kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Drautal

Drautal er en dal i det sydlige Østrig. Dalen begynder i Østtyrol ved Lienz og ender i Untersteiermark i nærheden af Maribor. Floden Drava (ty.: Drau) udspringer vest for Lienz ved Toblacher Feld mellem Toblach og Innichen i Sydtyrol (Italien) og flyder indtil Lienz gennem Pustertal. Den brede Drautal blev dannet af gletsjere i istiden. Det flade dallandskab har gennem tiderne været vigtig for landbrug og bebyggelse, og området er et af Kärntens tættest beboede områder. Således ligger delstatens næststørste by Villach og den fjerdestørste Spittal an der Drau begge i Drautal.

Sidedale 
De vigtigste sidedal til Drautal er:

 Mölltal fra venstre ved Möllbrücke
 Liesertal fra venstre ved Spittal an der Drau
 Gailtal fra højre ved Villach
 Gegendtal fra venstre ved Villach
 Gurktal fra venstre ved Grafenstein
 Lavanttal fra venstre ved Lavamünd
 Miestal fra højre ved Unterdrauburg

Dale i Østrig
Dale i Alperne
Østtyrol
Breitenbrunn (Oberpfalz)

Breitenbrunn er en købstad (markt) i Landkreis Neumarkt in der Oberpfalz i Oberpfalz i den tyske delstat Bayern, og en statsanerkendt rekreationsby.

Geografi 
Breitenbrunn ligger centralt i Naturpark Altmühltal.

Inddeling 
Kommunen er inddelt i 8 dele:

Historie 
Breitenbrunn nævnes første gang mellem 863 og 892 under Biskop Ambricho von Regensburg som „Preitprunnin“. I 1624 skænkede Kurfyrste Maximilian af Bayern herresædet Breitenegg til sin feltherre Johann Tserclaes Tilly. Den nuværende kommune blev opretet i 1818 og i 1972 blev Buch (med Bottelmühle og Froschau), Dürn (med Blödgarten, Franklmühle og Hohenbügl), Erggertshofen (med Höhenberg, Leiterzhofen, Ödenhaid, Siegertshofen og Wolfertshofen) og Langenthonhausen (med Stockeracker) samt Gimpertshausen og Premerzhofen (med Eismannsdorf og Schmidhof) indlemmet. I 1978 kom også kommunerne Hamberg og Kemnathen under Breitenbrunn.

Ved bydelen Breitenegg, ligger på en bjergspids ruinen af Burg Breitenegg fra det 13. århundrede.

Eksterne henvisninger
Iseltal

Iseltal er en dal i Østrig. Den er en af hoveddalene i Østtyrol og gennemstrømmes af floden Isel.

Iseltal begynder ved Matrei in Osttirol, hvor de to dale Virgental og Tauerntal mødes. Derfra forløber Iseltal i sydvestlig retning til Huben, hvor Defereggental og Kalser Tal drejer af. Dernæst forløber dalen videre i sydøstlig retning, hvor Isel flyder gennem kommunerne St. Johann im Walde, Schlaiten, Ainet og Oberlienz. Ved Lienz munder Iseltal ud i Lienzer Becken.

Dale i Østrig
Dale i Alperne
Østtyrol
Accenture

Accenture (tidl. Andersen Consulting) er et verdensomspændende virksomhed som tilbyder konsulent-, teknologi- og outsourcingydelser. Oprindeligt startede virksomheden som en del af revisionsselskabet Arthur Andersen, men i 1989 blev det skilt ud som et selvstændigt selskab under navnet Andersen Consulting. I 2001 skiftede virksomheden navn til det nuværende, som er en sammentrækning af "Accent on the future". Senere samme år blev Accenture børsnoteret.

Accenture leverede i samarbejde med Thales Group det danske rejsekort.

Referencer

It-virksomheder fra USA
Virksomheder fra Irland
Managementfirmaer
Isel

Isel er en flod i Østtyrol i Østrig. Isel udspringer ved Umbalkees i Umbaltal i 2.400 meters højde og gennemstrømmer herefter Virgental, hvor floden også har navnet Kleine Isel. Ved Matrei in Osttirol udmunder Tauernbach i Isel, hvorved Isel fra dette punkt også benævnes Große Isel. Isel flyder herefter gennem Iseltal, indtil den ved Lienz i en højde af 670 meter udmunder i Drau.

