kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Meat is Murder

Meat is Murder, blev udgivet i februar 1985 og er The Smiths andet album. Albummet er placeret på 295. pladsen på Rolling Stones liste The 500 Greatest Albums of All Time.

Om albummet 

Meat is murder regnes ofte for The Smiths mest dystre album. Teksterne handler blandt andet om vold i skolen The headmaster's rtual og vold i hjemmet Barbarism begins at home.
Albummet indeholder også et af bandets bedste numre, How soon is now?, hvor Johnny Marrs rå guitar spiller sammen med Morrisseys desperate sang.
Titelnumeret, Meat is Murder, som er pladens sidstenummer menes at have fået mange The Smiths- og/eller Morrissey-fans til at blive vegetarer.

Spilleliste 
Alle numre er skrevet af Morrissey/Johnny Marr.

LP

Side A 
 The Headmaster Ritual
 Rusholme Ruffians
 I Want the One I Can't Have 
 What She Said 
 That Joke Isn't Funny Anymore

Side B 
 How Soon Is Now? 
 Nowhere Fast
 Well I Wonder
 Barbarism Begins at Home
 Meat Is Murder

Medvirkende

Bandet 
 Morrissey – sang 
 Johnny Marr – guitar, piano
 Andy Rourke – basgitar 
 Mike Joyce – trommer

Teknisk personale 
 The Smiths – producenter (alle numre undtagen "How Soon Is Now?") 
 John Porter – producent ("How Soon Is Now?") 
 Stephen Street – lydtekniker (alle numre undtagen "How Soon Is Now?")

Album fra 1995
The Smiths-album
Sörskogen

Sörskogen er et svensk progressiv rock-projekt af musikerne Mikael Åkerfeldt og Dan Swanö, der begge er kendt for brede musikinteresser. Projektet er opkaldt efter et mindre fællesskab fra Stockholmforstaden Huddinge, hvor Åkerfeldt øvede med sit første band Eruption sidst i 1980'erne. Til Opethkoncerten 18. december 2008 påstod Åkerfeldt at have spillet fodbold for Sörskogen IF. Der vides ikke meget om idéerne bag projektet; Åkerfeldt har blot omtalt det få gange i interview.

Den eneste offentligt tilgængelige sang fra Sörskogen er Mordet i Grottan, som er at finde på nettet med Åkerfeldts tilladelse, men eksistensen af andre rygtes; Swanö har imidlertid benægtet, at der findes andre. Åkerfeldt står for vokalen og guitar på sangen, mens Swanö spiller trommer, bas og keyboard. Trods den professionelle indspilning er sangen ikke at finde på nogen egentlig udgivelse, men sangens omkvæd er siden hen blevet benyttet som omkvæd i sangen "To Rid The Disease" fra Opethalbummet Damnation.

Medlemmer 
 Mikael Åkerfeldt – Vokal, guitar
 Dan Swanö – Trommer, bas, keyboard

Eksterne henvisninger 
 Mordet i Grottan  – hele sangen (Åkerfeldt/Swanö)

Progressiv rock-grupper
Rockgrupper fra Sverige
Chimaphila

Vintergrøn (Chimaphila) er en slægt af små stedsegrønne urter der vokser på fattig jord. Den var tidligere placeret i  en særlig Vintergrøn-familie (Pyrolaceae), men henregnes nu til Lyng-familien. Slægten er hjemmehørende i tempereret klima på den nordlige halvkugle. Der kendes i alt 5 arter.

 Skærmvintergrøn (Chimaphila umbellata)

Beskrivelse 
Vintergrøn er små planter med en roset af aflange, let læderagtige, stedsegrønne blade. Fra midten af rosetten står en blomsterstilk med en skærm af små hængende, klokkeformede blomster. Den præcise form og farve af blomsterne gør det muligt at skelne mellem arterne.

