kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lærred

Lærred er forskellige glat vævede stoffer af silke-, hør-, bomulds-, hampe-, jute- eller blårgarn. Glat vævet vil sige, at stoffets trend og islæt er lige stramme, af samme fiber og samme tykkelse. Lærred er i reglen uden mønster.

Til vævningen benyttes sædvanligvis ubleget garn, og blegningen foregår da af det vævede lærred, enten som græsbleg eller med klor, undertiden ved hjælp af ozon. Lærred, der er vævet af bleget garn, kaldes ofte kreas (se også dowlas). Det færdigvævede og blegede lærred appreteres ("tættes") med en klister, som børstes ind i tøjet, der tørres og kaiandres. Klisteret er kogt af stivelse med lidt hvidt voks eller paraffin, talg og tramarin.

I lærred af hørgarn erstattes hyppigt en del af hørgarnet med bomuldsgarn, hvorved billigere stof og et bedre udseende kan opnås, men samtidig bliver stoffet ikke så holdbart. Når lærred har farvede striber, er striberne oftest fremstillede af bomuld, som lader sig farve lettere end hør. De groveste sorter lærred er sejldug: meget tæt vævet hampegarn. Derefter følger
telt-, pak- og sækkelærred, der er fast eller løst vævet af hampe-, blår- eller jutegarn. Lærred til beklædningsgenstande af hørgarn, med eller uden bomuldsgarn, væves i mange forskellige finheder og går i handelen under mange benævnelser. De benævnelser, der hentyder til produktionsstedet (hollandsk, irsk, Osnabrücker, Bielefelder osv.), siger lidt eller intet om stoffets type eller kvalitet.

Lærred af hør eller bomuld har været brugt til grundlag for malerier i århundreder. Før brug præpareres lærredet for at tåle malingen og limes på en stabil plade eller spændes op på en ramme. Kombinationen af lærred og ramme kaldes i kunstnerjargon for lærred.

Medens lærred tidligere var almindelig genstand for husflid og fremstilledes af håndspundet garn, væves det nu hovedsagelig på maskinvæve og af det langt jævnere og stærkere maskinspundne garn.

Vævede tekstiler
Oliwa

Oliwa (tysk: Oliva) er en tidligere by, nu en bydel i Gdańsk (Polen), der ligger 8 km NNV for Gdańsk, 30 m over havet ved foden af det 101 m høje Wzgórze Pachołek.

Historie 

I 1920 havde byen 12.000 indbyggere, heriblandt ⅓ protestanter.

Oliwa havde tidligere et meget rigt cistercienserkloster, hvis hovedbygning — senere et kongeligt slot — står endnu. Klosteret stiftedes i 1170 og ophævedes i 1836.

I Oliwa sluttedes 3. maj 1660 fred mellem Sverige, Polen, den tysk-romerske kejser og Brandenburg (Freden i Oliwa).

<p>

Se også 
 Freden i Oliwa

Byer i Polen
Hans Vandal

Hans Vandal (født 14. januar 1656 i København, død 10. marts 1710) var en dansk teolog, søn af Sjællands biskop Hans Wandal.

Vandal blev student 1671, lagde sig efter de østerlandske sprog, særlig arabisk, men forsømte derfor ikke teologien. Snart efter at han havde taget attestats, døde hans fader 1675. Han rejste da udenlands, først til England, hvor han gjorde længere ophold i Oxford og Cambridge.

Derefter for han 1677 til Nederlandene, hvor han var sammen med det store følge, som Just Høg havde samlet ved kongressen i Nimwegen; næsten daglig var han gesandtens gæst. I Sept. s. A. kom han til Tyskland, hvor han navnlig blev paavirket af Orthodoxiens vældige Forkæmper, Abr. Calov i Wittenberg; Calov elskede ham som en Søn, siger Vandal selv.

