kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adin Ballou

Adin Ballou (23. april 1803 – 5. august 1890) var en prominent amerikansk fortaler for pacifisme, socialisme og frigørelse og grundlægger af Hopedale Community. Gennem sin lange karriere som universalist og senere unitar, forfulgte han ufortrødent sociale reformer på basis af socialismen. I 1837 bekendte han sig officielt til abolitionismen. Hans værker blev bl.a. beundret af Leo Tolstoy,  som finansierede russiske oversættelser af nogle af Ballous værker.

Referencer 

 Ballou, Adin. 1854. Practical Christian Socialism: A Conversational Exposition of the True. Fowlers and Wells. Google books full text
 Ballou, Adin. "The Voice of Duty: An Address at the Anti-Slavery Picnic at Westminster, Massachusetts July 4, 1843." Antislavery Literature Project. 2008. 19. februar 2008. Link 
 Gougeon, Len. "Ballou, Adin." American National Biography Online . Feb 2000. 19 februar 2008. Link
 Hughes, Peter. "Ballou, Adin." Unitarian Universalist Historical Society. 2007. 19 februar 2008. Link

Eksterne links 

 Works by Adin Ballou at Internet Archive
 Friends of Adin Ballou
 Christian Non-Resistance in All Its Important Bearings (his principal work on pacifism)
 Anarchy Archives Section on Ballou.
 Dictionary of Unitarian & Universalist Biography 
 'Voice of Duty' July 4th antislavery speech by Ballou , from the Antislavery Literature Project.

Unitarer
Pacifister fra USA
Socialister fra USA
Zhizhao Chen

Zhizhao Chen er en kinesisk fodboldspiller, der spiller for Corinthians.

Fodboldspillere fra Kina
Retsforbundets Ungdom

Retsforbundets Ungdom (RFU) er en dansk politisk ungdomsorganisation med tilknytning til det retsliberale parti Retsforbundet. 

Organisationen blev dannet af unge georgister 30. april 1924 med Edgar Høier som formand og mottoet »For ret og kultur«. Det senere medlem af Europaparlamentet Ib Christensen var formand for RFU fra 1962-65. Fra 2011 er formanden CBS-studerende Jesper Raundall Christensen.

Ekstern henvisning 
 Retsforbundets Ungdoms hjemmeside 

Politiske ungdomsorganisationer fra Danmark
Etableret i 1924
Bollstabruk

Bollstabruk er en by i Kramfors kommune i Västernorrlands län i landskapet Ångermanland i Sverige, beliggende  ved Bollstafjärden af Ångermanälven, cirka 10 km nordvest for kommunebyen Kramfors.

I 2010 havde byen 1.871 indbyggere. 

Byer i Kramfors kommun
Markgrevskabet Baden

Markgrevskabet Baden var en tysk stat, der eksisterede fra 1112 til 1803. 

Landet var flere gange delt i mindre stater. Den vigtigste deling fandt sted i 1535, da landet blev delt i markgrevskaberne Baden-Durlach og Baden-Baden. Genforeningen fandt sted i 1771.

Storhertugdømmet Baden 
Landet blev et kurfyrstendømme i 1803, og i 1806-1918 var staten kendt som Storhertugdømmet Baden.  
 

Baden, Markgrevskabet
Baden, Markgrevskabet
Baden, Markgrevskabet
Etableret i 1112
Ophørt i 1803
Den Schwabiske Rigskreds
Bollstafjärden

Bollstafjärden er en vig af Ångermanälvens nedre del. Ved fjorden ligger byerne Bollstabruk og Väja-Dynäs.

Om vinteren holder isbrydere fjorden åben for trafik til SCAs savværk i Bollstabruk og papirfabrikken Mondi Packaging Dynäs AB i Dynäs.

Malmbergskajen tilhører Väja, selv om den såkaldte Väjafabrikken trods navnet ligger i Dynäs.

Ytterlännäs nye kirke er synlig i profil nord for fjorden.

Fjorde i Sverige
Västernorrlands läns geografi
Markgrevskabet Baden-Baden

Markgrevskabet Baden-Baden var en tysk stat, der eksisterede fra 1535 til 1771. 
 
