kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sjakhty

Sjakhty (, ) er en by i Rostov oblast i Den Russiske Føderation. Den ligger på den sydøstlige del af Donetsk-højderne, omkring 65 km nordøst for Rostov ved Don. Sjakhty har  indbyggere. Byen blev grundlagt .

Etymologi 
Fra 1805 hed bosætningen Gornoje Grusjevskoje ( ~ ). Fra 1881 til 1921 hed byen Aleksandrovsk-Grusjevskij (). Den 13. januar 1921 fik byen sit nuværende navn. Navnet "Sjakhty" (; ) blev valgt på grund af byens tilknytning til kulminerne.

Geografi 
Byen ligger i den sydvestlige del af Rostov oblast, på de nordvestlige skråninger af Donetsk floddal. Afstanden til oblastens administrative center, Rostov ved Don, er 93 km. Mod nord er afstanden til Moskva ca. 1010 km. Volgograd og Krasnodar ligger henholdsvis 398 km mod østnordøst og 351 km mod sydvest.

Klima 
Sjakhty har tempereret fastlandsklima med lange somre ledsaget af tørke og varme vinde. Vinter i Sjakhty vareer typisk i tre måneder, fra i midten af december, med temperaturen i januar på -7 °C til + 9 °C. Den årlige gennemsnitstemperatur er 9,3 °C. Den gennemsnitlige årlige nedbør er 400-450 mm.

Historie 
I 1914 var indbyggertallet kommet op på 54.000. Hovedbeskæftigelsen var udvinding af kul, der har været drevet i regionen siden 1700-tallet. Befolkningen var fattig, men byen havde jernbane, telegraf og telefon-netværk, elektricitet og vand- og afløbsystemer, samt biblioteker, sygehus og et postkontor. De fleste handelsmænd og industriherrer boede i Rostov og Novotjerkassk.

Under den russiske borgerkrig i 1917 skiftede byen hænder tre gange, til den blev indtaget den 28. april 1919 af den Hvide Don-arme under General Fitzkhelaurov. Oprørsstyrkerne holdt stand i 20 måneder, i denne periode hærgedes Sjakhty af tyfus.

I 1920'erne blev mange kirker og arkiver ødelagt, og alle gadenavnene blev ændret.

I juli 1942, under 2. verdenskrig, blev byen okkuperet af Nazi-Tysklands arméer. Under den tyske tilbagetrækning i februar 1943 blev mange kulminer og bygninger ødelagt.

I 1948 nåede kulproduktionen de samme niveauer som før krigen. I Bresjnev-perioden nåede byen højdepunktet i sin udvikling, med en befolkning på over 250.000 og en kulproduktion på 10 millioner ton pr. år.

Perestrojka var ødelæggende for byen, eftersom miner blev privatiseret og lukket, med massiv arbejdsløshed og en kraftig stigning i kriminalitet og stofmisbrug.

Sjakhty er i dag det vigtigste industrielle center i det østlige Donbass.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Sjakhty 
 Officiel hjemmeside for byen 
 Sjakhtys historie 
 Informationsportal for Sjakhty

Byer i Rostov oblast
Etableret i 1805
Bendix Grodtschilling den yngste

Bendix Grodtschilling den yngste (født 12. august 1686 i København, død 23. marts 1737 sammesteds) var søn af Bendix Grodtschilling den yngre, hvem han efterfulgte i embedet som kunstkammerforvalter. Han var maler og konkyliolog, men i begge henseender uden nogen betydning og sad hele livet igennem i små kår og trykkende gæld. I 1725 fik han Frederik IV's tilladelse til at lade nogle billeder bortspille i et lotteri til indtægt for sig. Grodtschilling var i lang tid sygelig og døde af sten 23. marts 1737. Hans hustru, Agnete Margrethe født Fogelman døde først 1757 (begravet 19. juli). Grodtschilling er begravet i Trinitatis Kirke.

