kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Germania Superior

Germania Superior var en romersk provins siden år 90 e.Kr til udgangen af det 3. århundrede. Det inkluderede dele af nutidens Schweiz, Frankrig og Sydvesttyskland ("Agri decumates": Decumatland). Provinsen grænsede mod nord til Germania Inferior (senere Germania Secunda), mod vest til Gallia Belgica, Gallia Lugdunensis og i sydvest og sydøst til Gallia Narbonensis. Området øst for provinsens grænse, Limes, som aldrig blev indlemmet i Romerriget, blev omtalt som Germania Magna. Sæde for provinsguvernøren var Mogontiacum, i dag Mainz.

Historie 
Med Augustus kampagne i årene 13/12 f.Kr. kom den venstre bred af Rhinen under romersk kontrol. Frem til oprettelsen af provinsen i 90, var området administreret militært (exercitus superior). Især i 100-tallet, kom det gennem erobringer på den højre bred af Rhinen til en territorial ekspansion og grænsen for provinsen blev presset øst over (Decumatland). Med et samlet areal på 93.500 km2 var Germania Superior en af de mellomstore provinser i Romerriget. Betydningen af provinsen lå ikke i dens størrelse men i beliggenheden ved den sårbare grænse for riget, derfor var militæret stærkt repræsenteret her.

Mellem 260 og 280 opgav de romerske soldater Dekumatlandet, og den militære grænse blev trukket tilbage til Rhenus (Rhinen) og Danubius (Donau). Under kejser Diokletians reform i 297 ble provinsen Germania Superior delt i Germania Prima i nord og Maxima Sequanorum i syd og del af Diocesen (Dioecesis) Gallia med den kejserlige by Trier (Augusta Treverorum) som hovedstad. Kejser Valentinian I bygget omkring 370 befæstninger langs grænsen i et forsøg på at sikre den.

I 406 overskred germanske stammer Rhinen og plyndrede flere romerske byer. I begyndelsen af femte århundrede kontrollerede Burgundere (411-434) området som foederati sammen med vestromerske enheder. Efter cirka 455 kom Alamannerne og til sidst, efter slaget ved Zülpich (496), overtog de merovingiske Frankere arven efter det romerske rige ved Rhinen.

Germanien
Byer og territorier i Romerriget
Gallia Belgica

Gallia Belgica, senere bare kaldt Belgica, var en af de tre romerske provinser, som blev dannet under opdelingen af Gallia under kejser Augustus; de to andre var Gallia Lugdunensis i midten og Gallia Aquitania i sydvest.

Området blev del af Romerriget gennem erobringer ledet af Julius Caesar i 57 f.Kr. efter betydelig modstand fra de forenede belgiske stammer. De blev i Caesars værk Commentarii de Bello Gallico blandt andet beskrevet som det modigste af alle galliske folkeslag.

Belgica omfattede den nordlige og østlige del af nutidens Frankrig, den vestlige del af Belgien, Vestschweiz og Jurabjergene ved Genfersøen (Lacus Lemanus), videre Moseldalen og omgivelserne til omtrent 50 km før mundingen i Rhinen. Indtil provinserne øst for, Germania Superior og Germania Inferior, blev grundlagt (omkring 90 e.Kr.), var Belgicas statholder (proconsul) også ansvarlig for sikringen af Rhingrænsen. Provinsens hovedstad var Durocortorum (Reims), senere (ukendt tidspunkt) blev den flyttet til Augusta Treverorum (Trier).

Etter Diokletians (kejser 284–305) forvaltningsreform blev Belgica delt op i provinserne Belgica I (Belgica Prima) omkring floden Mosel og Belgica II (Belgica Secunda), fra Reims til Den engelske Kanal. De dannede sammen med provinserne Lugdunensis, Germania Superior og Germania Inferior, Sequana (Vestschweiz, Jurabjergene (senere Maxima Sequanorum) og Alpes Graiae et Poeninae og Alpes Graiae) diocesen Galliae.