Landet opstod i 1535, da Baden blev delt i markgrevskaberne Baden-Durlach og Baden-Baden. De to stater blev genforenede i 1771. 
Baden-Rodemachern var et selvstændigt markgrevskab i 1556 – 1666.

Storhertugdømmet Baden 
Baden blev et kurfyrstendømme i 1803, og i 1806-1918 var staten kendt som Storhertugdømmet Baden.  
 

Baden-Baden, Markgrevskabet
Baden-Baden, Markgrevskabet
Baden-Baden, Markgrevskabet
Etableret i 1535
Ophørt i 1771
Den Schwabiske Rigskreds
Markgrevskabet Baden-Durlach

Markgrevskabet Baden-Durlach var en tysk stat, der eksisterede fra 1535 til 1771.
 
Staten opstod i 1535, da Baden blev delt i markgrevskaberne Baden-Durlach og Baden-Baden. De to stater blev genforenede i 1771.

Storhertugdømmet Baden 
Baden blev et kurfyrstendømme i 1803, og i 1806-1918 var staten kendt som Storhertugdømmet Baden.
 

Baden-Durlach
Baden-Durlach, Markgrevskabet
Baden-Durlach, Markgrevskabet
Etableret i 1535
Ophørt i 1771
Den Schwabiske Rigskreds
Psykoteknik

Psykoteknik var oprindelig betegnelsen for alle grene af den praktiske psykologi, men brugtes fra omkring 1920 og fremefter om den del, der handler om menneskets tilpasning til arbejdslivet og udvikledes efterhånden til specialet arbejdspsykologi. En grundantagelse er at menneskets arbejspræstation er en funktion af dets karakteregenskaber og temperament i lige så høj grad som dets færdigheder. Derfor kombinerer man ofte den rent psykotekniske undersøgelse med en personlighedsundersøgelse med anvendelse af interview, projektive test og personlighedsskemaer.

Genstandsfelt  
Psykoteknik arbejder med to problemkomplekser. Det ene centreret omkring det arbejdende menneske, hvor man forsøger at undersøge, hvilke mennesker, der passser til hvilke arbejdssituationer. 
Den anden problemstillning gælder arbejdssituationens psykologiske udformning. Her søger man at finde de bedste og mest hensigtsmæssige arbejdsbetingelser for mennesker. Her kommer man også ind på arbejdspædagogiske spørgsmål om, hvad medarbejderne kan lære og med hvilke metoder læreprocessen kan forenkles. Disse problemstillinger regnes dog ikke af alle med til psykoteknikken.

Historie 
Psykotekniks hovedproblem har altid været anlægsprøvning. De første mere omfattende og systematiske prøver udførtes i 1910 af den tysk-amerikanske psykolog H. Munsterbcrg fra Harvard University. Han udarbejdede prøver for sporvognsførere, telefonister og søofficerer. Sit første store opsving fig psykoteknikken under og umiddelbart efter Første Verdenskrig, hvor et stort antal psykotekniske institutter grundlagdes. I 1915 udførte to franske læger J. Camus og H. Nepper de første prøver for piloter. I 1916 begyndte de to tyske psykoteknikere W. Moede og C. Piorkovski prøver for egnethed til chaufførjobbet. Metoderne var dog dårligt videnskabeligt udarbejdede og validiteten var ofte ringe. 
I de engelsksprogede lande fik psykoteknikken stor betydning under ledelse af psykologer som Ch. Myers og C. B. Frisby i Storbritannien, samt A. T. Poffenberger. M. S. Viteles, J. Tiffin, H. E. Burtt, E. E. Ghiselli og H. L. Hollingworth i USA. Udviklingen gik her imod større videnskablighed, hvor føgende grundprincipper slog igennem: Ved udarbejdesen af et prøveprogram for en arbejstype må det forberedes af en grundig arbejdsanalyse. Desuden skal den færdige prøveserie standardiseres, hviket indebærer, at man afprøvede den på et repræsentativ udvalg, matematisk beregner dets overensstemmelse med prøvekriteriet (dvs. dets reliabilitet) og undersøger det faktorstruktur ved hjælp af faktoranalyse.