Udbredelse 
Slægten hører til på tør, sandet jord i halvskygge. Den er meget sjælden i Danmark, og findes kun hist og her på Bornholm og i klitplantager i Nordsjælland. I det øvrige Skandinavien er slægten sjælden og findes primært i de sydlige dele af Sverige og Finland samt Baltikum.

Lyng-familien
Karl von Stürgkh

Greve Karl von Stürgkh (30. oktober 1859 i Graz – 21. oktober 1916 i Wien) var en østrigsk politiker, der var aktiv under Østrig-Ungarns sidste år.

Han blev medlem af Reichsrat i 1891 og var tilknyttet højrefløjen i parlamentet. Fra 1909 til 1911 var han undervisningsminister og blev i 1911 udnændt til ministerpræsident. Stürgkh ledte landet autokratisk under 1. verdenskrig, da Reichsrat var suspdenderet. Han var landets leder til han blev dræbt af den socialdemokratiske politiker Friedrich Adler. 

Politikere fra Østrig
Ministerpræsidenter fra Østrig
Russisk fjernøsten

Russisk fjernøsten (, ) er den gamle betegnelse for den østligste del af Rusland, distrikterne 1-5 og 7-8 på kortet. Af og til brugtes begrebet Russisk fjernøsten dog kun om den sydlige del af dette område – distrikterne 1, 2, 4, 7 og 8. Der er altså tale om de fjernest liggende, østlige dele af Rusland mellem Bajkalsøen og Stillehavet.

I officiel russisk sprogbrug svarer Russisk fjernøsten til Det Fjernøstlige føderale distrikt, der blev oprettet i år 2000, og dækker dette område og grænser op til Det Sibiriske føderale distrikt mod vest.

I Rusland kaldes regionen oftest bare Fjernøsten (). Det, der på dansk kaldes Fjernøsten omtales i stedet som Asien-Stillehavsregionen (, forkortet til АТР), eller Østasien ().

Geografiske steder 
 Bejenchime-Salaatin krateret
 Kljutjevskaja Sopka-vulkanen
 Kurilergraven

Ruslands geografi
Sibirien
KNVB Cup

KNVB Cup (udenfor Holland normalt bare kaldt Hollands pokalturnering) er den officielle pokalturnering for Hollandske fodboldklubber. Turneringen arrangeres af Hollands fodboldforbund og har været afholdt siden 1898. Det mest succesfulde hold er Ajax Amsterdam, der har vundet turneringen 19 gange.

Historie 
Nedenstående er en liste over samtlige finaler i KNVB Cup gennem tiden:

Eksterne henvisninger 

 Turneringens hjemmeside 
 RSSSF

Nationale pokalturneringer i fodbold
Fodbold i Nederlandene
Etableret i 1898
Mömlingen

Mömlingen er en kommune i Landkreis Miltenberg i Regierungsbezirk Unterfranken i den tyske delstat Bayern.

Geografi 
Mömlingen, kaldes også „Tor zum Odenwald“ – "Porten til Odenwald" ligger omkranset af skovklædte høje i den nordlige del af Odenwald ved grænsen mellem Bayern og Hessen i den yndefulde dal til floden Mümling. Mömlingen grænser i nord til den bayerske Landkreis Aschaffenburg mod vest til de hessiske landkreise Darmstadt-Dieburg og Odenwaldkreis.

Eksterne henvisninger 

 Historieportal Mömlingen
Gudrun Ensslin

Gudrun Ensslin (født 15. august 1940 i Bartholomä, død 18. oktober 1977 i Stammheim-fængslet, Stuttgart) var en tysk terrorist, der var med til at stifte den venstreorienterede terrorgruppe Rote Armee Fraktion. Ensslin, der dannede par med Andreas Baader, var gruppens intellektuelle overhoved og ideolog.

