfjorden (Indre Fosen)

Nordfjorden er en fjordarm af Stjørnfjorden i Bjugn og Indre Fosen kommuner i Trøndelag fylke i Norge. Den går mod nordøst til udløbet af Nordelva.

Landsbyen Råkvåg i Rissa ligger på sydsiden af fjorden og på nordsiden ligger bebyggelsen  Stallvika i Bjugn kommune.

Referenser 

Fjorde i Trøndelag
Bjugn
Rissa
Trondheimsfjorden
Dan Boyter

Dan Boyter (født 30. december 1965 i Aarhus) er en dansk virksomhedsejer og bestyrelsesmedlem i en række virksomheder og råd. Boyter var i 17 år medlem af topledelsen i Pressalit, som hans farfar havde skabt i midten af 1950'erne, og han sidder nu i virksomhedens bestyrelse.

Efter at være trådt ud af den daglige ledelse i Pressalit har Dan Boyter koncentreret sig om en række bestyrelsesposter i forskellige virksomheder og råd. Han er blandt andet bestyrelsesformand for Den Jydske Opera, bestyrelsesformand for KaosPiloterne, og 1. januar 2018 overtog han posten som formand for Det Centrale Handicapråd efter Anette Laigaard, udpeget af Børne- og Socialministeren. Dan Boyter valgte d. 19 januar 2018 at trække sig i forbindelse med regeringens beslutning om, at rådets sekretariat skal flyttes til Brovst.

Referencer 

Erhvervsfolk fra Danmark
Personer fra Aarhus
Ning de Coninck-Smith

Ning de Coninck-Smith (født 1953) er en dansk historiker med speciale i skolehistorie og barndomshistorie. Hun blev dr.phil. i 2010 og er professor MSO ved DPU i Emdrup, Aarhus.

Hæder 
Priser
 2011: Dansk Magisterforenings forskningspris
 2011: Årets historiske bog (Barndom og arkitektur)
 2015: Årets historiske bog (sammen med Charlotte Appel (red.) for Dansk Skolehistorie bind 1-5)

Medlem af videnskabsakademier
 2013: Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Ning de Coninck-Smith i Den Store Danske, Gyldendal

Historikere fra Danmark
Ansatte ved Aarhus Universitet
Vækstfaktor

Vækstfaktorer betegner i fysiologien nogle af kroppen vigtigste signalstoffer. De er proteiner, der stimulerer cellernes vækst, deling, spredning og differentiering. Eksempler er nogle af cytokinerne og nogle af hormonerne.

Vækstfaktorerne fungerer typisk som signalmolekyler mellem cellerne. Ved binding til specifikke receptorer på overfladen af målcellen startes signaltransduktionen, der regulerer cellulære processer og fører til cellens respons.

Vækstfaktorer blev først opdaget af Rita Levi-Montalcini og Stanley Cohen, som delte Nobelprisen i Physiologi eller Medicin]] i 1986.

Nogle eksempler 

Nogle eksempler på vækstfaktorer er nævnt nedenfor (de internationale/eng. navne er beholdt i de fleste tilfælde, da mere information let kan søges på den engelske Wikipedia).

 Adrenomedullin (AM)
 Angiopoietin (Ang)
 Autocrine motility factor
 Bone morphogenetic protein (BMP)
 Ciliary neurotrophic factor (CNTF)
 Leukemia inhibitory factor (LIF)
 Interleukin-6 (IL-6)
 Macrophage colony-stimulating factor (m-CSF)
 Granulocyte colony-stimulating factor (G-CSF)
 Granulocyte macrophage colony-stimulating factor (GM-CSF)
 Epidermal growth factor (EGF)
 Ephrin
 Erythropoietin (EPO)
 Fibroblast growth factor (FGF)
 Foetal Bovine Somatotrophin (FBS)
 Glial cell line-derived neurotrophic factor (GDNF)
 Neurturin
 Persephin
 Artemin
 Growth differentiation factor-9 (GDF9)
 Hepatocyte growth factor (HGF)
 Hepatoma-derived growth factor (HDGF)
 Insulin
 Insulin-like growth factor-1 (IGF-1)
 Insulin-like growth factor-2 (IGF-2)
 Interleukiner
 Keratinocyte growth factor (KGF)
 Migration-stimulating factor (MSF)
 Macrophage-stimulating protein (MSP) eller hepatocyte growth factor-like protein (HGFLP)
 Myostatin (GDF-8)
 Neureguliner
 Neurotrophiner
 Brain-derived neurotrophic factor (BDNF)
 Nerve growth factor (NGF)
 Placental growth factor (PGF)
 Platelet-derived growth factor (PDGF)
 Renalase (RNLS) eller Anti-apoptotic survival factor
 T-cell growth factor (TCGF)
 Thrombopoietin (TPO)
 Transforming growth factor alpha (TGF-α)
 Transforming growth factor beta (TGF-β)
 Tumor necrosis factor-alpha (TNF-α)
 Vascular endothelial growth factor (VEGF)
 Wnt Signaling Pathway