Se også
 Arbejdspsykologi

Kilder 
 H. E. Burtt, “Principles of employment psychology” (1926, 2. udgave 1942)
 F. Giese, “Psycho-technik” (1928)
 W. van Dyke Bingham, “Aptitude and aptitude testing” (1937)
 L. Moore, “Psychology for business and industry” (2. udgave 1942)
 E. E. Ghisclli & C. W. Brown, “Personel and industrial psychology” (1948)
 P. Bahnsen, “Arbejdspsykologi” (1950) i Anders Westerlund, “Behaviour in a work situation with functional supervision and with group leaders”(1952)

Psykologi
Anvendt psykologi
Sandöbron

Sandöbron er en bro over Ångermanälven mellem Lunde og Sandö i Kramfors kommun (i Ådalen) i Västernorrlands län i Sverige. Broens vigtige rolle som kommunikationsled over Ångermanälven er mindsket efter 1997 Högakustenbron blev indviet. Broen er i dag en del af länsväg 332. Ved det ene brofæste ligger det kendte Wästerlunds konditori. Ved broen ligger også et monument over de personer som omkom efter at militær åbnede ild mod et demonstrationstog ved Ådalshændelserne i 1931, kendt fra filmen Oprøret i Ådalen af Bo Widerberg.

Historie 
Skånska Cementgjuteriet var entreprenør, og byggeomkostningerne var beregnet til 3.650.000 kroner.
Under byggeriet af den første Sandöbron styrtede støbeformen for spændet sammen 31. august 1939 kl. 16.40, og 18 arbejdere forulykkede. Ulykken fik ikke så meget opmærksomhed da anden verdenskrig indledtes dagen efter.

Betonbroen erstattede den sidste færgeforbindelse på vejen Stockholm-Haparanda (som da ikke havde noget nummer) og den indviedes 16. juni 1943 af kong Gustaf 5.

Sandöbron byggedes i en tid af fremtidstro og blev et rejsemål i sig selv. Kramfors blev by 1947 og fick en bro i sit byvåben som henvisning til Sandöbron. Broen var mellem 1943 og 1964, med sine 264 meter, verdens største betonbro i et spænd. I en årrække har broens vejbane været dårlig stand, men efter en omfattende renovering genindviedes broen i efteråret 2003 af landshövding Gerhard Larsson.

Referenser

Litteratur 
 Resehandboken "Höga Kusten"

Broer i Sverige
Kramfors kommun
Västernorrlands läns geografi
Nikolaj Bulganin

Nikolaj Aleksandrovitj Bulganin (), (født 30. marts 1895 i Nisjnij Novgorod, død 24. februar 1975 i Moskva) var en fremstående politiker i Sovjetunionen. Han var Sovjetunionens forsvarsminister (1953–1955) og Sovjetunionens ministerpræsident (1955–1958). Desuden var han ministerpræsident i den Russiske Socialistiske Føderative Sovjetrepublik mellem 1938 og 1940.

Bulganin blev født i Nisjnij Novgorod, som søn af en kontorarbejder. Han blev medlem af kommunistpartiet i 1917 og gjorde tjeneste i Bolsjevik-regimets politiske politi fra 1918 til 1922. Efter den russiske borgerkrig blev han industrileder og arbejdede i elektricitetsadministrationen fra 1922 til 1927 og i Moskvas elektricitetsforsyning fra 1927 til 1931. Fra 1931 til 1937 var han formand for eksekutivkomiteen i sovjetten i byen Moskva.

I 1934 blev han valgt som kandidat til Centralkomiteen, og som loyal stalinist blev han hurtigt forfremmet under Josef Stalins udrensninger i 1937–1938.

Den 22. juli 1937 blev han udnævnt til premierminister i den russiske sovjetrepublik. Samme år blev han medlem af Centralkomiteen, leder af Sovjetunionens statsbank og viceministerpræsident i Sovjetunionen.