Han indviedes saaledes i hele den da raadende Stridstheologi og blev dens lærvillige Discipel. I det han i Dec. 1678 stod i Begreb med at rejse til Syden, naaede Budskabet orn hans Moders Død ham, og han ilede hjem. Nogen Tid opholdt han sig nu hos sin Morfader, Biskop Peder Winstrup i Lund, der var meget affældig.

Medens han efter dennes Død paa ny 1680 i Familieanliggender opholdt sig i Skåne, fik han Brev om, at han var udnævnt til Rektor i Sorø. Her var han i tre Aar, og under denne Embedstid tog han 1682 Magistergraden. 1683 blev han Professor ved Universitetet i østerlandske Sprog, men rykkede allerede s. A. ved Chr. Nolds Død ind i det theologiske Fakultet.

I 27 Aar var han theologisk Professor og i den Tid 3 Gange Universitetets Rektor. 1687 fik han Doktorgraden. Da Biskop Hans Bagger døde 1693, nærede W. sikkert Haab om at skulle blive hans Efterfølger paa Sjællands Bispestol; og da biskop Bornemann i Aalborg blev foretrukket for ham, følte han dette som en dyb Krænkelse.

I lærdom stod han også højt over Bornemann; men hans velkendte stive, stridssyge ortodoxi har muligen skaffet ham modstandere i regeringen og hindret hans valg. Mellem den hidsige Biskop Bornemann og Vandal udbrød nu en heftig Krig, som først Døden standsede. Striden gjorde ikke nogen af Parterne ære.

Da Hector Gottfried Masius var indviklet i strid med kalvinisterne, kom Vandal, hvis fader også havde løftet en advarende røst mod Genf, sin kollega til undsætning med et dansk skrift Sandfærdig og kort Underretning om den kalvinske Lærdoms Urigtighed (1690, ny Udgave 1695), som er en dygtigt og ganske mærkeligt Arbejde (oversat på tysk 1697).

Som Lærebog for de studerende udgav han 1700 et Grundrids («Hypotyposis») af Theologien, som i ny Udgave ogsaa behandlede kasuistiske Spørgsmaal. Bogen blev flittig benyttet ved Universiteterne baade hjemme og ude og tryktes i Leipzig 1727 i 6. Udg. Hans Forelæsninger over Romerbrevet (paa Latin) bleve udgivne af hans Søn 1739.

Desforuden har man fra hans hånd en betydelig række akademiske afhandlinger over teologiske Æmner. Når han døde skrev professor Søren Lintrup sørgeprogram over ham.

Kilder 

 

Teologer fra Danmark
Danskere i 1600-tallet
Danskere i 1700-tallet
Personer fra København
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Ansatte ved Københavns Universitet
Muzio Scevola

Muzio Scevola (HWV 13) er en opera i tre akter. Den italienske libretto blev skrevet af Paolo Antonio Rolli, der tilpassede en tekst af Silvio Stampiglia. Musikken til første akt blev komponeret af Filippo Amadei (hvis efternavn undertiden skrives "Mattei"), anden akt af Giovanni Battista Bononcini og tredje akt af Georg Friedrich Händel. Klassisk musik skrevet i samarbejde mellem flere komponister var almindelig i det 18. århundrede, selv om dette værk er det eneste eksempel fra London. Bononcini havde skrevet musikken til to tidligere behandlinger af denne historie på egen hånd, i hhv. 1695 og 1710.

Operaen blev første gang opført på King's Theatre i London den 15. april 1721 og gentaget den 7. november 1722. Den blev også opført i Hamburg. Den første moderne opførelse fandt sted i Essen i 1928.

Roller

Diskografi 
Newport Classic NPD 85540/260125: Julianne Baird; Brewer Baroque Chamber Orchestra; Rudolph Palmer, dirigent.

E-bog 
 Partitur. Tredje akt af Muzio Scevola (ed. Friedrich Chrysander, Leipzig 1874)

Referencer 

 Amadeusonline.net

Kilder 
 
 Muzio Scevola af Anthony Hicks i New Grove Dictionary of Opera, ed. Stanley Sadie (London, 1992). 