Se også 

 Mitogen
 Neuropeptid
 Onkogen
 Peptidhormon

Biokemi
Biologi
Proteiner
Føtalt alkoholsyndrom

Føtalt alkoholsyndrom (FAS) betegner en medfødt alkoholskade. Hvis der vedvarende er en høj alkoholpromille under graviditeten, får barnet føtalt alkoholsyndrom (FAS), som karakteriseres ved unikke ansigtstræk, væksthæmning samt hjerneskader.

En mildere form for føtalt alkoholsyndrom er føtal alkoholeffekt (fork. FAE) selvom begge diagnoser medfører livslange alvorlige skader på individets udvikling.

Fetal alcohol spectrum disorder (FASD) er et paraplybegreb over de medfødte skader, der skyldes udsættelse for alkohol i fostertilstand, prænatal alkoholeksponering. Den mest alvorlige tilstand værende føtalt alkoholsyndrom (FAS)

Diagnosen 
Det danske FASD-begreb består af 3 tilstande
 Føtalt alkoholsyndrom (FAS)
 Partiel FAS (pFAS)
 Alcohol-related neurodevelopmental disorder (ARND)

Følgende viser Dansk Pædiatrisk Selskabs (fork. DPS) kriterier for fetal alcohol spectrum disorder-tilstandene:

Føtalt alkoholsyndrom (FAS) - hvor alle 3 kriterier skal opfyldes

Neurologisk abnormitet - dvs. en af flg. 
 Hovedomfang
 Abnorm hjernestruktur
 Nedsat hjernefunktion, hvilket bestemmes ud fra psykologisk vurdering samt psykometriske test

Ansigtstræk: opfyldelse af alle 3 
 kort øjenspalte
 glat philtrum, grad 4 eller 5
 tynd overlæbe, grad 4 eller 5

Vækst 
 hæmmet præ- eller postnatal vækst

Partielt føtalt alkoholsyndrom (pFAS) - opfyldelse af alle 3 kriterier

Neurologisk abnormitet - dvs. en af flg. 
 Hovedomfang
 Abnorm hjernestruktur
 Nedsat hjernefunktion

Ansigtstræk: opfyldelse af 2 af de flg. 
 Korte øjenspalter
 Glat philtrum: grad 4 eller 5
 Tynd overlæbe: grad 4 eller 5

Alcohol-related neurodevelopmental disorder (ARND) – opfyldelse af begge kriterier

Neurologisk abnormitet 
 Hovedomfang
 Abnorm hjernestruktur
 Nedsat hjernefunktion

Bekræftet alkoholeksponering under graviditeten 
 Episodisk højt forbrug dvs. over 5 genstande ved samme lejlighed
 over 3 × ugentligt forbrug, dvs. over 7 genstande ugentligt i over 2 uger

Referenceliste

Eksterne henvisninger 

 
 Føtalt alkoholsyndrom  hos Center for Disease Control

Syndromer
Erhvervsjournalistprisen

Erhvervsjournalistprisen er en pris der uddeles årligt til "én person eller en gruppe af personer, der har markeret sig inden for erhvervsjournalistikken i online, elektroniske eller trykte media eller på anden vis har haft betydning for formidlingen af virksomhedsforståelse og -nyheder". Modtageren udpeges af et panel bestående af over 450 erhvervsjournalister, og modtager en statuette, et diplom samt en pris på 50.000 kr. Prisen blev stiftet i 2015 af analyse- og konsulentfirmaet Aalund, der ligeledes står som administrator af prisen.