I 406 blev området invaderet af vandaler og burgundere. Den vestlige del af Belgica blev efterhånden Frankerrigets kerneområde, mens den østlige del blev erobret af alamannerne.

Byer i Gallia Belgica 
Romerske byer af betydning i Belgica var:
 Augusta Suessionum (Soissons)
 Augusta Treverorum (Trier), hovedstad av diocesen Galliae
 Bagacum (Bavay)
 Portus Itius, senere Gesoriacum, i senantikken Bononia (Boulogne-sur-Mer)
 Caesaromagus (Beauvais)
 Catalauni (Châlons-en-Champagne)
 Divodurum (Metz)
 Durocortorum (Reims)
 Mediolanum (Évreux)
 Samarobriva (Amiens)
 Tullum (Toul)
 Vesontio (Besançon)
 Virodunum (Verdun)

Eksterne henvisninger 

Gallien
Byer og territorier i Romerriget
Gallia Aquitania

Gallia Aquitania var en provins i Romerriget, som lå i den sydvestlige del af nutidens Frankrig. Den grænsede til provinserne Gallia Lugdunensis, Gallia Narbonensis og Hispania Tarraconensis. Gallia Aquitania blev en kejserlig provins under Augustus, under en tidligere pretor, og holdt ingen legioner.

Under Diokletians omorganisering af provinserne blev Gallia Aquitania inddelt i tre provinser: Aquitania Prima, Aquitania Secunda og Aquitania Tertia eller Aquitania Novempopulania (nu Gascogne).

I 418 gav kejser Honorius visigoterne land i Aquitania. Dette blev antagelig gjort under hospitalitas, reglerne for indkvarterede soldater. Disse bosættelser blev kernen i det visigotiske kongedømme, som senere blev udvidet over Pyrenæerne ind på Den iberiske halvø.

Litteratur 
 Heather, Peter, The Goths,Blackwell Publishers, Oxford, 1996
 Sivan, Hagith, «On Foederati, Hospitalitas, and the Settlement of the Goths in A.D. 418», American Journal of Philology 108, nr. 4, 1987, s. 759-772

Gallien
Byer og territorier i Romerriget
Den bayerske rådsrepublik

Den bayerske rådsrepublik (Bayerische Räterepublik), også kendt som Münchens rådsrepublik (Münchner Räterepublik) var en kortvarig revolutionær oprørsregering i dele af den tyske stat Bayern.

Efter at monarkiet blev styrtet i Bayern den 7. november 1918, erklærede den tysk-jødiske socialist Kurt Eisner Bayern som «socialistrepublik» og udråbte sig selv til statsminister, men han distancerede sig fra bolsjevikerne i Rusland og erklærede, at hans regering ville anerkende ejendomsretten. I nogle få dage var økonomen Lujo Brentano "folkekommissær for handel".

Den 21. februar 1919 skød den højreorienterede student og løjtnant grev Anton von Arco auf Valley (1897-1945) Kurt Eisner. Drabet førte til uro og lovløshed i Bayern, og nyheden om en sovjetrevolution i Ungarn opmuntrede kommunister og anarkister til at gribe magten.

Den 6. april blev «Den bayerske rådsrepublik» udråbt. I begyndelsen blev den styret af uafhængige socialister som Ernst Toller (1893-1939), Gustav Landauer (1870-1919), og anarkister som Erich Mühsam (1870-1934). Imidlertid var forfatteren Toller ingen dygtig politiker, og hans regering var ikke i stand til at genoprette ro og orden i München.

Valget af regeringsmedlemmerne var heller ikke altid lige heldig. Viceudenrigsministeren, som flere gange havde vært under psykiatrisk behandling, erklærede krig mod Schweiz, fordi Schweiz nægtede at give 60 lokomotiver til Den bayerske rådsrepublik.