Ekstern henvisning 
 

Bendix 03
Malere fra Danmark
Kongelige kunstkammerforvaltere fra Danmark
Personer fra København
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Danskere i 1600-tallet
Danskere i 1700-tallet
Hofkunstnere fra Danmark
Alting og Ulla Vilstrup

Alting og Ulla Vilstrup er en roman fra 1998 skrevet af Kim Fupz Aakeson udgivet på bogforlaget ABC. Bogen er i 2011 genudgivet på Gyldendal.

Analyse 

Historien fortælles i 1. personfortæller af den 19-årige, mandlige hovedperson, som er psykisk syg. Han bor på noget, som vi godt kan antage, er en institution for psykisk syge. Hver dag opfordres de til at lave noget – for eksempel tage på biblioteket, tage i træværksstedet og lignende, men hovedpersonen vil dog allerhelst se sin yndlingsfilm: Hjerterfri. Siden han stiftede bekendtskab med denne film som 14-årig, har han ikke bestilt andet end at se den. 

En dag går det op for ham, at Linda, som er filmens hovedperson, ikke blot er en fiktiv person; hun findes jo virkeligt som skuespilleren Ulla Vilstrup! Da dette faktum går op for ham, flygter han fra instituttet i selskab med sin temperamentsfulde ven, Willy, med det formål at finde Ulla Vilstrup.

Der er tre handlingsforløb i bogen – den egentlige historie, flash back i fortællerens liv samt små udsnit fra hans besættelse; filmen Hjerterfri. Det er humoristisk at høre om de ting, fortælleren har at fortælle – og man fascineres af hans store uvidenhed, hvad banale hverdagsting angår. Hans tanker og meninger er ligeledes interessante at læse om. Og noget andet underholdende er, at forfatteren skildrer de offentligt ansatte i sundhedsvæsenet som nogle tåber, der ikke har styr på det, de beskæftiger sig med

Filmatisering 
Bogen er filmatiseret med titlen Rene Hjerter, der udkom i år 2006 med Anders Matthesen i hovedrollen.

Eksterne henvisninger 
 Beskrivelse af bogen på fortællingen.dk
 Bogens side  på Gyldendal.dk

Litteratur i 1998
Romaner fra Danmark
Didrik Fuiren (guldsmed)

Diderik Fuiren (Fyring) (fødseldata ukendt – 30. september 1603 i København) var en dansk guldsmed. 

Hvor og når han er født, samt hvorledes hans første udvikling har været, kendes ikke. Men 1580 må han som gift mand antages at være bosiddende i Odense; hans datter Anna, der 1598, 18 år gammel, blev gift med guldsmed Jørgen Prytz i København, er nemlig født i Odense. 1581 trådte han med årlig løn i Frederik 2.’s tjeneste og er sikkert den betydeligste guldsmed her i landet på den tid. Da den nævnte konges døtre Elisabeth og Anna i 1588 og 1589 udstyredes til bryllup, havde han fuldt op at gøre, og ham betroedes det at forarbejde den endnu på Rosenborg bevarede pragtfulde krone, hvormed Christian 4. 1596 blev kronet. Samtidig med denne kroning flyttede han fra Odense til København, hvor han ligesom i Odense snart blev grundejer, og her døde han. Han var to gange gift: 1. med Margrethe Unkersdatter (af Jordbjergslægten) og 2. (vistnok 1593 med enken efter Fyns biskop Niels Jespersen, Else Hansdatter, datter af rådmand Hans Dinesen i Odense. Hun overlevede ham i 19 år (død 1623) og blev 3. gang gift med lægen Dr. Jens Mule i Odense: se Mule (adelsslægt). Hun skal have drevet en betydelig handel med guld, diamanter, perler og juveler, endogså på Moskva, og handlet med veksler på Frankrig, hvilket sikkert vil sige, at hun har fortsat en del af sin anden mands forretninger; sådan handel dreves nemlig almindelig af datidens guldsmede.