Isel har på sin samlede strækning et fald på 1.730 meter og har en samlet længde på 75,26 kilometer. På dens vej afvander Isel et areal på 1.200,86 km² og den tilføres vand fra 48 bifloder eller afløb.

Floder i Østrig
I Know That You Know

I Know That You Know er et af Troels Abrahamsens mange soloprojekter, der endte med en udgivelse i 2007 under samme navn som projektet.

Spor 
 You Are Always
 Split Into Atoms
 I Cab Tell
 You Need Paths, To Draw Maps
 Toss Away (Tilde vs. SuperTroels)
 We Are The People
 Going, Going, Gone!
 I Sat Down
 Evil Man
 I Know A Man You Can Call
 A Door And A Key

Album fra 2007
Album fra Danmark
Hippodrommøderne

Hippodrommøderne (også kendt som Hippodrombevægelsen) kaldes de møder der 1848 af det daværende københavnske Venstre blev afholdt i Københavns Hippodrom på Nørregade, det nuværende Folketeatret. 

Bevægelsen udgik fra "Håndværkerdannelsesforeningen" der var stiftet oktober 1847 og var samlingsstedet for hovedstadens demokratiske håndværkerparti. Fra denne forenings bestyrelse var der februar 1848 udgået en adresse, som krævede en fri forfatning med udvidet valgret og valgbarhed. 
Man indbød til møde i hippodromen 12. marts, hvor stemningen var for almindelig valgret, men hvor der også blev ført en heftig strid mellem redaktøren J.P. Grüne og Meïr Aron Goldschmidt på den ene og navnlig Orla Lehmann på den anden side om Eiderstatstanken. Udfaldet blev, at forsamlingens overvejende flertal sluttede sig til Ejderpolitikken.

I april afholdt man et nyt møde, hvor der blev protesteret mod de foreslåede kongevalg til den grundlovgivende Rigsforsamling og man valgte et udvalg, den såkaldte Hippodrom-Komité, blandt hvis medlemmer kan nævnes Carl Christian Alberti, Balthazar Christensen, Povl Frederik Barfod, skoleinspektør Frederik Frølund, Jens Andersen Hansen og jernstøber Lunde.
Som disse navne viser, bestod der en nær forbindelse mellem bondevennerne og hippodrommændene. I august holdt man igen to store møder i hippodromen, hvert besøgt af 1000 til 2000 deltagere, hvor man vedtog det af udvalget foreslåede valgprogram, det såkaldte "Hippodrom-Program", som krævede almindelig valgret og valgbarhed med etkammersystem, suspensivt veto og vidtgående borgerlige og politiske rettigheder. Ved et senere møde i september blev der på dette program opstillet syv kandidater i københavnske kredse, af hvilke dog ingen blev valgt. 

Hippodrombevægelsen spillede en ret betydelig rolle som fremaddrivende kraft under valgbevægelsen, men den virkede også mange steder, navnlig i Jylland, i høj grad skræmmende og bidrog således indirekte til i visse kredse at fremkalde konservative valg.

Kilde
 "Hippodrom-Møderne", bind 11, side 489  i Salmonsens konversationsleksikon af historiker, statsminister Niels Neergaard

Eksterne henvisninger
 "Demokratibegrebets gennembrud i Danmark i 1848" af Bertel Nygaard. Fra HistoriskTidsskrift.dk
 "Hippodrombevægelsen" af Hans Vammen i Den Store Danske

Politiske bevægelser
Venstre
Begivenheder i 1848
Etableret i 1848
Gailtaler Alperne

Gailtaler Alperne er en bjergkæde i de østrigske delstater Kärnten og Tyrol (Østtyrol). Gailtaler Alperne er kalkbjerge, der ligger på Alpernes betydende forkastningszone – den Periadriatiske linje, og Gailtaler Alperne hører derfor geologisk ikke til Sydalperne. Højeste bjerg er Große Sandspitze med en højde på 2.770 m.

Bjergkæden er syd for Centralalperne en rest af de østalpine kalkalper, der i forbindelse med dannelsen af Alperne blev skubbet væk fra Centralalperne mod nord og i dag udgør Nordlige Kalkalper. Bjergkæden regnes efter primært geografiske kriterier til Sydlige Kalkalper.