Regimet kollapsede derfor i løbet af syv dage og blev erstattet af kommunister ledet af Eugen Leviné (1883-1919). Levine begyndte med kommunistreformer som ekspropriering af boliger, fabrikker og anden ejendom. Lovløshed og tyveri hærgede staten. Han planlagde at afskaffe papirpenge og reformere uddannelsessystemet, men fik aldrig tid til at virkeliggøre det.

Han afviste at samarbejde med hæren i byen og organiserede i stedet sin egen hær, den røde armé, ledet af [Rudolf Egelhofer] (1896-1919). For at beskytte revolutionen meldte tusinder af arbejdsløse sig, og hæren havde omgående 20.000 medlemmer. Rødgardisterne begynde at arrestere kendte kontrarevolutionære, og den 29. april 1919 blev 8 mænd myrdet, anklaget for at være højresidens spioner.

Kort efter, den 3. maj 1919, tog frikorpsene (som havde en styrke på 30.000 mænd) og en styrke, som kaldte sig kapitalismens hvidgardister (9.000 mænd), magten over Bayern efter bitre gadekampe, hvor 1.000 kommunister døde. Omkring 800 kommunister blev arresteret og henrettet af frikorpsene. Dette inkluderede Eugen Levine, som blev fundet skyldig i drabene på de 8 kontrarevolutionære.

Eksterne henvisninger 

 Burkhard Asmuss, Arnulf Scriba: Die Münchner Räterepublik , Deutsches Historisches Museum, Berlin.
 Ernst Eisenbichler: Die bayerische Revolution 1918/19. Hintergrund 

Kommunisme
Bayerns historie
Saupstad

Saupstad er et af distrikterne i Heimdal bydel i Trondheim kommune. Saupstad distrikt grænser mod Heimdal i syd og vest og Flatåsen i nord og øst. Bydelen er kommunens tættest befolkede område, og består af områderne Kolstad, Saupstad og Huseby. I daglig tale skiller man sjældent mellem navnene Kolstad og Saupstad. Området omtales lige så ofte som Kolstad. Begge navnene kommer fra tidligere gårdsbrug som lå i området.

Området huset primært boliger, der er bygget i 1960'erne. Det er et af Tusenårsstederne i Trondheim.

Bydele i Trondheim
Tusenårssteder
Stegeplade

En stegeplade er en opvarmet plade der bruges til at stege på. Den er som regel lavet af metal, men kan også været lavet af andre materialer.

Kogegrej
Andalusit

Andalusit er et aluminium nesosilicate mineral med den kemiske formel Al2SiO5. Andalusit er opkaldt efter Andalusien, den spanske provins hvor den først blev opdaget.

Andalusit er ”pleochroic”, der betyder at den viser forskellige farver fra de forskellige vinkler den betragtes fra. Det kræver speciel opmærksomhed og dygtighed fra ædelstenssliberen da formålet normalt er at minimere ”pleochroic” ved slibning som f.eks. hos iolite og tanzanit og maksimere den enkelte farve der er smukkest. Ved slibning af andalusit gælder den modsatte regel. Ædelstenssliberen forsøger at slibe stenen så den frembringer et miks af orange-brune og gulgrønne til gyldne farver.

Den betegnes somme tider som fattig mands alexandrit fordi den tilbyder farveskift for få penge i forhold til den meget kostbare alexandrit, men reelt er der ikke meget lighed med alexandrit, der skifter farve fra grøn til rødlig afhængig af lyskilden. Andalusit skifter nemlig slet ikke farve, da de forskellige farver faktisk er til stede på samme tid.

Andalusit viser en af de mest tydelige eksempler på en trikroisk ædelsten der findes. Farverne i stenen er så langt fra hinanden at man med øjet kan adskille alle 3 farver fra hinanden uden brug af instrumenter. Og med f.eks. et dikroskop, adskillelse af farverne bliver endnu mere udtalt. Kun tanzanit vil have en lignende udtalt adskillelse.