Ekstern henvisning 
 

 «Unkersønnerne - en fynsk adelsslægt der slog sig på købmandshandel», i: Personalhistorisk Tidsskrift 1986:2, s. 117-156 - og særlig s. 153 (tavle 2) hér: https://slaegtsbibliotek.dk/900278.pdf

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Guldsmede fra Danmark
Danskere i 1500-tallet
Danskere i 1600-tallet
Didrik
Hofkunstnere fra Danmark
Hva' har vi da gjort ... siden vi ska' ha'et så godt

Hva' har vi da gjort ... siden vi ska ha'et så godt (ofte bare kaldt "Hva' har vi da gjort") er den jyske musikgruppe De Nattergales debutalbum. Albummet blev indspillet live d. 13. august 1987 i Gloria Sound Studio, Odense og blev udgivet senere samme år. 

I 2007 blev albummet genudsendt som CD 1 i De Nattergales The Boks. Albumment blev efterfulgt af 1988-albumment Nu ka' det vist ik' bli' meget bedre. Flere af sangene på albumment har samme rytme, eller samme lyrik som andre kendte sange såsom "Jeg ved en lærkerede" og "Tømrersangen" (fordanskning af "The Lumberjack Song" af den britiske komikergruppe Monty Python).

Trackliste 
 "Hva' har vi da gjort siden vi ska' ha'et så godt"
 "Ja, man ska' høre møj"
 "Jens Vejmand"
 "Boogie Emma"
 "Jeg ved en lærkerede" ("Jazzbacillen")
 "Skvaldermand"
 "Bliv min livsledsager" ("Be My Life's Companion")
 "Smørblomst" ("Put Your Head On My Shoulder")
 "Man har da heller ik' andet end bøvl ud af det centralvarme"
 "Tømrersangen" ("The Lumberjack Song")
 "Febbes café" ("In the Mood")
 "Savværksblues"
 "Æ wonnemand"
 "Nørrre snede tur/retur" ("A Night In Tunesia")
 "Danmarks røde næse"

Medvirkende 
 Viggo Sommer – vokal, bas
 Carsten Knudsen – vokal, guitar, trommer
 Uffe Rørbæk Madsen – vokal, klaver, trommer

De Nattergale-album
Debutalbum fra 1987
Debutalbum fra Danmark
Komikalbum
Rigsæble

Rigsæble (globus imperialis, pomum) er et af konge- og kejsermagtens insignier. Det er en kugle, der omsluttes af et vandret og opefter tillige af et lodret bånd. Det krones af et kors. Som herskermagtens tegn stammer det fra de romerske kejsere og betegner verdensherredømmet, idet de tre dele, hvori båndene deler kuglen, betegner Afrika, derover Europa og Asien. I de ældste fremstillinger af Augustus ses kun kloden. Helt udformet først hos Valentinian I. Kloden kan øverst have Victoria eller andre sejrssymboler. Efter kristendommens sejr ved Constantin krones det af Kristi monogram eller af korset. Ved kroninger og salvinger bæres rigsæblet i venstre hånd, medens scepteret holdes i højre. 

Det danske rigsæble på Rosenborg er en guldkugle med en kreds af diamanter langs ækvator og med en bøjle af diamanter tværs over den øverste halvkugle. Øverst et diamantbesat kors.

Litteratur 
 Oscar Montelius, Letterstedtske Nordisk tidskrift, 1918

Kronjuveler
Oskara Kalpaka-broen

Oskara Kalpaka-broen () er en drejebro og et teknisk monument i Liepāja, en havneby i det vestlige Letland ved Østersøen, og én af de ældste broer bygget som metalkonstruktion i hele Letland.

Broen er designet af den berømte franske ingeniør Gustave Eiffel, for at indgå i den overordnede plan for krigshavnen anlagt i tsar Alexander 3. af Ruslands regeringsperiode. Broen består af to bevægelige brofag, som tager en tur på 90 grader til siden, hver gang broen åbnes for passage af skibe, hvilket tager fire til fem minutter ad gangen.