Biografi 
Ensslin var datter af en præst fra Schwaben. Fra 1960 til 1963 læste hun engelsk, tysk og pædagogik i Tübingen og fortsatte i 1964 sprogstudierne ved Freie Universität Berlin. Hun mødte Bernward Vesper, der delte hendes politiske interesse. De blev gift i 1965 og grundlagde sammen forlaget Studio für neue Literatur, som dog aldrig udgav en eneste bog. De fik sønnen Felix. I 1968 forlod Ensslin Vesper og fulgte med Andreas Baader til Frankfurt am Main.

Hun var aktiv i studenteroprøret i Berlin den 2. juni 1967, hvor pacifisten Benno Ohnesorg blev skudt og dræbt af politiet. Efter oprøret var hun meget kritisk overfor det, hun kaldte det vesttyske regime og mente, at landet var en regulær fascist-stat. I lighed med Ulrike Meinhof var Gudrun Ensslin RAF's ideolog. Organisationen udsprang af den tyske fredsbevægelse, men når politiet dræbte Ohnesorg fandt gruppen ikke, at der var noget alternativ til vold. Ensslin sammenlignede nazisternes vold mod jøderne med USA's bombninger i Vietnam.

Gennem voldelige aktioner ville RAF vise, at Vesttyskland var sårbart. I 1968 forsøgte hun sammen med Baader at sætte ild til to stormagasiner i Frankfurt am Main. Efter at være blevet løsladt i 1969 flyttede parret til Paris. Baader blev senere arresteret, men det lykkedes Ensslin at overtale Ulrike Meinhof til at hjælpe med at befri ham i maj 1970. Efterfølgende skabtes RAF med Ensslin og Baader som ledere. Ensslin var frem til foråret 1972 en af de drivende kræfter bag RAF's attentater og bankrøverier i Vesttyskland. Hun blev pågrebet den 7. juni 1972 i Hamburg og dømtes derefter i den længste og dyreste retssag i Tykslands historie. Først den 28. april 1977 faldt dommen: Livsvarigt fængsel.

Om morgenen den 18. oktober 1977 fandt man Ensslin og Baader døde i deres celler i højsikkerhedsfængslet Stammheim i Stuttgart. Et tredje medlem af RAF, Jan-Carl Raspe, var dødeligt såret og omkom senere på sygehuset. Dødsårsagen var ifølge retsmedicinerne selvmord, men RAF's sympatisører hævede, at Ensslin, Baader og Raspe var blevet henrettet af myndighederne. En fuldstændig undersøgelse af dødsfaldene har aldrig fundet sted. 30 år efter selvmordene blev det sandsynliggjort, at myndighederne under aflytning af cellerne var blevet bekendt med selvmordsplanerne og intet gjorde for at forhindre deres virkeliggørelse.

Trivia 
 Filmen Die bleierne Zeit fra 1981 er fiktion, men er inspireret af Gudrun Ensslins liv.

Eksterne henvisninger 

Terrorister
Personer fra Tyskland
Personer der har begået selvmord
Mönchberg

Mönchberg er en købstad (markt) i Landkreis Miltenberg i Regierungsbezirk Unterfranken i den tyske delstat Bayern. Den er hjemsted for Verwaltungsgemeinschaft Mönchberg og statanerkendt kurby.

Geografi 
Mönchberg ligger i den bayerske del af mittelgebirgeområdet Spessart, 13 km fra Miltenberg, 30 km fra Aschaffenburg, 69 km fra Frankfurt am Main og 76 km fra Würzburg.

Landsbyen Schmachtenberg blev indlemmet i kommunen i 1978.

Nabokommuner er mod vest Klingenberg og Erlenbach, mod nord Eschau, mod øst Collenberg som ligger ved Main, og mod syd ligger Röllbach.

Eksterne henvisninger 

 Offizielle Seite des Marktes Mönchberg
 Seite des Ortsteils Schmachtenberg
Bernward Vesper

Bernward Vesper (født 1. august 1938 i Frankfurt an der Oder, død 15. maj 1971 i Hamburg) var en tysk forfatter og politisk aktivist.