Andalusit er mest fundet i perlegrus og aflejringer af ler og grus. Er sjældent fundet som krystaller men mere som småsten og afbrækkede stykker.

Oprindelse

Gemmologiske informationer 

Optiske egenskaber: Biaksial negativ, B-

Absorptionsspektrum: Svage absorptionslinjer i 450-500 nm område er muligt, men vil variere afhængig af oprindelse.  

Specielle identificerende egenskaber og test: Separation af farverne med et dikroskop skulle være diagnostisk til identificering for en erfaren gemmolog

Syntetisk: Ingen

Imitationer: Forsøg på immitering er ikke vellykket grundet dets stærke trikroisk udskillelse

Eksterne henvisninger 

 Scandinavian School of Gemology
 Danish Gemological Appraisal Laboratory

Silikatmineraler
Smykkesten
Holtgast

Holtgast er en kommune i Landkreis Wittmund i den nordvestlige del af den tyske delstat Niedersachsen. Navnet Holtgast står for skov (holt) på gesten (gast).

Geografi 
Kommunen ligger i turistområdet ved den østfrisiske Nordsøkyst. Holtgast ligger ved vejen mellem Esens og Dornum. I nærheden af feriebyen Holtgast ligger Schafhauser Wald og byen Esens. I kommunen ligger en del af det 67 ha store Naturschutzgebiet Ochsenweide der blev fredet i 1990. En del af området ligger i kommunen Moorweg.

Inddeling 
I kommunen ligger ud over Holtgast landsbyerne Damsum, Fulkum og Utgast.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens websted.
 Befolkning 31. december 2013 (Tabel K1020014) Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011. Tysk hjælpeside til statistikken

Kommuner i Niedersachsen
Stedesdorf

Stedesdorf er en kommune der er en del af Samtgemeinde Esens i Landkreis Wittmund i Østfrisland, i den nordvestlige del af den tyske delstat Niedersachsen.

Geografi 
Stedesdorf ligger ved randen af gestmellem Esens (omkring 4 km nordvest for Stedesdorf) og Wittmund (omkring 9 km mod sydøst).

Inddeling 
I kommunen ligger ud over Stedesdorf landsbyerne Mamburg, Osteraccum og Thunum.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens websted.
 Befolkning 31. december 2013 (Tabel K1020014) Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011. Tysk hjælpeside til statistikken

Kommuner i Niedersachsen
Otto-Friedrich-Universität

Otto-Friedrich-Universität Bamberg er med afbrydelser et af de ældste universiteter i Bayern og hører til de førende universiteter for psykologi, nationaløkonomi og samfundsvidenskab. De forskellige fakulteter befinder sig i Bambergs byområde.

Historie 

Universitetet blev 1647 grundlagt under navnet „Academia Bambergensis“ af fyrstbiskop Melchior Otto Voit von Salzburg (1603-1653), med fakulteterne teologi og filosofi og var indtil 1770 opkaldt efter grundlæggeren som Academia Ottoniana. I det 18. århundrede grundlagdes under fyrstbiskopperne Friedrich Karl von Schönborn (1674-1746) og Adam Friedrich von Seinsheim (1708-1779 fakulteterne retsvidenskab og lægevidenskab. Dermed omfattede det de fire klassiske fakulteter, som i 1773 af fyrstbiskop Adam Friedrich von Seinsheim blev ophøjet til Universitas Ottoniano Fridericiana, opkaldt efter de to stiftere.