Historie 
Prisuddelingen blev første gang afholdt i 2015 i JP/Politikens hus. Den første modtager var Niels Sandøe, der fik prisen for "sin flotte indsats inden for erhvervsjournalistikken". Efter den første prisuddeling valgte man at rykke uddelingen fra vinderens bladhus til en 'neutral beliggenhed'. I 2016 blev prisoverrækkelsen derfor afholdt på Hotel Skt. Petri i København. 

I 2016 vandt Jakob Skouboe prisen for sin dækning af OW Bunker-krakket.

I 2017 vandt Morten Svith prisen for sin afdækning af problematiske forhold i Aarhus Kommune.

Prisens format 
Erhvervsjournalistprisen er bygget op omkring et nomineringsudvalg samt et panel med 450 erhvervsjournalister. Nomineringsudvalget vælger fem nominerede kandidater, hvorefter afstemningspanelet vælger den endelige vinder blandt disse.
 Nomineringsudvalget 2018
 Henrik Tüchsen, redaktionschef, Watch Medier
 Jens Christian Hansen, redaktør og erhvervskommentator, Berlingske Business
 Simon Kirketerp, penge- og investredaktør, Dagbladet Børsen
 Lars Løcke, erhvervsjournalist, Nordjyske Medier
 Solveig Bjørnestad, vært P1 Business, Danmarks Radio
 Lisbeth Knudsen, direktør og chefredaktør, Mandag Morgen

Tidligere vindere

Referencer 

Journalistik 
Hædersbevisninger fra Danmark 
Etableret i 2015 
Prisuddelinger
Fuze Tea

Fuze Tea er en serie af iste-produkter. Det blev grundlagt i 2000 i Englewood Cliffs i New Jersey. I februar 2007 købte The Coca Cola Company selskabet.

I januar 2018 kom produktet på det danske marked.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Fuze Teas officielle hjemmeside 

Etableret i 2000
Læskedrikke
Coca-Cola
Karen DeCrow

Karen DeCrow (født Lipschultz; 18. december 1937, død 6. juni 2014) var en amerikansk advokat, forfatter, aktivist og feminist. Hun var også en stærk tilhænger af lige rettigheder for mænd i forældremyndighedsbeslutninger, idet hun argumenterede for en "modbevisende formodning" af delt forældremyndighed efter skilsmisse. Hun hævdede også, at mænd såvel som kvinder bør få lov til at beslutte ikke at blive forælder.

Karriere 
Hun begyndte sin karriere som journalist og blev medlem af National Organization for Women i 1969 og samme år førte hun valgkamp til borgmesterposten i byen Syracuse, New York, og blev den første kvindelige borgmesterkandidat i New Yorks historie. Efter dimension fra juraskolen, fik hun sin Juris Doctor fra Syracuse University College of Law i 1972 - som den eneste kvinde i sin klasse.

DeCrow blev valgt til præsident for National Organization for Women fra 1974 til 1977, i hvilken periode hun ledede kampagner for at sikre, at kollegiale sportsgrene ville blive omfattet af Title IX, pressede NASA til at rekruttere kvinder som astronauter, overvåge åbningen af et nyt NOW Action Center i Washington DC og oprettelsen af NOW's National Task Force om voldsramte kvinder/vold i hjemmet og deltog i en turne på over 80 offentlige debatter med den antifeministisk aktivist Phyllis Schlafly om Equal Rights Amendment.

I 1978 blev DeCrow associeret af Women's Institute for Freedom of the Press.

Privatliv 
Karen Lipschultz blev født i Chicago, Illinois den 18. december 1937.

Efter et kort første ægteskab giftede med sin anden mand, datalogen Roger DeCrow i 1967 og tog hans efternavn.

Død 
DeCrow døde af modermærkekræft den 6. juni 2014 i Jamesville, New York.