Broen stod færdigopført i 1903, og var del af en overordnet plan udtænkt af Fjodor Avelan i 1901, men ombygget og først sat i drift efter den russisk-japanske krig i 1906. Broens vigtigste funktion var at give en sejlrende til havnebyens militærbaser, samt en jordforbindelse mellem de to sider af den militære lejr.

1. verdenskrig gav ændringer – Liepāja blev straks involveret i kampene, og broen blev beskadiget af den fremrykkende tyske hær i midten af april 1915. Efter krigen blev broen genopbygget i 1932. Broen blev også beskadiget under 2. verdenskrig. Under perioden med Lettiske SSR fortsatte broens drift efter mindre reparationer, og broens opgave bestod i at danne adgangskontrol til det militære område. Snart efter Letlands genvundne uafhængighed opkaldtes broen efter Oskars Kalpaks.

I 2001 udarbejdedes en storstilet rekonstruktion af broen. Projektet blev indledt af repræsentanter for Liepāja Særlige Økonomiske Zone,
men strandede dog på manglen af økonomiske midler. Efter Letlands tilslutning til EU i 2004 afsattes der midler til renovering af broen, hvilket muliggjorde projektet. Broens renovering fuldførtes i 2009.

Eksterne henvisninger 
 Oskara Kalpaka-broen hos vietas.lv 

Liepāja
Broer i Letland
Svingbroer
Salaca

Salaca er en flod i den nordlige del af landskabet Vidzeme, den er 96 kilometer lang, og har sit udspring i søen Burtnieks og udløber i Rigabugten.

Salacas bredder består flere steder af smukke lyserøde kalkstensskrænter, såsom Sarkanās klintis (Røde klint) og Skaņaiskalns (Lydbjerget). Floden har flere steder strømfald og strømhvirvler, de mest betydningsfulde ved Mērnieki. I sensommeren falder vandstanden, og de bredeste steder er den på kun 15 centimer. Floden har også dybe og langsomme strækninger. Om sommeren er Salacas vand varmt og åkander blomstrer. I Mazsalaca begynder Salacadalens Naturpark, hvor hele strækningen også befinder sig i Nordvidzemes Biosfære Reservat.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

Floder i Letland
Union Station

Union Station har flere betydninger, blandt andre bærer adskillige jernbanestationer i USA og Canada navnet, herunder:


Jernbanestationer

Canada 
 Union Station (Montreal) i Quebec
 Union Station (Toronto) i Ontario

USA 
 Union Station (Chicago) i Illinois
 Union Station (Los Angeles) i Californien
 Union Station (Portland) i Oregon
 Union Station (San Diego) i Californien
 Union Station (Washington D.C.)

Kultur 
 Alison Krauss and Union Station – amerikansk sanger og hendes gruppe
 Union Station (film) – en amerikansk film fra 1950
Union Station (Washington D.C.)

Union Station (Forbundsstationen) er en jernbanestation, der ligger centralt i Washington D.C. i USA. Den er en af hovedstadens mest velkendte bygninger. 

Stationen blev opført i 1907 efter tegninger af Daniel Burnham i romersk-klassisk stil. I 1988 blev stationen genindviet efter flere års renoveringsarbejder. Den besøges årligt af 32 millioner rejsende med Amtrak, MARC og VRE, desuden er der forbindelse til undergrundsstationen af samme navn, som ligger under stationens vestlige ende. I stationen er der butikker og spisesteder.

Galleri

Ekstern henvisning 

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Washington D.C.
Jernbanestationer i USA
Artūrs Dimiters

Artūrs Dimiters (født 17. april 1915 i Vitebsk i Guvernement Vitebsk, død 1. november 1986 i Riga i Lettiske SSR) var en lettisk/sovjetisk skuespiller.