Operaer af Georg Friedrich Händel
Hans Iversen Wandal

Hans Iversen Wandal (født 20. august 1579 i Ribe, død 16. december 1641 i Viborg) var en dansk biskop, søn af rådmand Iver Wandal. Moderen, Susanne, var datter af præsten Jens Pedersen Grundet. Han blev far til Hans Wandal. 

Wandal gik først i Ribe Skole, men kom o. 1589 til Herlufsholm, hvorfra han blev student omtrent 1596. Efter at have afsluttet sine studier ved universitetet rejste han 1601 til Wittenberg og besøgte derefter flere andre tyske universiteter. 

1602 optogs han i huset hos Holger Rosenkrantz på Rosenholm. 1604 kom han til Vosborg som hovmester for Preben Gyldenstjernes tre sønner, Knud, Ejler og Henrik, med hvem han rejste udenlands 1607. I 7 år gennemrejste de Tyskland, Frankrig, Schweiz, England, Spanien og Italien. 

I Strasburg opholdt de sig fra 1608 af i 2 år, og her tog Wandal magistergraden. Rejsen afsluttedes med et længere ophold på den berømte fyrsteskole i Tübingen. Efter hjemkomsten blev Wandal 1613 sognepræst ved Gråbrødrekirke i Odense. 

1615 og 1616 måtte han afgive vidnesbyrd i den sag, der var rejst imod den fynske biskop Hans Knudsen Veile, som blev afsat på grund af kalvinistisk vranglære. 1617 udnævnte kongen ham, uden forudgået valg af stiftsgejstligheden, til biskop i Viborg. 1620 blev han Dr. theol.. 

Under de kejserlige troppers indfald i Jylland måtte han 1627-28 tage ophold uden for sit stift. I 1629 deltog han i et møde i København, som forberedte forordningen om en skærpet kirketugt. 1635 sad han i en kommission, som holdt forhør over Kirsten Munk angående hendes forhold til Rhingreven, og 1638 deltog han med landets øvrige bisper i rigsdagen i Odense i anledning af nye skattepålæg.

Kilder 

Biskopper over Viborg Stift
Danskere i 1500-tallet
Danskere i 1600-tallet
Personer fra Ribe
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Floridante

Floridante (HWV 14) er en opera seria i tre akter af Georg Friedrich Händel. Den italienske libretto blev skrevet Paolo Antonio Rolli efter Francesco Silvanis La Costanza in Trionfo.

Operaen blev opført første gang på King's Theatre i London den 9. december 1721 og igen i en revideret version den 4. december 1722. Den blev opført i Hamborg i 1723 og genopført i London med yderligere revisioner i 1727 og 1733. Den næste iscenesættelse, og den første moderne opførelse, fandt sted på Unicorn Theatre i Abingdon i Oxfordshire den 10. maj 1962.

Manuskriptet til det afsluttende kor fra operaen blev opdaget i 1930'erne.

Roller

Diskografi 
 Sharon Rostorf-Zamir (Rossane), Roberta Invernizzi (Timante), Joyce DiDonato (Elmira), Marijana Mijanovic (Floridante), Riccardo Novaro ( Coralbo), Vito Priante (Oronte), Il complesso Barocco, d. Alan Curtis. Deutsche Grammophon 289 477 6.566.
 Katalin Farkas (Rossane), Maria Zádori (Timante), Anette Markert (Elmira), Drew Minter (Floridante), József Moldvay (Coralbo), István Gati ( Oronte), Capella Savaria, d. Nicholas McGegan. Hungaroton.