I en bred sprække mellem Gailtaler Alperne og bjerget Goldeck ligger Kärntens højest beliggende badesø Weissensee i en højde af 930 meter.

Nomenklatur 
Østalperne navne følger i Østrig som hovedregel den nomenklatur, som formanden for den "Tyske og Østrigske Alperforening" udgav første gang i 1924 og som siden er revideret i 1984. Her er Gailtaler Alperne underopdelt i Lienzer Dolomiten og Drauzug.

Efter lokale traditioner kaldes hele bjergkæden imidlertid Drauzug, som er underopdelt i Lienzer Dolomiten og Gailtaler Alpen. I de to nomenklaturer er der således byttet om på Drauzug og Gailtaler Alperne.

Højeste bjerge 
Højeste bjerge i Gailtaler Alperne er:

 Grosse Sandspitze, 2.772 m
 Spitzkofel, 2.718 m
 Eggenkofel, 2.590 m
 Reisskofel, 2.371 m
 Torkofel, 2.275 m
 Mitterkofel, 2.247 m
 Latschur, 2.236 m
 Jaukenhöhe, 2.234 m
 Dobratsch, 2.166 m
 Goldeck, 2.142 m
 Spitzegel, 2.118 m
 Vellacher Egel, 2.108 m

Sydlige kalkalper
Bjerge i Østrig
Deining

Deining er en kommune i Landkreis Neumarkt in der Oberpfalz i Oberpfalz i den tyske delstat Bayern.

Geografi 
Deining ligger i dalen til floden Weiße Laber.

Inddeling 
I kommunen ligger følgende landsbyer og bebyggelser:

Historie 
Deining er nævnt første gang i 1072 et dokument fra Biskop Gundekar II. fra Eichstätt (Pontifikale Gundekarianum). Deining hørte til Rentamt Amberg og var en del af Kurfyrstedømmet Bayern. Kommunen blev oprettet i 1818 og fik i områdereformerne fra 1972 til 1978 den nuværende udstrækning.

Trafik 
Gennem Deining går Bundesstraße 8 fra Regensburg til Neumarkt, og krydser her vejen fra Freystadt til Velburg.

I Deining-Bahnhof er der stoppested, Deining (Oberpfalz) på jernbanen fra Nürnberg til Regensburg.

Eksterne henvisninger
Arromanches-les-Bains

Arromanches-les-Bains (eller blot Arromanches) er en kommune i Calvados departmentet i Basse-Normandie regionen i det nordvestlige Frankrig. Indbyggerne kaldes Arromanchais.

Den ligger ud til kanalen midt i det område hvor invasionen i Normandiet fandt sted på D-dag den 6. juni 1944.

Geografi 
Arromanches-les-Bains ligger ca. 25 km nordvest for Caen. Dens nabobyer er Port-en-Bessin og Courseulles-sur-Mer.

Historie 
Byen ligger langs den strækning på kysten, som fik kodenavnet Gold Beach under landgangen i Normandiet på D-dag. Det var en af de strande, som de britiske tropper benyttede. Arromanches blev udvalgt til at huse en af de to Mulberry-havne, som blev bygget ved Normandiets kyst. Den anden lå længere vestpå ved Omaha Beach. Der findes stadig dele af Mulberry-havnen ved Arromanches i form af store betonsænkekasser i sandet, og mere kan ses længere ud til havs.

Arromanches blev formentlig valgt fordi kysten ved Arromanches danner en naturlig bugt, som hjælper med til at beskytte havnen mod storme fra vest. Mulberry-havnen i Arromanches – også kaldet Port Winston eller Mulberry B, blev bygget af britiske ingeniørsoldater, som fulgte monteringsvejledningen i modsætning til de amerikanske ingeniører ved Omaha Beach, som ganske vist blev først færdige med at bygge deres havn, men måtte se på, da den blev ødelagt af en storm i Den engelske kanal den 19. juni, mens den bedre byggede havn i Arromanches kun fik skader, som kunne repareres, og den fungerede som en vigtig forsyningsshavn indtil december 1944, hvor også den blev ødelagt i en storm.

På daværende tidspunkt rådede de allierede imidlertid over en række store permanente havne, så tabet var ikke så stort.