Hæder 
DeCrow blev hædret af den amerikanske borgerlige frihedsorganisation i 1985.

Synspunkter 
Hun var forfatter til flere bøger, herunder The Young Woman's Guide to Liberation (1971) og Sexist Justice—How Legal Sexism Affects You (1975). I oktober 2009 blev hun indført i National Women's Hall of Fame. DeCrow beskriver sit ultimative mål som "en verden, hvor et barns køn vil have ringe til ingen relevans i fremtidige sysler og fornøjelser - personligt, politisk, økonomisk, socialt og professionelt." I det henseende var DeCrow en tilhænger af fælles forældremyndighed (fælles juridisk og fælles fysisk forældremyndighed) af børn, når forældrene blev skilt. Hendes holdning til fælles frihedsberøvelse blev kritiseret af nogle i National Organization for Women: "Jeg er blevet en persona non grata, fordi jeg altid har været tilhænger af fælles forældremyndighed," sagde DeCrow.

Referencer 

Personer fra Chicago
Feminister fra USA
Jurister fra USA
Forfattere fra USA
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Marianne af Nederlandene

Prinsesse Marianne af Nederlandene (Wilhelmina Frederica Louisa Charlotte Marianne; (født 9. maj 1810 i Berlin, død 29. maj 1883 i Erbach i Rheingau-Taunus-Kreis ved Rhinen), prinsesse af Oranje-Nassau, var datter af kong Vilhelm 1. af Nederlandene og hans kusine Wilhelmine af Preussen. Da hendes far blev konge i 1815, blev hun også prinsesse af Nederlandene.

Familie 
Marianne van Oranje-Nassau var forlovet med den tidligere svensk-finske kronprins Gustav Gustavsson af Wasa, men den hollandske regering blev nødt til at ophæve forbindelsen, fordi Sverige-Norge truede med krig. I stedet blev hun gift med sin fætter Albrecht af Preussen (1809–1872).

Ægteskabet blev ulykkeligt. Albrecht optrådte brutalt både overfor hustruen og over for deres tjenestefolk. I 1845 flygtede Marianne sammen med Johannes van Rossum (1809–1873), der var hendes hollandske kusk og fortrolige. Derefter levede parret åbenlyst sammen.

Marianne van Oranje-Nassau fik børn i begge sine forhold.

Kilder 

Personer fra Berlin
Prinsesser af Nederlandene
Huset Oranien-Nassau
Ottoniske linje af Huset Nassau
Armand Fernandez

Armand Pierre Fernandez (født 17. november 1928, død 22. oktober 2005), bedre kendt under kunstnernavnet Arman, var en fransk-født, amerikansk kunstner. en Han associeres ofte med en nyrealisme bevægelse, nouveau réalisme, der opstod i 1960'erne som en fransk respondering til pop art.

Biografi

Barndom og opvækst 
Armando var søn af Marie Jacquet og Antonio Fernandez og boede i sine første leve år hos moderen, som ikke giftede sig med Antonio Fernandez før armando var 5 år. I sin barndom måtte Armando ofte underholde sig selv med sin fantasifulde og innovative personlighed. Som 8-årig lærte han skak og opnåede på den måde en interesse for spil og strategi, som forblev under hele hans liv.

Karriere 
Det siges at være Antonio Fernandez som lagde grundlag til Armandos karrierer, eftersom Antonio havde en forkærlighed for kunst og desuden lærte han også sin søn at male fra en tidlig alder.

Armando startede på kunstskolen Ecole Nationale d'Art Decoratif, beliggende i Nice, men droppede så også hurtigt ud af skolen igen.

1955
 Første solo-udstilling i Paris af Galerie du Haut-Pavé
1961
 Begyndte serien Colères, en destruktion af genstande, bl.a en violin, et klaver og en bas, som blev svejset sammen igen til en skulptur på en piedestal eller vægbeslag.

Bibliografi 
1972
 Arman/ otto hahn, samlingen "Ateliers d'aujourd'hui" udgivet af Editions Hazan, Paris

Referenceliste 

Kunstnere fra Frankrig