Referencer

Kilder 
 
 Floridante af Anthony Hicks i New Grove Dictionary of Opera, red. Stanley Sadie (London, 1992) 

Operaer af Georg Friedrich Händel
Operaer på italiensk
Ezio (opera)

Ezio (HWV 29) er en opera af Georg Friedrich Händel, skrevet for Royal Academy of Music til en libretto af Pietro Metastasio. Metastasios libretto var delvist inspireret af Jean Racines skuespil Britannicus. Librettoen har også været grundlag for en opera af samme navn af Nicola Porpora. Dette værk havde fået premiere fire år tidligere. Gluck har også skrevet to operaer med titlen Ezio. Händels Ezio betragtes som en af de reneste eksempler på opera seria med dens ensemblefri stil.

Opførelseshistorie 
Operaen fik sin første opførelse på King's Theatre i London den 15. januar 1732. Den blev kun spillet fem gange, før den blev taget af plakaten; den blev Händels største operafiasko. Den blev ikke genopført i London før 1977, hvor Handel Opera Society spillede den på Sadler's Wells Theatre. Winton Dean har peget på den kunstneriske uforenelighed mellem librettoens mere "klassiske" karakter overfor musikkens mere "romantiske" udtryk som forklaring på værkets skæbne. I maj 2009 blev den opført Rokokotheater i Schwetzingen som en del af Schwetzingen Festival. Forestillingen var iscenesat af Günter Krämer og havde Yosemeh Adjei i rollen som Ezio og blev også udsendt på den tyske kanal 3sat den 19. september 2009.

Roller

Synopsis 
Hovedpersonen er den romerske general Flavius Aetius fra det femte århundrede e.Kr., der vender tilbage til Rom fra sin sejr over Attila.

Disksografi 
 VOX 1995: Manhattan Chamber Orchestra, D'Anna Fortunato, Julianne Baird, Jennifer Lane, Nathaniel Watson, Frederick Urrey, Raymond Pellerin, Johannes Somary.
 Deutsche Grammophone, 2009: Il complesso Barocco; Hallenberg, Gauvin, Prina, Giustiniani, Priante, Alan Curtis (dir.).

Noter

Referencer

Links 
 Italiensk libretto 
 Partitur (ed. Friedrich Chrysander, Leipzig 1880)

Operaer af Georg Friedrich Händel
Silla (opera)

Silla (HWV 10) er en opera seria (benævnt dramma per musica) i tre akter af Georg Friedrich Händel. Den italienske libretto er skrevet af Giacomo Rossi. Historien omhandler den romerske general Lucius Cornelius Sulla (138-78 f.Kr.) og er baseret på Plutarchs De parallelle liv.

Operaen synes at have været et pièce d'occasion, der muligvis kun er blevet opført én gang. Musikken blev genanvendt i Händels senere opera Amadigi di Gaula.

Opførelseshistorie 

Den første opførelse kan have fundet sted den 2. juni 1713. En dedikation fra librettisten, Rossi, til den franske ambassadør, Duc d'Aumont, er dateret således. Anthony Hicks mener, at der kan have været tale om en privat opførelse på Queen's Theatre i London, men ifølge Amadeus Almanac fandt premieren sted i Burlington House.

Roller

Diskografi 
London Handel Orchestra
 Dirigent: Denys Darlow
 Sangere: James Bowman (Silla), Joanne Lunn (Lepido), Simon Baker (Claudio), Rachel Nicholls (Metella), Natasha Marsh (Flavia), Elizabeth Cragg (Celia), Christopher Dixon (Guden)
 Dato: 11. april 2000
 Label: Somm Recordings – 227-8 (CD)

Referencer 

 Silla af Anthony Hicks i New Grove Dictionary of Opera, red. Stanley Sadie (London, 1992) 

Operaer af Georg Friedrich Händel
Arminio

Arminio (HWV 36) er en opera af George Frideric Handel til en libretto efter Antonio Salvi.

Tilblivelses- og opførelseshistorie 
Sammen med Giustino og Berenice er Arminio én af tre operaer Händel skrev inden for en periode på et halvt år i 1736. Han begyndte kompositionen af Giustino den 14. august 1736, men afbrød arbejdet den 15. september for at begynde på Arminio. Efter at have afsluttet dette værk fortsatte han med Giustino, hvor han havde sluppet det; han færdiggjorde den opera den 20. oktober. I midten af december begyndte han at komponere Berenice.