Under 2. verdenskrig var han generalløjtnant i Den røde hær og var medlem af Sovjetunionens forsvarskomité. I 1944 blev han viceforsvarsminister og Stalins højre hånd i den røde hær. I 1946 blev han forsvarsminister og marskal af Sovjetunionen. Han blev også kandidat til politbureauet i kommunistpartiet og blev igen viceministerpræsident i Sovjetunionen fra 1947 til 1950. I 1948 blev han fuldt medlem af politbureauet.

I 1953 blev han udnævnt til forsvarsminister og allierede sig med Nikita Khrusjtsjov i dennes magtkamp med Georgij Malenkov. I februar 1955 fulgte han Malenkov som Sovjetunionens ministerpræsident. Han støttede Khrusjtsjovs program samt anti-stalinismen, og han rejste sammen med Khrusjtsjov til Indien, Jugoslavien og Storbritannien.

I 1957 begyndte Bulganin, i lighed med Vjatjeslav Molotov, at sætte spørgsmålstegn ved Nikita Khrusjtsjovs liberale politik. I juni 1957 mislykkedes det for de konservative kræfter at fjerne Khrusjtsjov fra magten, og som følge heraf blev Bulganin i marts 1958 afsat som premierminister i Sovjetunionen.

Han vendte tilbage til posten som formand for Sovjetunionens Statsbank, men i september 1958 blev han fjernet fra Centralkomiteen og frataget titlen som marskal. Han blev forflyttet til byen Stavropol som formand for det regionale økonomiske råd og gik på pension i februar 1960.
Brev til Bulganin er en dansk revyvise oversat fra østrigsk.

Politikere fra Sovjetunionen
Generaler fra Rusland
Personer fra Nisjnij Novgorod
Blair Cochrane

Blair Onslow Cochrane (født 11. september 1853, død 7. december 1928) var en britisk sejler, som deltog i OL 1908 i London.

Cochrane var styrmand på båden Cobweb, der var et af de fem fartøjer i 8-meter klassen ved legene i 1908. Cobweb vandt de to første af tre sejladser og blev dermed sikker vinder. Svenske Vinga blev nummer to og britiske Sorais nummer tre. Med i Cobweb var John Rhodes (der var gift med Cochranes hustrus søster), Henry Sutton (der var bror til Cochranes hustru), Arthur Wood og Charles Campbell.

Cochranes sejlede for klubben Royal Victoria Yacht Club, der bidrog til organiseringen af sejlkonkurrencerne ved legene, og som formand for klubbens komité var Cochrane ud over at være med til arrangementet, og han var desuden med i administrationen af det olympiske program.

Cochrane var rear commodore (næstformand) i sin klub 1909-1913. Han deltog i første verdenskrig og tildelt en OBE efter krigen.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Sejlsportsfolk fra Storbritannien
Deltagere for Storbritannien ved sommer-OL 1908
Olympiske mestre fra Storbritannien
Ivy Mike

Ivy Mike var kodenavn for den første amerikanske prøvesprængning af en brintbombe under Operation Ivy. Prøvesprængningen fandt sted den 1. november 1952 på øen Elugelab, i den nordlige Enewetak-atol der på daværende tidspunkt var en del af USAs stillehavsprotektorat. Eksplosionen havde en sprængkraft på 10,4 MT, og var på daværende tidspunkt det kraftigste kernevåben, i dag det fjerdekraftigste, som USA nogensinde havde prøvet.

Bomben efterlod et 1.901 meter bredt og et 50 meter dybt krater.

Eksterne henvisninger 

Kernevåben
Ernst Stavro Blofeld

Ernst Stavro Blofeld er en fiktiv person og en superskurk fra James Bond-serien af bøger og film, som blev skabt af Ian Fleming og Kevin McClory. Som det onde geni med ambitioner om verdensherredømme, er han British Secret Services agent James Bonds ærkefjende. Blofeld er leder af den globale kriminelle organisation SPECTRE, og henvises almindeligvis til som Number 1, en officiel numerisk stillingsbetegnelse for medlemmer af SPECTRE.