1803 kom universitetet under fyrstbispdømmet Bamberg. Katolsk teologi kunne stadig studeres på Lyzeum (Hochschule), så traditionen som "Hochschule" blev aldrig rigtigt afbrudt. Den efterfølgende indretning var den i 1923 grundlagte "Philosophisch-Theologische Hochschule Bamberg. Med denne længere periode i mellemtiden som "staatliche Philosophisch-Theologische Hochschule" var det ikke mere et officielt universitet. I året 1972 blev "Philosophisch-Theologische Hochschule" til "Gesamthochschule Bamberg". Gennem denne gen-grundlæggelse er universitetet Bayerns tredje-yngste universitet. 1979 blev Bayerns eneste "staatlichen Gesamthochschule" til et universitet. 1. januar 1988 fik Universitet Bamberg sit gamle navn tilbage og hedder nu Otto-Friedrich-Universität Bamberg. 

1. oktober 2001 blev fakultetet "Wirtschaftsinformatik und Angewandte Informatik" grundlagt.

Universiteter i Tyskland
Bamberg
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Bayern
Uddannelse i Bayern
Kertotræ

Kertotræ eller LVL (laminated veneer lumber) er lamineret træ der er utroligt stærkt og dimensionsstabilt. 

Kertotræ er fremstillet af 3 mm tykke granfiner, som limes sammen med fibrene i samme retning, så den dannes en kontinuerlig plade. Træpladen skæres derefter op med fibrene i længderetningen og saves til bjælker, planker eller plader alt efter kundens ønsker. Derved udnyttes styrken optimalt i længderetningen i modsætning til normale krydsfinerplader, hver fibrene i de enkelte finerlag skiftevis vender hver sin vej.

Kertotræ er et homogent materiale uden det naturlige træs svagheder fra knaster. Kertotræ er fuldstændig fri for indre spændinger, og dermed forbliver kertobjælker helt lige uden at slå sig.

Se også 
 Krydsfiner
 Limtræ
 Spånplade

Eksterne henvisnigner 
 Træ uden naturens svagheder | Ingeniøren

Byggematerialer
Træ
Konstruktionssystemer
Umulige Kærester

Umulige Kærester er det 5. solo-album fra den danske sanger og sangskriver Morten Remar. Albummet er fra 2015 og indeholder 10 nye sange herunder et covernummer og en genindspilning af "Jonathan".

Morten Remar forklarer her, hvad der har inspireret ham undervejs."Hvad gør et menneske? Hvorfor er jeg blevet den person, jeg er i dag? De spørgsmål dukkede op og blev ved med at vende tilbage. Jeg tror, at de dukkede op, fordi jeg begyndte at tænke på mine egne børns opdragelse, og hvordan jeg skulle give dem de bedste kort på hånden til livet, understøtte dem i det de er og vil blive, når de vokser op. Så jeg begyndte at kigge tilbage på min egen barndom og ungdom og på de øjeblikke nedtur og oplevelser, der har haft betydning for, hvordan jeg er blevet og har valgt i livet."

Spor 

Overdubs indspillet Juni - December 2014 i Secret Dog Studios, Hillerød, DK - Freedom Music Lab, Espergærde, DK - Northern Themes Studios, Highgate, London, UK - Giant Sheep Recording, Fredensborg, DK.

Strings på 2, 4, 6, 10 og 11 produceret af Jez Ashurst og Henrik Irgens, fredag d. 21 November 2014 i Tileyard Studios, Kings Cross, London, UK.

Kilder/henvisninger 

Popalbum fra Danmark
Album fra 2015
Tokoroten

Tokoroten (ところてん, 心太 eller 瓊脂) er nudler, der laves af agar fra tang (seaweed) og spises koldt, i Japan først og fremmest i sommermånederne som en forfriskende snack. Som dressing benyttes sojasovs og mirin (sød) eller eddike (sur), og ofte garneres der med en dråbe karashi og forårsløg snittet i små stykker.

Tokoroten kan også benyttes som tilbehør til japanske desserter.

Tokoroten fås færdigpakket, men man kan også fremstille dem selv af et stykke agar med et specielt skæreapparat kaldet tokorotentsuki (ところてんつき).