Arminio blev opført for første gang på Covent Garden Theatre den 12. januar 1737, før Giustino. Værket fik blot fem forestillinger, den sidste den 12. februar. Den første moderne opførelse af operaen fandt sted den 23. februar 1935 i Leipzig i en tysk version ved Max Seiffert og Hans Joachim Moser.

Libretto 
Librettoen er baseret på en libretto af samme navn af Antonio Salvi, som var blevet sat i musik af Alessandro Scarlatti. Historien handler om den germanske leder Arminius, der besejrede romerne under Publius Quinctilius Varus i år 9 e.Kr., og hans kone Thusnelda. Selv om emnet således er historisk, er detaljerne i historien og figurerne, som præsenteres i operaen, helt fiktive.

Roller

Referencer 
 
 Paul Henry Lang: George Frideric Handel
 Christopher Hogwood: Händel
 Albert Scheibler: Sämtliche 53 Bühnenwerke des Georg Friedrich Händel

Operaer af Georg Friedrich Händel
Admeto, re di Tessaglia

Admeto, re di Tessaglia (HWV 22) er en opera i tre akter skrevet til Royal Academy of Music af Georg Friedrich Händel til en italiensk libretto af Nicola Haym. Historien er delvist baseret på Euripides' Alkestis. Operaen blev opført første gang på Haymarket Theatre i London den 31. januar 1727. Rollen som Alceste blev oprindelig sunget af Faustina Bordoni, mens Francesca Cuzzoni sang Antigona; Admeto, re di Tessaglia var den anden af fem operaer, som Händel komponeredwe specielt til disse to prime donne. Operaen blev opført 19 gange i sin første sæson, og fra september 1727 til januar 1732 fik den yderligere 16 forestillinger. Admeto blev genopført i 1754 og fik da fem opførelser. Den sidste opførelse den 6. april 1754 skulle vise sig at blive operaforestilling, Händel så af sine egne operaer i sin levetid.

Roller

Diskografi 
 EMI Classics 1C 163-30 808/812: René Jacobs (som Admeto), Rachel Yakar, Ulrik Cold, Rita Dams, James Bowman, Jill Gomez, Max van Egmond; Il complesso Barocco; Alan Curtis, dirigent

Noter

Referencer 
 

Operaer af Georg Friedrich Händel
Sorgenfrivang II

Sorgenfrivang II er et boligområde i Sorgenfri ved Kongens Lyngby.

Sorgenfrivang II er ejet og administreret af det almene boligselskab DAB, og består af tre højhuse på 14 etager ved Sorgenfri Station. I forbindelse med Sorgnfrivang II er der opført et større butikscenter. Bebyggelsen ligger nær ved Sorgenfri Station, hvorfra der er S-togsforbindelse til København og Hillerød.

Eksterne henvisninger 
Sorgenfrivang II
> Sorgefrivang II på kortet

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Lyngby-Taarbæk Kommune
Beboelsesbygninger i Danmark
Sorgenfri
Marc Jacobs

Marc Jacobs (født d. 9 april 1963 i New York City) er en amerikansk modedesigner og hoveddesigner for Marc Jacobs ligeså ved som på mærket Marc by Marc Jacobs. Jacobs er for tiden kreativ direktør for det franske modehus Louis Vuitton.

Biografi 
Jacobs er født i New York af jødiske forældre. Han har studeret kunst og design på "Parsons The New School for Design". Han boede hos sin mor i New Jersey sammen med sin søster og yngre bror. Han demiterede også fra New York High School of Art and Design. Som femten årig arbejdede han som lagerdreng for Charivari, en avantgarde tøjbutik i New York City. Under studierne på Parsons modtog han "Perry Ellis Gold Thimble Award" i 1984. 
Det samme år modtog han også to andre priser "Chester Weinberg Gold Thimble Award" og "Design Student of the Year Award". 