Dimiters tog undervisning i skuespil ved at deltage i private kurser fra 1933. Fra 1935 til 1940 arbejdede han periodevis ved Valmiera Teater (på det tidspunkt Nordletlands Teater). I 1936 og 1937 arbejdede han i sæsonen ved Liepāja Teater. Siden 1940 var Dimiters fast tilknyttet Dailes Teater som skuespiller. Dimiters har en omfattende filmografi, da han også deltog i mange spillefilm helt frem til sine sidste dage.

Dimiters var medlem af Letlands Teaterarbejder Union siden 1950. Han modtog ordenen Sovjetunionens mest hædrede scenekunstner i 1956 og Sovjetunionens folkets kunstner i 1983. Desuden modtog han Andrejs Pumpurs-prisen i 1981 og Eduards Smiļģis-prisen i 1986.

Artūrs Dimiters var gift to gange, første gang med malererinden Džemma Skulme, og siden med skuespillerinden Vija Artmane. Med sidstnævnte fik Dimiters to børn – musikeren Kaspars Dimiters og kunstnerinden Kristiāna Dimitere.

Eksterne henvisninger 
 
 Profil hos Letlands Filmmuseum 

Skuespillere fra Letland
Skuespillere fra Sovjetunionen
Kari Jensen

Kari Jensen (født 18. juli 1977) er en norsk bokser som er født i Harstad. Hun repræsenterer Oslo Bokseklubb. Jensen er Europas bedste bokser i sin vægtklasse.

Meritter 
EM – guld
EM – sølv
EM – bronze

Hun er også norsk og nordisk mester i boksning.

Boksere fra Norge
Union Station (Chicago)

Union Station er en stor jernbanestation, der åbnede i 1925 i Chicago i USA, som erstatning for en stationsbygning fra 1881.  Den er nu den eneste intercitystation i Chicago, samt byens primære pendlerstation.  Stationen ligger på den vestlige side af Chicago River, mellem Adams Street og Jackson Street, lige uden for Chicago Loop.  Medregnet tilkørsels- og rangerspor, fylder stationen 9½ karrér.  De fleste af stationens faciliteter er nedgravet, beliggende næsten udelukkende under gader og skyskrabere.

Eksterne henvisninger 

Jernbanestationer i USA
Etableret i 1925
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Chicago
Union Station (Los Angeles)

Los Angeles Union Station (tidligere kendt som Los Angeles Union Passenger Terminal) er en jernbanestation i Los Angeles i Californien. Stationen betjenes af Amtrak, Amtrak California og Metrolink. Amtraks intercitytog Coast Starlight, Pacific Surfliner, Southwest Chief, Sunset Limited og Texas Eagle benytter stationen.

Stationen åbnede i maj 1939, som en af adskillige stationer med samme navn i USA. Den blev opført som den sidste af de grandiøse stationer. I 1980 blev den optaget på National Register of Historic Places, som et kulturhistorisk bygningsværk. Siden februar 2011 har stationen været ejet af Los Angeles County Metropolitan Transportation Authority.

Galleri

Ekstern henvisning 

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Los Angeles
Jernbanestationer i USA
China Eastern Airlines

China Eastern Airlines er et flyselskab fra Kina. Selskabet har hub og hovedkontor på Shanghai Hongqiao Airport ved Shanghai. Selskabet blev etableret 25. juni 1988.

Den 16. april 2010 blev det offentliggjort af China Eastern Airlines var blev godkendt til at starte forberedelserne til optagelse i flyalliancen SkyTeam. 21. juni 2011 blev selskabet, sammen med datterselskabet Shanghai Airlines, officielt medlem af alliancen. Eastern blev dermed det fjortende og andet kinesiske medlem af SkyTeam, efter China Southern Airlines. I 2010 transporterede China Eastern Airlines 64.93 millioner passagerer, med en load factor på 78 %.

China Eastern Airlines fløj i november 2011 til over 110 destinationer i det meste af verden. Flyflåden bestod af 284 fly med en gennemsnitsalder på 7.4 år. Heraf var der 110 eksemplarer af Airbus A320-200 og 80 af typen Boeing 737. De største fly i flåden var 5 eksemplarer af Airbus A340-600 med plads til 322 passagerer.