Eksterne henvisninger 

 Tokoroten i Kantou-regionen  
 Opskrift på tokoroten 
 Tokorotentsuki  

Mad fra Japan
Tonjiru

Tonjiru eller butajiru (豚汁, とん汁, とんじる, bogst. "svinekødssuppe") er en japansk suppe af svinekød og grøntsager, der krydres med miso-pasta. I forhold til almindelig misosuppe er tonjiru mere vægtig med en større mængde og righoldighed af ingredienser.

Tonjiru laves normalt med meget tyndt skårne stykker svinekød og grøntsager, der koges i dashi (japansk fiskeafkog) og krydres med opløst miso. Andre udbredte ingredienser er gobou (Glat Burre, i stil med skorzonerrod), konjac, tang, forårsløg, daikon (hvide radiser), gulerødder, tofu (også stegt tofu, kaldet aburaage), forskellige knolde (som kartofler, taro eller søde kartofler) og svampe (shiitake eller shimeji). Af og til benyttes der også let stegt bacon i stedet for svinekød.

De to forskellige navne for retten skyldes, at kanjien for svin, 豚, på japansk både kan læses som ton og buta. Navnet Butajiru er fremherskende i det vestlige Japan og Hokkaido, mens tonjiru er udbredt i det østlige Japan.

En variant af retten med sødekartofler, der blev serveret for skiløbere på vintersportsstederne i Niigata-præfekturet indtil ca. 1960, kaldtes for sukii-jiru ("skiløbersuppe").

Eksterne henvisninger 

Mad fra Japan
Supper
Unagi

er det japanske ord for ål og en japansk fiskespecialitet, der tilberedes gennem en omfattende proces.

Ålen bliver skåret over på langs og grillet over trækul af egetræ og derefter kogt for at fratage fisken en del af sit høje fedtindhold. Efterfølgende marineres den med en speciel sød, brun sovs, en slags teriyaki-sovs, og grillet en gang til. Processen kan gentages flere gange.

Unagi spises normalt som hovedret med ris og sovsen, der benyttes til marineringen. Alt efter hvordan retten er anrettet, kaldes den for unajuu (鰻重, "stablet") eller unagi donburi (鰻丼, "på ris"). En anden udbredt variant er kabayaki (蒲焼き), hvor små stykker ål spises alene, ofte som en forret til en aperitif. En anden brug af unagi er til sushi, hvor den bruges til risboller i stedet for de normale rå fisk. Sushi der tilberedes på denne måde dyppes ikke i sojasovs, som man plejer, da fisken her allerede er marineret.

Ligesom nattou er unagi en meget gammel ret og har i Japan ry for at være usædvanlig sund og næringsrig. Unagi spises traditionelt i højsommeren, for det meste i slutningen af juli, da man i Japan tror på, at den specielt tilberedte fisk giver et stort forråd af kræfter og udholdenhed til det andet halvår.

Eksterne henvisninger 

Fiskeretter
Mad fra Japan
Yakiimo

Yakiimo (, Yaki-imo "bagt sød kartoffel") er en bagt eller braset sød kartoffel, der er en traditionel japansk snack. Den kom til Japan fra Kina (烤红薯, kǎo hóngshǔ, "stegt rød kartoffel") via Korea (군고구마, gungoguma).

Yakiimo bliver især spist i den kolde del af året. Ligesom i Kina og Korea sælges den traditionelt af gadehandlere, der ofte synger en traditionel sang dertil. Deres popularitet i Asien kan sammenlignes med ristede kastanjer i Europa.

Tilberedningen på gaden sker på specielle anhængere, små biler eller kærrer. Der skelnes mellem to former for tilberedning. En udbredt måde er at bage eller brase på varmt grus (i så fald kalder man det 石焼き芋, ishiyakiimo, "sten-"), hvorved de søde kartofler bliver endnu sødere. En anden måde at tilberede på er på specielle gitre på trækulsovne, uden at de søde kartofler kommer i berøring med kulbriketterne. Det er også muligt at tilberede retten derhjemme med særlige apparater.