Blofeld optræder eller omtales i tre bøger: Thunderball, On Her Majesty's Secret Service og You Only Live Twice; samt seks James Bond-film fra Eon Productions: From Russia with Love fra 1963, Thunderball fra 1965, You Only Live Twice fra 1967, On Her Majesty's Secret Service fra 1969, Diamonds Are Forever fra 1971 og For Your Eyes Only fra 1981. I sidstnævnte markeres forud for hovedsekvensen tilsyneladende hans endelige optræden og død, idet rollen dog ikke er krediteret. Han optræder også i Never Say Never Again, en remake af Thunderball fra 1983.

Hans rolle er blevet spillet på film af bl.a. Donald Pleasence, Telly Savalas, Charles Gray og Max von Sydow. Det var oprindeligt konventionelt i forbindelse med filmene, at Blofelds ansigt ikke blev vist, men kun et nærbillede af ham mens han kæler for sin hvide blåøjede angorakat.

Mange af Blofelds karaktertræk er blevet til klichéer for superskurke i populær fiktion, og repræsenterer arketypen for det onde geni. I mange udgaver er endog hans kælen for sin hvide kat blevet til en parodisk hentydning til Blofelds karakter, som det f.eks. kan ses i Austin Powers-filmserien med figurerne Dr. Evil og hans kat Mr. Bigglesworth.

Litteratur 
 
 

Fiktive personer
James Bond-skurke
Blofeld (flertydig)

Blofeld er flertydig og kan henvise til:

 Henry Blofeld - cricket-kommentator.
 John Blofeld - britisk forsker af asiatisk filosofi og religion.
 Ernst Stavro Blofeld - fiktiv superskurk fra James Bond-serien af bøger og film.
 Blofeld (synthesizer) - synthesizer fremstillet af Waldorf Music.
LTE (flertydig)

LTE er en flertydig forkortelse:

 LTE − Long Term Evolution, en standard indenfor mobiltelefoni og mobilt bredbånd
 London Tests of English − et tidligere navn for PTE General som er en engelskeksamenstest
 London Transport Executive − organisationen bag offentlig transport i Greater London, fra 1948–1962
 LTE International Airways − tidligere spansk flyselskab
 Liquid Tension Experiment -- Progressivt 90'er-rockband, der har stort sammenfald af medllemmer med Dream Theater
Ådalshændelserne

Ådalshændelserne (eller skuddene i Ådalen eller Ådalen 31) er betegnelsen for  hændelsesforløbet omkring en arbejdskonflikt i Ådalen i Sverige i 1931,  hvor fem arbejdere blev skudt og dræbt af militæret som var sat ind for at beskytte strejkebrydere som arbejdsgiverne havde indsat under en strejke. 

Hændelsen delte landet i to, om hvis fejl det var. Skillelinjen synes specielt tydelig i forskellene på de borgerlige og de socialdemokratiske aviser.

Hændelsen er beskrevet i  filmen Oprøret i Ådalen (originaltitel: Ådalen 31) af den svenske instruktør Bo Widerberg.

Der var en tilsvarende hændelse i Norge, noget senere samme år, som kaldes Menstadslaget, som  dog ikke fik samme tragiske udfald.

Eksterne henvisninger
 Hjemmeside med artikel om Ådalshændelserne 

Sveriges historie
Begivenheder i 1931
Strejker
Svava Jakobsdóttir

Svava Jakobsdóttir (4. oktober 1930 - 21. februar 2004) var en islandsk forfatter og  politiker. Hun studerede ved Somerville College i Oxford. Som forfatter stod hun for en modernisme med rod i realisme tilsat fantastisk litteratur. Hun var desuden kendt som feminist, såvel i sin litteratur som i sit politiske virke, der førte hende i Altinget 1971-79. 
Jakobsdóttir debuterede i 1965 med novellesamlingen 12 kvinder, som blev fulgt op af blandt andet kortromanen Pensionæren (1969), skuespillet Generalprøve (1983) og romanen Historien om Gunlød (1988).