I dag er Arromanches fortrinsvis en by for turisterne. Den ligger centralt hvis man vil besøge alle invasionsstrandene og mindesmærkerne. Der ligger også et museum i Arromanches med information om Operation Overlord og især Mulberry-havnene.

Yderligere billeder

Eksterne kilder/henvisninger 

 Turistkontorets hjemmeside
 satellitbillede af Arromanches på GoogleMaps: resterne af Mulberry-havnen er stadig synlige.

Arromancheslesbains
De sidste strygekvartetter

De sidste Strygekvartetter er betegnelsen for Beethovens strygekvartetter nr. 12, 13, 14, 15 og 16. De er skrevet inden for de sidste tre år af hans liv, og er kendt for at være meget nyskabende, og utrolig komplicerede at spille. Igor Stravinsky sagde om dem, at de for evigt vil være nutidige. Beethoven sagde selv, at han følte, at Gud talte til ham gennem kvartetterne, men den gang syntes de fleste, at stykkerne var grimme. I dag betragtes værkerne som noget af det mest sublime musik, der nogensinde er skrevet, det taget i betragtning af, at Beethoven var fuldstændig døv, da han skrev dem.

Det mest kendte af værkerne er nok Große Fuge, som er den oprindelige finale af Strygekvartet nr. 13 i Bb-dur. Kvartetten er i seks satser og varer næsten 50 min. Alene finalen varer over et kvarter, og da den er meget kompliceret, og kommer som afslutning på et langt stykke musik, faldt den ikke i god jord blandt tilhørerne, hvorfor Beethoven skrev en alternativ finale, der i øvrigt blev hans sidste færdiggjorte komposition.

Beethovens egen favorit blandt kvartetterne var Strygekvartet nr. 14 i Cis-mol. Richard Wagner kaldte den det mest triste musik han nogensinde havde hørt, og Franz Schubert udtalte efter at have hørt den: "Hvad er der tilbage til os andre at skrive?"

Udover kvartetterne skrev Beethoven næsten ikke andet i den periode, selvom han begyndte på en 10. Symfoni i Es dur, som han dog aldrig nåede at skrive færdig.

Referencer 

Værker af Ludwig van Beethoven
Kammermusik
Weiße Laber

Weiße Laber, er en lille biflod fra venstre til floden Altmühl i den tyske delstat Bayern. Den har sit udspring ved Neumarkt in der Oberpfalz i bydelen Voggenthal, ved det Europæiske vandskel, og løber gennem Oberpfälzer Jura (den del af 
Fränkische Alb der ligger i Oberpfalz) mod syd og munder ved Dietfurt, efter ca. 44 km ud i Altmühl. 

Der er cykelstier og vandrestier langs den idylliske flod

Byer langs floden 
 Deining
 Holnstein (bydel i Berching)
 Dietfurt

Floder i Bayern
Kind of girl

Kind of Girl er et alternativt popband med rødder i København.

Bandet blev dannet i 2005 og har lavet 2 udgivelser. "Lonely in a modern way" blev udgivet i september 2008, og i maj 2009 udgav de EP'en "Petit fours".

Deres udgivelser er blevet downloadet gratis på internet-radiokonceptet Last.fm 2.2 millioner gange, men ikke mange hører dem.

Bandet har fået spilletid på omkring 230 radiostationer verden over, her iblandt DR P3 & P4, WDR i Tyskland og Amerikanske WBRU-FM.

Mange vil genkende singlen “Slave To Your Charms”, der i Danmark har været et hit på P3

Eksterne henvisninger 

Officiel site www.kind-of-girl.com

Popgrupper fra Danmark
Musikgrupper fra 2005
Adresse (henvendelse)

Adresse bruges i statsretlig forstand særlig om henvendelser fra folkerepræsentationen til monarken.