Mens Jacobs stadig gik på Parsons designede Jacobs sin først kollektion af håndstrikkede sweatre og han designede og solgte sin første kollektion for Reuben Thomas, Inc.. Efter han var færdig med studierne begyndte han at designe for Perry Ellis, da deres stifter var død. Jacobs blev kendt på modescenen da han designede en "grunge" kollektion for Perry Eliis, hvilket førte til at han forlod dem i 1993. Sammen med Robert Duffy stiftede Jacobs mærket JAcobs Duffy Designs Inc., som stadig er at finde i dag. I 1989 designede Jacobs sin første kollektion der bar mærket Marc Jacobs. I 1987 var Jacobs den yngste desginer der har modtaget pris fra det højeste sted i modeverdenen: The Council of Fachion Designers of America.

I 1989 samlede Jacobs og Duffy sig med Tristan Russo, og blev visepræsident og præsident for dette. I 1992 gav The Council of Fachion Designers of America igen Jacobs en meget prestige fyldt pris, nemlig: The Women's Designer of the Year. I 1994 lavede han sin første kollektion for mænd. 

Hans design bæger tit præg af tidligere tiders mode tendenser, særligt fra 40'erne og 80'erne. 

I maj 2009 var Jacobs vært for en "Model and Muse"-tema galla fest på Metropolitan Museum of Art, sammen med Kate Moss.

Firma 
I de sidste par år har Marc Jacobs som forretning åbnet flere og flere butikker. 
I 2006 lancerede han for første gang parfumer, disse er også blevet meget populære de seneste par år.

Louis Vuitton 
I 1997 blev Jacobs ansat som kreativ direktør for det franske modehus Louis Vuitton, hvor han lavede firmaets første ready-to-wear linje. 
Jacobs har samarbejdet med mange forskellige populære kunstnere til hans Louis Vuitton kollektioner. 
Vuitton har arbejdet sammen med Stephen Sprouse, Takashi Murakami og senest den amerikanske kunstner Richard Prince og rapperen Kanye West.

Personlige liv 
I 2009 blev Jacobs placeret som nummer femten på Out magazines årligeliste "50 mest magtfulde homoseksuelle mænd og kvinder i America". 
Jacobs som er åbent homoseksuel har tidligere været gift med Lorenzo Martone.

Eksterne henvisninger 

 
 

Modeskabere fra USA
Personer fra New York
Jøder fra USA
Hans Wandal (flertydig)

Hans Wandal er et flertydigt navn for flere generationer af personer i samme familie:

 Hans Wandal (-1541) – biskop i Ribe
 Hans Iversen Wandal (1579-1641) – biskop i Viborg
 Hans Wandal (1624-1674) – Sjællands biskop
 Hans Wandal (1656-1710) – teologisk professor
Oluf Bornemann

Oluf Bornemann (født 28. november 1683 i København, død 2. juni 1747) var en dansk-norsk biskop, søn af Cosmus Bornemann, far til Vilhelm Bornemann.

Bornemann deponerede 1701 og blev omtrent 1703 alumnus på Borchs Kollegium. Efter at have tilbragt sine 5 år her forblev han endnu 3 år i København, indtil han 1711 blev udnævnt til Lector theologiæ i Bergen og sognepræst til det lektoratet tilhørende kald Fane. Da Bergens bispestol 1731 var bleven ledig ved Marcus Müllers død, blev han ved sin broder etatsråd Philip Julius Bornemanns indflydelse udnævnt til hans eftermand 18. januar 1732.

Efter Pontoppidan var han i sit private liv en from og god mand, men i sit embede var han langsom og lidet virksom, hvorfor også de pastorale forhold i staden under hans episkopat til dels vare sørgelige, og forargelige stridigheder herskede. Han kom allerede det første år, han var biskop, i strid med stiftsbefalingsmanden, admiral Ulrik Kaas, der havde tilladt sig at sende en erklæring i en skolesag for sig selv under foregivende, at biskoppen lod sagerne ligge.