Romanforfattere fra Island
Dramatikere fra Island
Feminister fra Island
Altingsmedlemmer
Novelleforfattere fra Island
Atomdigterne

Atomdigterne var en gruppe islandske modernistiske forfattere, hvoraf de mest prominente var Einar Bragi, Hannes Sigfússon, Jón Óskar, Sigfús Daðason, Dagur Sigurðarson og Stefán Hörður Grímsson, der alle indledte karriererne i 1940'erne og 1950'erne.

Navnet blev bragt på bane af Halldór Laxness i romanen Atomstationen (1948), hvor han han omtalte atomdigterne som "ret dårlige digtere og usympatiske personer". Der var ikke tale om en organiseret bevægelse, og der fandtes ikke noget manifest eller andre lignende programerklæringer.

Litteratur fra Island
Bramantino

Bartolomeo Suardi, bedst kendt som Bramantino (ca. 1460 – ca. 1530) var en italiensk arkitekt og kunstmaler, der primært var aktiv i Milano.

Bramantino var som arkitekt medhjælper til Bramante, hvilket gav ham tilnanvet Bramantino – "den lille Bramante". Han blev dog mere kendt som maler og tilhænger af den milanesiske skole.

Det er relativt få værker, der med sikkerhed kan tilskrives til Bramantino, men blandt disse er "Kristi legeme vises" i San Sepolcro og et madonnaalterbillede i Ambrosiana, Milano.

Galleri

Noter

Eksterne links 
 www.bramantino.com

Arkitekter fra Italien
Malere fra Italien
Personer fra renæssancen
Italienere i 1400-tallet
Italienere i 1500-tallet
Arnfríður Jónatansdóttir

Arnfríður Jónatansdóttir (født 19. august 1923, død 12. december 2006) var en islandsk modernistisk forfatter, der regnes for at tilhøre de såkaldte "atomdigtere". Hun har primært skrevet digte i ubunden form, og hun har kun udgivet én digtsamling: Husets tærskel er en fil (1958).

Referencer 

Digtere fra Island
Audacious (skib)

Royal Navy har haft adskillige skibe med navnet Audacious. Navnet betyder "dristig".

 Linjeskibet HMS Audacious: Søsat 1785 som en 74-kanoners "third rate". I tjeneste fra 1785 til 1815.
 Panserskibet HMS Audacious: Søsat 1869, og ombygget til stationært skoleskib i 1902. Omdøbt til Fisgard i 1904. Solgt til ophugning 1929.
 Fragtskibet SS Montcalm blev søsat i 1897. Det skiftede navn flere gange, og i perioden 1914-1916 gjorde det tjeneste i Royal Navy og blev forsynet med falsk overbygning, så det fungerede som attrap-slagskib under navnet HMS Audacious. Derved var det med til at sløre tabet af det rigtige Audacious (se næste). Fra 1915 gjorde skibet tjeneste som depotskib og i 1916 blev det ombygget til tankskib og solgt til forsvarsministeriet som RFA Crenella. Efter flere ejer- og navneskift blev det ophugget i 1952.
 Slagskibet HMS Audacious: Søsat 1912 og i tjeneste i 1913. Minesprængt i oktober 1914. Royal Navy forsøgte at hemmeligholde sænkningen gennem hele 1. verdenskrig og lod skibet figurere i de meldinger, der blev offentliggjort om flådens aktiviteter.
 HMS Audacious var det oprindelige navn til hangarskibet HMS Eagle, men det blev ændret inden søsætningen i 1946. Der var planlagt fire hangarskibe af Audacious-klassen, men kun Eagle og Ark Royal kom i tjeneste.
 Atomubåden HMS Audacious (S122): Køllagt 2009 som en del af Astute-klassen. Skal efter planen indgå i Royal Navy i 2018.

United States Navy har haft to skibe med navnet Audacious.

 Fragt- og passagerskibet Belvedere blev søsat i 1913 til det Østrig-Ungarske rederi Unione Austriaca. Rederiet og skibet kom under italiensk flag i 1918 og Belvedere blev interneret i USA i 1940. Overtaget af den amerikanske flåde i 1941 som USS Audacious og blev i juni 1944 brugt som en del af Gooseberry 2-bølgebryderen ved Omaha Beach.
 Overvågningsskibet USNS Audacious (T-AGOS-11): Søsat 1989 som en del af Stalwart-klassen og i tjeneste samme år. Solgt til Portugal 1996 og navngivet Dom Carlos (A522).