Når der i forfatningen, således som i vor grundlov § 45 udtrykkeligt er tillagt hvert af kamrene en ret til at indgive adresse til kongen, ligger deri, at kongen er forpligtet til at modtage og efter omstændighederne besvare slige henvendelser. Denne ret havde størst betydning, så længe kamrene ikke selv havde ret til at foreslå love, men lovinitiativet alene tilkom kongen, eller hvor stænderne endog kun havde rådgivende medvirkning; de kunde da i form af andragende, besværing eller adresse frembære deres ønsker for kongen. En sådan ret var tillagt de danske rådgivende provinsialstænder efter anordning af 28. maj 1831 § 5, ligesom efter fællesforfatningen af 2. oktober 1855 § 46 rigsrådet, der ikke havde lovinitiativ, kunne indgive andragender og besværinger til kongen. ligeledes kunne denne ret, der er hjemlet kamrene ved næsten alle forfatninger, før parlamentarismens indførelse tjene som et middel for repræsentationen til at udøve indflydelse på regeringens sammensætning, i hvilken henseende det rigtignok ofte gjorde stor forskel, om en slig adresse udgik fra begge kamre eller kun fra det ene af dem. Således bevirkede en enslydende adresse fra Landsting og Folketing til kongen det ørstedske ministeriums afgang 1854, medens derimod adresse fra Folketinget alene 1873, 1883 og 1885 for at bevirke Ministeriet Estrups afgang, hvilke hver gang besvaredes med en modadresse fra Landstinget, blev uden virkning. I lande, hvor parlamentarismen er indført, således at kamrene selv er i stand til ved at vedtage et mistillidsvotum at bevirke ministeriets afgang, og hvor kamrene ligeledes har fuldt lovinitiativ og ved hjælp af forespørgsler til regeringen kan sætte ethvert spørgsmål under debat, har den direkte henvendelse til kongen selv i det væsentlige tabt sin bet. dog benyttes formen endnu bestandig i Englands forfatning, idet hvert årligt parlament altid åbnes med en trontale, affattet af regeringen og oplæst af kongen eller hans repræsentant, der derefter giver anledning til en stor debat, kaldet adressedebatten, fordi den altid afsluttes med vedtagelsen af en adresse til kongen, der indeholder underhusets svar på trontalen. Også borgerne i almindelighed kan naturligvis indgive adresse til kongen, jfr. som eksempel den berømte adresse fra Københavns borgere til kong Frederik 7. den 21. marts 1848 om at tage ny ministre, men noget forfatningsmæssigt krav på at se en sådan henvendelse modtaget og besvaret har de ikke.

Historie
Jura
Politik
Gost

GOST er et sæt tekniske standarder, der opretholdes at det Euro-asiatiske Råd for standardisering, metrologi og certificering (EASC), som er en regional organisation, der opererer under ledelse af Sammenslutningen af Uafhængige Stater (SNG). GOST viderefører i vidt omfang standarder fra det tidligere Sovjetunionen.

Eksterne henvisninger 
 Federal Agency on Technical Regulating and Metrology official website  

Standarder
Dansk Ingeniørforening

Dansk Ingeniørforening var en brancheforening for danske ingeniører, stiftet 1892.

1. januar 1995 fusionerede foreningen med Ingeniør-Sammenslutningen i den nyoprettede forening, Ingeniørforeningen i Danmark (IDA).

Foreningen lå i et hus i Vester Farimagsgade 27-31 tegnet til formålet af Oscar Gundlach-Pedersen og opført 1934-35. Det blev voldsomt skadet ved Shellhusbombardementet 15. marts 1945, men genopført af samme arkitekt 1947 og udsmykket af bl.a. Axel Salto, hvis fresko i spisesalen ikke overlevede bombardementet. Salto udførte dog en erstatning. Også Einar Utzon-Frank bidrog til festsalen med skulpturgruppen Prometheus raner Ilden (1936, udført på Den kongelige Porcelainsfabrik i stentøj med okseblodsglasur). Også denne blev ødelagt 1945, men genfrem­stillet 1947. Huset er senere helt ombygget i flere omgange.