De rosafarvede søde kartofler "satsuma-imo" anses for at være særligt egnede til yakiimo.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Yakiimo på virtual Japan

Mad fra Japan
Yatsuhashi

Yatsuhashi (八ツ橋) er japanske søde sager, der sælges i Kyoto som miyage (souvenirs).

Yatsuhashi fremstilles ved at ris males til pulver og derefter blandes med kanel og sukker. Derefter kan det tørres eller rulles råt med adzukibønner.

Navnet yatsuhashi kan i overført betydning gengives som en vinkelbro. Kanelstængerne er brædder på en smal bro i zigzag-form, sådan som den første kanji, 八, gengiver. Det er tegnet for tallet otte, der benyttes her på grund af sin form. Sådanne zigzag-formede broer kan findes over damme i mange parker. Og hvis den går gennem en irismark, minder den japanerne om en berømt fortælling, Ise-Monogatari, der står i forbindelse med Kyoto.

Eksterne henvisninger 

Mad fra Japan
Slik
Neuharlingersiel

Neuharlingersiel er en kommune i Samtgemeinde Esens i Landkreis Wittmund, i den nordvestlige del af den tyske delstat Niedersachsen.

Geografi 
Kommunen ligger i det historiske landskab Harlingerland i Østfrisland ved Nordsøkysen. Langs kysten ligger Nationalpark Niedersächsisches Wattenmeer, der siden 2009 har hørt under UNESCO verdensnaurarv.

Nabokommuner 
Kommunen Neuharlingersiel grænser mod øst til til Carolinensiel, der er en landsby i bykommunen Wittmund, mod sydøst til kommunen Werdum, mod syd til kommunen Stedesdorf og mod sydvest til byen Stadt Esens. Mod nord ligger de to Østfrisiske Øer Langeoog og Spiekeroog.

Inddeling 
I kommunen ligger ud over Neuharlingersiel landsbyerne :
 Altharlingersiel
 Neuharlingersiel
 Ostbense og
 Seriem

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens websted.
 Befolkning 31. december 2013 (Tabel K1020014) Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011. Tysk hjælpeside til statistikken

Kommuner i Niedersachsen
HusCompagniet

HusCompagniet A/S er Danmark største producent af typehuse og enfamiliehuse. 

HusCompagniet har salgskontorer i Aalborg, Herning, Aarhus, Randers, Horsens, Esbjerg, Kolding, Odense, Ringsted, Næstved, Hillerød og Virum i Danmark.

Historie 
HusCompagniet er grundlagt i 1972 og har siden produceret mere end 25.000 huse. Hvert år sælger HusCompagniet mere end 1400 huse, hvilket gør dem til den største producent af typehuse og enfamiliehuse i Danmark. Hovedparten af deres virksomhed er placeret i Danmark, med 12 kontorer rundt om i landet. Siden år 2010 HusCompagniet været aktiv på det svenske marked.

HusCompagniet har over 300 ansatte, og havde i 2014 en omsætning på 1,8 mia. kr.

I juli 2015 blev HusCompagniet overtaget af svenske EQT Partners, en af Europas største kapitalfonde.

HusCompagniet vandt i 2017 prisen som Årets Husbygger for 5. år i træk.

Hustyper 
HusCompagniet leverer 1-plans, 1,5-plans, 2-planshuse, rækkehuse til private samt rækkehuse til investorer.HusCompagniet gør sig ydermere i nedrivninger af ældre miljøskadelige huse til fordel for nybyggeri.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 HusCompagniets officielle hjemmeside
 HusCompagniets Årsrapport 2021 
 – HusCompagniet HusCompagniet Nøgletal

Etableret i 1972
Bygge-, konstruktions- og anlægsvirksomheder i Danmark