I 1960'erne dannede han par med RAF-terroristen Gudrun Ensslin, med hvem han fik en søn.

Vesper begik selvmord på en psykiatrisk klinik i Hamburg ved at tage en overdosis sovemedicin.

Bogen Die Reise, der indeholder selvbiografisk materiale, blev udgivet i 1977.

Faglitterære forfattere fra Tyskland
Personer der har begået selvmord
De Graafschap

VBV De Graafschap (normalt bare kendt som De Graafschap) er en hollandsk fodboldklub fra Doetinchem i Gelderland. Klubben spiller i den bedste række, Æresdivisionen. De Graafschap blev stiftet den 1. februar 1954, og spiller sine hjemmekampe på De Vijverberg. Klubbens kælenavn er "superboeren" som betyder super-bønderne.

Titler 

 Ingen

Kendte spillere 
  Guus Hiddink
  Klaas-Jan Huntelaar 
  Stefan Postma 
  Peter van Vossen

Danske spillere 
  Hans Aabech
 Benny Gall
  Lasse Schøne

Eksterne henvisninger 
 Klubbens officielle hjemmeside 

De Gråfschap
Etableret i 1954
Doetinchem
ADO Den Haag

ADO Den Haag er en hollandsk fodboldklub fra regeringsbyen Haag. Klubben spiller i den bedste række, Æresdivisionen, hvortil de senest rykkede op i 2008. ADO Den Haag blev stiftet den 1. februar 1905, og spiller sine hjemmekampe på Den Haag Stadion.

ADO Den Haag har to gange, i 1942 og 1943 sikret sig det hollandske mesterskab og to gange, i 1968 og 1975 har man vundet landets pokalturnering.

Titler 
 Hollanske mesterskaber (2): 1942 og 1943

 Hollanske pokaltitler (2): 1968 og 1975

Kendte spillere 
  Dick Advocaat
  Martin Jol
  Michael Mols 
  Stefan Postma
  Ricardo Kishna
  Michael Mols
  Andres Oper
  Ebi Smolarek

Danske spillere 
  Jesper Håkansson
  Niels-Christian Holmstrøm
  Mathias Gehrt
  Thomas Kristensen
  Martin Hansen

Eksterne henvisninger 

Klubbens officielle hjemmeside 

Den Haag, ADO
Etableret i 1905
Haag
101 Dalmatinere II - Kvik på eventyr I London

101 Dalmatinere II – Kvik på eventyr I London (originaltitel 101 Dalmatians II: Patch's London Adventure) er en tegnefilm fra 2003 og efterfølgeren til Disney-filmen 101 Dalmatinere fra 1961.

Stemmer

Danske 
 Cruella de Vil – Birgitte Raaberg
 Kvik – Andreas Jessen
 Tordenbrag – Jens Jacob Tychsen
 Lynild – Per Pallesen
 Heinz – Søren Sætter-Lassen
 Pongo – Lars Lippert
 Robert – Søren Spanning
 Anita – Pauline Rehné
 Harry – Michael Boesen
 Jesper – Bertel Abildgaard
 Perle – Jette Sievertsen
 Stuepige – Grethe Mogensen
 Producer – Peter Zhelder

Øvige medvirkende 
 Julian K.E.Baltzer
 Thea Iven Ulstrup
 Lukas Forchhammer
 Rasmus Albeck
 Torben Sekov
 Thomas Mørk
 Henrik Koefoed
 Louise Engell
 Anders Ørsager
 Johnny Jørgensen
 Mads Lumholt
 Per Spangsberg
 Uri Pais