Eksterne henvisninger 

 China Eastern Airlines officielle hjemmeside

Referencer 

Flyselskaber fra Kina
Etableret i 1988
Virksomheder i Shanghai
Skyteam Alliance
Emeryville

Emeryville er en by i Alameda County, Californien i USA. Den ligger i en korridor mellem byerne Berkeley og Oakland, ud til San Francisco Bays kyst. Dens nære beliggenhed ved San Francisco, Bay Bridge, University of California, Berkeley og Silicon Valley har været en katalyst for økonomisk vækst i nyere tid. Den er hjemsted for blandt andre virksomhederne Maxis, Pixar og Sendmail. I 2010 havde byen 10.080 indbyggere.

Eksterne henvisninger 

 City of Emeryville 

Byer i Californien
Forstæder til San Francisco
XiamenAir

Xiamen Airlines er et flyselskab fra Kina. Selskabet har hub og hovedkontor på Xiamen Gaoqi International Airport ved Xiamen. Selskabet blev etableret d. 25. juli 1984 og var det første privatejede flyselskab i landet. Xiamen Airlines var i 2011 ejet af China Southern Airlines med 60% og Xiamen Construction and Development Group med resten af aktierne.

Den 8. juni 2011 blev det offentliggjort at Xiamen Airlines havde intentioner om at søge optagelse i flyalliancen SkyTeam. I november samme år blev Xiamen godkendt til at starte forberedelserne til optagelse som medlem i alliancen. Disse blev planlagt til at være afsluttet sidst i 2012.

Xiamen Airlines fløj i november 2011 til over 50 destinationer, hvoraf de fleste var indenrigs i Kina. Flyflåden bestod af 77 fly med en gennemsnitsalder på 4.6 år. Heraf var der 71 eksemplarer af typen Boeing 737. De største fly i flåden var 6 eksemplarer af Boeing 757 med plads til 200 passagerer.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Xiamen Airlines officielle hjemmeside 

Flyselskaber fra Kina
Etableret i 1984
Fujian
Skyteam Alliance
Kitulo nationalpark

Kitulo nationalpark er et botanisk beskyttelsesområde i højlandet i det sydlige Tanzania. Parken dækker et område på 412,9 km² og ligger dels i Mbeya-regionen, dels Iringa-regionen. Værneområdet omfatter Kitulo Plateau og den tilstødende Livingstone Forest. Parken er administreret af Tanzania National Parks (TANAPA), og er den første nationalpark i det tropiske Afrika, oprettet primært for beskyttelse af sin flora.

Den lokale befolkning omtaler Kitulo som Bustani ya Mungu''' (Guds have), mens botanikere  betegner den som  et Serengeti af blomster.

Beskyttelsen af Kiitulos unike flora blev først foreslået af Wildlife Conservation Society (WCS), som et tiltag mod den voksende internationale handel med orkide-løg og øget jagt- og hugstaktivitet i den omkringliggende skov. Tanzanias præsident Benjamin Mkapa kundgjorde oprettelsen af Kitulo nationalpark i 2002. Parken blev formelt oprettet i 2005 og blev Tanzanias 14. nationalpark. Fremtidige forslag fra TANAPA går ud på udvidelse af parken til at omfatte den tilstødende Mount Rungwe Forest.

I 2005 opdagede feltarbejdere fra WCS en ny art af aber i og omkring Mount Rungwe 
og i Livingstone skovområde af nationalparken. Oprindelig kendt af lokalbefolkningen som mangabey'', senere blev navnet ændret til sit tanzanianske navn på swahili, som er kipunji. Den er en af de 25 mest truede arter af aber i verden.