Endnu værre blev forholdet, da man i Bergen vilde oprette en enkekasse 1736. Kaas lod udarbejde et projekt til en stifts-enkekasse og sendte det om til præster og andre efter at have meddelt det til biskoppen. Denne samlede byens autoriteter og fik i stand et nyt projekt, hvorefter enkekassen skulde være en privat indretning. Kaas antog, at man her gik hans embede for nær, og i den derpå følgende skriftveksel gik biskoppen langt ud over mådeholdets grænser.

Det blev pålagt ham at rejse til Kristiania og modtage en irettesættelse af statholderen. Det blev ikke ved dette, thi da han kom hjem, havde Kaas atter klaget over fornærmelige ytringer af biskoppen i et kirkeinspektionsmøde, for hvilke han måtte gøre skriftlig afbigt og betale 100 rigsdaler i mulkt. Rimeligvis har biskoppen følt sig som medlem af en af Danmarks berømteste lærde slægter, og det ses, at han hånede Kaas' adelskab og beskyldte ham for uduelighed.

Han blev gift 1. 1712 med Mette Dorothea Randulph (født 1685, død 1729, begravet 6. maj), datter af biskop Niels Randulph og hans anden hustru, Dorothea Cathrine, født Wandal; 2. 1730 med Ingeborg Marie Hansen (død 1753), datter af stiftamtsskriver i Bergen, assessor Villum Hansen og hans første hustru, Helene Mikkelsdatter, født Riisbrich. Hans 3 sønner af andet ægteskab blev embedsmænd i Danmark.

Kilder 

 

Biskopper fra Norge
Danskere i 1600-tallet
Danskere i 1700-tallet
Nordmænd i 1700-tallet
Oluf
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Torkel Baden

Torkel eller Torkil Baden kan henvise til flere personer:

 Torkel Baden (rektor) (1668-1732) – dansk rektor
 Torkel Baden (landmand) (1734-1805) – dansk landmand og landøkonomisk forfatter
 Torkel Baden (kunsthistoriker) (1765-1849) – dansk filolog og kunsthistoriker
Carsten Thomassen

Carsten Thomassen (født 22. august 1948 i Grindsted) er en dansk matematiker, der siden 1981 har været professor i matematik ved Danmarks Tekniske Universitet. Han har været medlem af Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab siden 1990. Hans forskning angår diskret matematik med hovedvægt på grafteori. 

Thomassen blev cand.scient. 1972 fra Aarhus Universitet og erhvervede doktorgraden (PhD) i 1976 fra University of Waterloo, Ontario, Canada. I perioden 1976-1981 var han lektor ved Aarhus Universitet. Han er chefredaktør for tidsskrifterne Journal of Graph Theory og Electronic Journal of Combinatorics samt redaktør for tidsskrifterne Combinatorica, The Journal of Combinatorial Theory (Ser B), Discrete Mathematics og European Journal of Combinatorics.

Han har modtaget en Dedicatory Award ved "6th International Conference on the Theory and Applications of Graphs" (afholdt ved Western Michigan University i maj 1988), the Lester R. Ford Award uddelt af "Mathematical Association of America" i 1993 og "Faculty of Mathematics Alumni Achievement Medal" ved University of Waterloo i 2005. Han er nævnt på listen over verdens 250 mest citerede matematikere i perioden 2000-2008 på databasen "ISI Web of Knowledge".

Hæder 
1995: Ridder af Dannebrog
2012: Dansk Magisterforenings forskningspris

Referencer

Ekstern ehenvisninger 
 Carsten Thomassens hjemmeside hos DTU
 ISI Highly Cited

Matematikere fra Danmark
Medlemmer af Videnskabernes Selskab
Ansatte ved Aarhus Universitet
Professorer fra Danmarks Tekniske Universitet
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Personer fra Grindsted
Riddere af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog
Alumni fra Aarhus Universitet