Originale stemmer 
 Susanne Blakeslee som Cruella de Vil
 Bobby Lockwood som Kvik ()
 Barry Bostwick som Tordenbrag ()
 Jason Alexander som Lynild ()
 Martin Short som Heinz ()
 Samuel West som Pongo
 Kath Soucie som Perle  ()
 Tim Bentinck som Robert Radcliffe ()
 Jodi Benson som Anita Radcliffe
 Jeff Bennett som Jesper ()
 Maurice LaMarche som Harry  ()
 Eli Russel Linnetz som Rollo ()
 Kasha Kropinski som Penny
 Tara Strong som Two-Tone
 Kathryn Beaumont som Crystal
 Mary MacLeod som Stuepige
 Ben Tibberas som Lucky
 Michael Lerner som Producer
 Jim Cummings som Dirty Dawson

Øvrige medvirkende: Kathryn Beaumont, Ursula Brooks, Corey Burton, Jim Cummings, Aria Noelle Curzon, Sophie Heyman, Nikita Hopkins, Daamen Krall, Kasha Kropinski, Joe Lavery, Peter Lavin, Eli Russell Linnetz, Nicolette Little, Nick Meaney, Sean Michael, Cornelia O'Herlihy, Rob Paulsen, Phil Proctor, Clive Revill, MacKenzie Sells, Kath Soucie, Tara Strong, Clive Swift, Ben Tibber,og Frank Welker

Eksternt link 
 

Amerikanske film fra 2003
Disney tegnefilm
Tegnefilm fra USA
Cadillac Escalade

En Cadillac Escalade er en fuld-størrelse luksus sport utility køretøj (SUV) sælges af General Motors luksusmærker, Cadillac. Det var den division's første store indgangstoldsted populære SUV-markedet. Den Escalade blev indført for 1999-modellen i forbindelse med tyske og japanske konkurrenter og til Ford's 1998-frigivelse af Lincoln Navigator. Den Escalade projekt gik i produktion kun ti måneder efter, at den blev godkendt. Standarden Escalade er bygget i Arlington, Texas. Navnet Escalade refererer til en belejring krigsførelsestaktik i forbindelse med optrapning, defensive vægge eller voldene ved hjælp af stiger eller belejring tårne.

Escalade var oprindeligt baseret på GMC Yukon Denali, men blev ombygget til 2002 model år at gøre, at dets udseende falder mere i tråd med Cadillac's nye design tema. I dag er den Escalade og Escalade EXT pickup er to af kun tre Cadillac køretøjer uden for USA. Både Escalade ESV (baseret på Chevrolet Suburban) og Escalade EXT (baseret på Avalanche pickup lastbil) blev foretaget i Silao, Mexico før 2006 redesign; den nye Escalade ESV kommer fra Arlington, Texas. Den Escalade konkurrerer med Range Rover Sport, Infiniti QX56, Hummer H2, Mercedes-Benz GL-klasse, Toyota Land Cruiser, og Lincoln Navigator.

Escalade
SUV'er
Biler introduceret i 1999
Biler fra 1990'erne
Biler fra 2000'erne
Europæiske Monetære System

Det Europæiske Monetære System (EMS) er en ordning etableret i 1979 under Jenkins Europa-Kommissionen. De fleste lande i Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (EØF) knyttede deres valuta hertil for at undgå store udsving i forhold til hinanden. 

Efter sammenbruddet af Bretton Woods-systemet i 1971, enedes de fleste af EF-landende 1972 om at opretholde stabile valutakurser ved at forhindre valuta udsving på mere end 2,25%. (kaldet det europæiske ”slangesamarbejde"). I marts 1979 blev denne ordning erstattet af Det Europæiske Monetære System, og den europæiske valutaenhed (ECU) blev defineret. 

De grundlæggende elementer i arrangementet var: 

 ECU’en: En samling af valutaer der forebygger bevægelser over 2,25% (6% for Italien) omkring paritet i bilaterale valutakurser med andre medlemslande. 
 En valutakursmekanisme (ERM) 
 En udvidelse af Europæiske kredit faciliteter. 
 Den Europæiske Fond for Monetært Samarbejde: oprettet i oktober 1972 og fordeler ECU'er til medlemmernes centralbanker i bytte for guld og amerikanske dollar indskud. 