Litteratur 
Colledge, J.J., Warlow, Ben (2006), Ships of the Royal Navy: The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy (Rev. ed.). London: Chatham Publishing. .

Indeks over skibsnavne
HTC One X

HTC One X er en touchscreen-baseret smartphone fra HTC.

Telefonen, der kører på Android 4.0.4-styresystemet med HTC Sense 4.0 bruger-interface, er den til dato første HTC-telefon, der har quad-core processor, hvilket gør den til den hurtigste HTC-telefon. 

HTC One X blev lanceret 26. februar 2012 på Mobile World Congress, og kom på det danske marked i november.

Referencer 

One X
Android-enheder
Franziscus Wolf

Franziskus Wolf, også kendt som Franz Wolf (2. februar 1876 i Essen-Borbeck – 23. februar 1944 i Indonesien) var en tysk missionær og romersk-katolsk biskop.

Som 14-årig i 1890 indtrådte han som kandidat i en missionærorden, og i 1899 opnåede han indvielse som præst. I 1914 udsendtes han som missionær i Lomé. Allerede den 28. juni samme år opnåede han titlen som biskop.

Under 2. verdenskrig var han i Japan, hvor han sammen med andre gejstlige blev holdt interneret på vulkanøen Manam. Han protesterede forgæves mod de primitive forhold, bl.a. havde 3/4 af missionærerne fået malaria. I februar 1944 blev vulkanøen evakueret, men skibene, bl.a. "Dorish Maru" med de overlevende missionærer blev angrebet af amerikanske bombefly, og ca. 40 blev dræbt.  Biskop Wolf døde den 23. februar 1944 i en japansk interneringslejr som følge af svære kvæstelser. De døde missionærer, inklusive Wolf blev intermistisk begravet på stranden, men fik i 1947 oprejsning ved en egentlig begravelsesceremini.

 
I Essen er en gade opkaldt efter ham: Bischof-Franz-Wolf-Straße.

Litteratur 
 Karl Müller: „Geschichte der katholischen Kirche in Togo“, Steyler Verlagsbuchhandlung, Kaldenkirchen, 1958
 Sixta Kasbauer: „Die aus grosser Drangsal kommen – aus den Kriegsjahren der Steyler Neuguinea-Mission“, Missionsdruckerei Steyl, 1951
 Helmut Moll: „Zeugen für Christus: Das deutsche Martyrologium des 20. Jahrhunderts“, Band 2, Seiten 1137 und 1138, Schöningh Verlag, 1999, ; Textausschnitte
 John Garrett: „Where nets were cast: Christianity in Oceania since World War II“, University of the South Pacific, 1997,  Kapitel über die Mission der Steyler Missionare in Neu-Guinea, mit ausführlichen Angaben zum Tod der deutschen Bischöfe Wolf und Lörks (in Englisch).

Links 
 Gedenkseite zu Bischof Franziskus Wolf 
 Eintrag über Franziskus Wolf auf catholic-hierarchy.org  (engelsk)

Noter 

Biskopper fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Ayahuasca

Ayahuasca (også kaldet Yage) er en te, som bruges af shamaner i Sydamerika for at komme ind i en trance. Ayahuasca opfattes som et medicinsk bryg (en urtete), hvor en af grundkomponenterne kommer fra den psykoaktive plante Banisteriopsis Caapi. Banisteriopsisplanten vokser hovedsageligt i Amazonas. Ayahuasca-teen indeholder også Shakropanga eller Shakronaplanten.

Den fremstillede drik er farmakologisk kompleks og bliver brugt i shamansk, etnomedicin, religiøs og i åndelig helbredende praksis. Etno-biologer har listet 200-300 forskellige planter, som bruges af Ayahuasca-shamaner i den specielle urtebryg.

Ayahuasca-teen indeholder det psykoaktive stof dimethyltryptamin (DMT).

Ayahuasca er forbudt i Danmark.

Referencer 

Alkaloider