Eksterne kilder og henvisninger

 Kitulo, Tanzania National Parks website

Nationalparker i Tanzania
Etableret i 2005
Saudia

Saudia, tidligere Saudi Arabian Airlines, er det nationale flyselskab fra Saudi-Arabien. Selskabet har hub og hovedkontor på Jeddah International Airport ved Jeddah. Selskabet blev etableret i 1946 og er ejet af den saudiske regering. Landets Kronprins, Prins Sultan bin Abdul-Aziz, er bestyrelsesformand for Saudia.

Den 10. januar 2011 blev det offentliggjort at Saudia og flyalliancen SkyTeam havde underskrevet en aftale, der godkendte de første forberedelser til at Saudia kunne optages som medlem af alliancen i løbet af 2012.

Saudia fløj i maj 2012 til over 90 destinationer i det meste af verden. Flyflåden bestod af 137 fly med en gennemsnitsalder på 10,1 år.

Eksterne henvisninger 

 Saudias officielle hjemmeside

Referencer 

Flyselskaber fra Saudi-Arabien
Etableret i 1945
Jeddah
Skyteam Alliance
Statsejede virksomheder
Garuda Indonesia

Garuda Indonesia er det nationale flyselskab fra Indonesien. Selskabet har hub og hovedkontor på Soekarno-Hatta International Airport ved Jakarta. Garuda blev etableret i 1949 og er ejet af den indonesiske stat.

I december 2009 blev det offentliggjort at Garuda Indonesia ville søge om optagelse i flyalliancen SkyTeam. Dette skete efter at de tre medlemmer af alliancen, Korean Air, KLM og Delta Air Lines, havde anbefalet og stillet hjælp til rådighed for selskabet, så en optagelse i SkyTeam kunne blive mulig. Den 23. november 2010 underskrev SkyTeam og Garuda Indonesia en aftale, der sigtede mod en endelig optagelse i midten af 2012.

Garuda Indonesia fløj i november 2011 til omkring 50 destinationer, hvor de fleste var i Asien og 3 i Australien. Amsterdam Schiphol Airport var i sommeren 2011 eneste europæiske destination. Flyflåden bestod af 90 fly med en gennemsnitsalder på 7.7 år. Heraf var der 61 eksemplarer af typen Boeing 737 i fire versioner, samt 23 af Airbus A330 i 2 versioner.

Selskabet har taget sit navn efter den hinduistiske guddom Garuda.

Eksterne henvisninger 

 Garuda Indonesias officielle hjemmeside

Referencer 

Flyselskaber fra Indonesien
Etableret i 1949
Jakarta
Skyteam Alliance
Grodtschilling

Grodtschilling er en uddød dansk adelsslægt tilhørende lav- og brevadelen.

Kgl. kunstkammerforvalter Bendix Grodtschilling den ældre (ca. 1620-1690) var født i Holsten og stammede formentlig fra Itzehoe, hvor han, i egenskab af dygtig snedker og drejer, 12. august 1655 fik ridderligt våbenskjold af Johan Rist, præst i Wedel og romersk kejserlig pfalz- og hofgreve. Han var fader til Bendix Grodtschilling den yngre (1655-1707), som var fader til Bendix Grodtschilling den yngste (1686-1737), som begge også blev kunstkammerforvaltere.

Sidstnævntes broder, kommandørkaptajn Bernhard Grodtschilling (1697-1776), var fader til kontreadmiral Frederik Grodtschilling (1731-1792), som 1784 optoges i den danske adelstand, og som var fader til den musikalske Cathrine Magdalene "Trine" Grodtschilling gift Naumann (1764-1838, gift med komponisten Johann Gottlieb Naumann), Charlotte Grodtschilling gift Bartholin Eichel (1778-1846, gift med godsejer Johan Bartholin Eichel), kaptajn Frederik Grodtschilling (1782-1820), der var slægtens sidste mand, til premierløjtnant Georg Joachim Grodtschilling (1785-1812), som faldt i Englandskrigene, og til Susanne Grodtschilling (1790-1875).

Kilder 
Danmarks Adels Aarbog 1921
De omtalte personers biografier i Dansk Biografisk Leksikon.

 
Adelsslægter fra Danmark