Selvom der ikke blev udpeget en valuta som anker, var den tyske D-Mark og den tyske nationalbank, (Bundesbank), utvivlsomt hovedsædet for EMS. På grund af sin styrke, og lave inflations regler var alle andre valutaer tvunget til at følge dens førende position. Denne situation førte til utilfredshed i de fleste lande, og var en af de primære kræfter bag trækket på vej mod en monetær union (i sidste ende euroen). 

Periodiske justeringer hævede værdier af stærke valutaer og sænkede de svagere, men efter 1986 blev ændringer i de nationale rentesatser brugt til at bevare de europæiske valutaer inden for et snævert interval. I begyndelsen af 1990'erne blev Det Europæiske Monetære System belastet af de forskellige økonomiske politikker og vilkår for medlemmerne, bl.a. det nyligt genforenede Tyskland, og Storbritannien (som oprindeligt havde afvist at deltage, og kun gjorde det i 1990) permanent trak sig ud af systemet i september 1992. Spekulative angreb på den franske franc i løbet af det følgende år førte til den såkaldte Bruxelles Kompromisændringsforslag i august 1993, som etablerede en ny udsvingsbånd på 15%.

Valutamarked
Rigskancelliet

Rigskancelliet (tysk Reichskanzlei) betegnede den tyske kanslers kontor og embedsværk fra 1871 til 1945. Siden 1875 havde Rigskancelliet sit sæde i det såkaldte gamle Rigskancelli i Wilhelmstraße 77 i Berlin, i det radziwillske palæ. Rigskancelliet blev indrettet i det radziwillske palæ fra 1871 efter påtryk fra Otto von Bismarck. Rigskancelliet havde hovedsagelig ansvaret for kanslerens kommunikationer med de andre rigs- og statsorganer. Det blev ledet af en statssekretær.

Det gamle rigskancellis hovedbygning var opført 1738-1739 af Carl Friedrich Richter. I 1869 blev palæet købt af den preussiske statsregering. Det blev overdraget til det tyske rige i 1875. I årene 1875-1878 blev det ombygget efter planer af Georg Joachim Wilhelm Neumann. Fra 1878 benyttede Bismarck palæet som residens.

Berlinerkongressen 1878 som afgjorde Balkanproblemerne blev afholdt i palæets festsal.

Fra 1932 til 1933 blev bygningen forbigående brugt som tjenestebolig for rigspræsident Paul von Hindenburg mens præsidentpaladset blev renoveret. 1934-35 fulgte en ombygning ledet af Paul Ludwig Troost, Gerdy Troost og Leonhard Gall. I denne sammenhæng blev der opført en sal-tilbygning i kancelliets have, med bombesikre rum under.

1945 blev kancelliet gennem bombardering og kamphandlinger fra februar til april totalt ødelagt. Der blev gennem magistratbeslutning givet status som kunsthistorisk mindesmærke i 1947, men dets status betegnet som ruin. Ruinerne blev fjernet i 1949.

I 1938/39 opstod efter planer af arkitekten Albert Speer det nye rigskancelli ved hjørnet af Wilhelmstraße og Voßstraße. Den nye bygning var konstrueret for at imponere og havde en længde på hele 441 meter. I byggeriets have blev der desuden opført en bunker. Også det nye kancelli blev ødelagt ved slutningen af krigen.

Et nyt kancelli blev færdigopført i det centrale Berlin i 2001. Det går under betegnelsen Kanzleramt.

Eksterne henvisninger 

 3D-rekonstruktion af det gamle rigskancelli (det radziwillske palæ)

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Berlin
Esbjerg Atletikstadion

Esbjerg Atletikstadion er et atletikstadion beliggende i Esbjerg Idrætspark og hjemmebane for Esbjerg Atletik og Motion. Stadionet anvendes også til fodbold som aflastningsbanen for fodboldstadion. 

Esbjerg Atletikstadion blev ved udbygningen og ombygningen i 1994 Danmarks første atletikstadion med otte rundbaner og har en tilskuerekapacitet på 8.000 heraf 800 er siddepladser.

Ekstern henvisning 
 Om stadion på stadions.dk  

Atletikstadioner i Danmark
Atletikstadion
Atletikstadion
Frank de Boer

Franciscus "Frank" de Boer (født 15. maj 1970 i Hoorn, Holland) er en hollandsk fodboldtræner og tidligere fodboldspiller. Han har senest været træener for hollands fodboldslandshold. 

Han blev tidligere fyret som cheftræner for den engelske klub Crystal Palace F.C. efter at have tabt de første 4 kampe i Sæsonen 17/18. Frank De Boer nåede 77 dage (12 dage mere end hans tid i Inter, 65 dage) som cheftræner for Crystal Palace.
De Boer er tidligere hollandsk fodboldspiller, der spillede som forsvarsspiller hos en række klubber, men nok bedst huskes for sine ophold hos Ajax Amsterdam i den hollandske Æresdivision samt hos FC Barcelona i den spanske La Liga. Han er tvillingebror til en anden tidligere hollandsk landsholdsspiller, Ronald de Boer.

De Boer har med 112 landskampe spillet næstflest landskampe i hollandsk landsholdshistorie, kun overgået af Edwin van der Sar.

Klubkarriere 
De Boer startede sin seniorkarriere i 1988 hos Ajax Amsterdam i sit hjemland, og spillede her de følgende ti sæsoner frem til 1998. I denne periode var han med til at sikre klubben fem hollandske mesterskaber og to pokaltitler. Kronen på værket var dog sejrene i UEFA Cuppen i 1992 samt Champions League, UEFA Super Cup og Intercontinental Cup i 1995.

I 1998 flyttede de Boer sammen med sin tvillingebror til den spanske La Liga-storklub FC Barcelona, hvor han spillede følgende fem sæsoner. Tiden på Camp Nou blev dog ikke så succesfuld mht. titler, og kun et enkelt spansk mesterskab, i 1999 samt UEFA Super Cuppen i 1998, var resultatet af opholdet.

Efter at have forladt Barcelona i 2003 spillede De Boer i kortere perioder hos Galatasaray i Tyrkiet samt skotske Rangers F.C., inden han afsluttede sin karriere med to sæsoner i Qatars fodboldliga.

Landshold 
De Boer nåede gennem 15 år at spille intet mindre end 112 kampe for Hollands landshold, som han debuterede for i september 1990 i et opgør mod Italien. Han var efterfølgende en del af den hollandske trup til både EM i 1992, VM i 1994, VM i 1998, EM i 2000 samt EM i 2004. Han nåede at score 13 mål for landsholdet.

Titler 
Æresdivisionen
 1990, 1994, 1995, 1996 og 1998 med Ajax Amsterdam

Hollands pokalturnering
 1993 og 1998 med Ajax Amsterdam

La Liga
 1999 med FC Barcelona

UEFA Cup
 1992 med Ajax Amsterdam

Champions League
 1995 med Ajax Amsterdam

UEFA Super Cup
 1995 med Ajax Amsterdam
 1998 med FC Barcelona

Intercontinental Cup
 1995 med Ajax Amsterdam

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Spillerinfo  

Fodboldspillere fra Holland
Fodboldspillere fra AFC Ajax
Fodboldspillere fra FC Barcelona
Fodboldspillere fra Galatasaray SK
Fodboldspillere fra Rangers F.C.
Fodboldtrænere fra AFC Ajax
Fodboldtrænere fra FC Internazionale Milano
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1992
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1994
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1998
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2000
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2004
Eddie Johnson

Eddie Johnson er navnet på flere:

 Eddie Johnson (fodboldspiller fra England) – spiller i dag for Austin Aztex
 Eddie Johnson (fodboldspiller fra USA) – spiller i dag for Cardiff City