Formænd 

 1892-1895: I.W. Tegner
 1895-1898: G.A. Hagemann
 1898-1901: C.K. Øllgaard
 1901-1904: Charles Ambt
 1904-1907: Alexander Foss
 1907-1910: Niels Steenberg
 1910-1913: Ib Windfeld-Hansen
 1913-1916: H.C.V. Møller
 1916-1920: Fritz Johannsen
 1920-1923: P.O. Pedersen
 1923-1927: Johannes Stensballe
 1927-1930: Holger Neergaard
 1930-1932: Poul Larsen
 1932-1936: Poul Sørensen
 1936-1940: Knud Højgaard
 1940-1944: A.R. Angelo
 1944-1947: V.A. Westergaard
 1948-1952: Jørgen Saxild
 1952-1956: Georg Dithmer
 1956-1960: Orla Rode
 1960-1961: Paul Kernn-Jespersen
 1962-1966: P.E. Malmstrøm
 1966-1970: Gunnar P. Rosendahl
 1970-1974: Niels Fosdal
 1974-1977: Poul Vermehren
 1977-1981: Mogens Kümmel
 1981-1985: Niels Hjorth
 1985-1989: Mogens Høgsted
 1993-1995: Hans-Ole Skovgaard

Æresmedlemmer 
 Direktør G.A. Hagemann, 1903
 Generaldirektør G.C.C. Ambt, 1915
 Ingeniør Alexander Foss, 1922
 Professor, dr.techn. h.c. A.S. Ostenfeld, 1930
 Telefondirektør, dr.techn. h.c. Fritz Johannsen, 1932
 Professor H.I. Hannover, 1932
 Etatsråd, landinspektør Povl Bentzon, 1942
 Fhv. borgmester, dr.techn. h.c. H.C.V. Møller, 1942
 Fhv. distriktsingeniør August Poulsen, 1942
 Generaldirektør William S. Knudsen, USA, 1945
 Professor Niels Bohr, dr.phil. et scient. et techn., 1945
 Fhv. vanddirektør, civilingeniør Poul Sørensen, 1953
 Civilingeniør Knud Højgaard, 1953
 Fhv. stadsingeniør A.T. Jørgensen, 1964
 Civilingeniør, direktør Jørgen Saxild, 1970
 Civilingeniør P.E. Malmstrøm, 1972
 Civilingeniør R.P. Frydenberg, 1981
 Civilingeniør, dr.phil. et techn. Haldor Topsøe, 1984

Ingeniørforening
Ingeniørvirksomhed
Etableret i 1892
Ophørt i 1995
Andreas Möller (fodboldspiller)

Andreas "Andy" Möller (født 2. september 1967 i Frankfurt am Main, Vesttyskland) er en pensioneret tysk fodboldspiller, der spillede som midtbanespiller hos de tyske klubber Eintracht Frankfurt, Borussia Dortmund og Schalke 04, samt for Juventus F.C. i Italien. Han var desuden en årrække fast mand på Tysklands landshold, som han blev både verdensmester og europamester med.

Klubkarriere 
Möller startede sin seniorkarriere i 1985 hos Eintracht Frankfurt, som han var tilknyttet i flere perioder i løbet af karrieren. Sine største succeser oplevede han dog under sine to ophold hos Borussia Dortmund. Han vandt med klubben to tyske mesterskaber, én DFB-Pokaltitel samt Champions League og Intercontinental Cup i 1997. Med Juventus F.C. vandt han i 1993 UEFA Cuppen.

Landshold 
Möller nåede over en periode på tolv år at spille 85 kampe og score 29 mål for Tysklands landshold. Han debuterede for holdet i 1988 og var efterfølgende med til at blive verdensmester ved VM i 1990 i Italien og europamester ved EM i 1996 i England. Han var desuden med i den tyske trup til EM i 1992 i Sverige, VM i 1994 i USA og VM i 1998 i Frankrig.

Titler 
Bundesligaen
 1995 og 1996 med Borussia Dortmund

DFB-Pokal
 1989 med Borussia Dortmund
 2001 og 2002 med Schalke 04

Champions League
 1997 med Borussia Dortmund

Intercontinental Cup
 1997 med Borussia Dortmund

VM
 1990 med Tyskland

EM
 1996 med Tyskland

Eksterne henvisninger 
 Spillerinfo

Fodboldspillere fra Tyskland
Fodboldspillere fra Eintracht Frankfurt
Fodboldspillere fra Borussia Dortmund
Fodboldspillere fra Juventus F.C.
Fodboldspillere fra FC Schalke 04
Verdensmestre i fodbold
Personer fra Frankfurt am Main
Fodboldtrænere fra Tyskland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1990
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1992
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1994
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1996
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1998
Thomas Helmer

Thomas Helmer (født 21. april 1965 i Herford, Vesttyskland) er en tidligere tysk fodboldspiller, der som forsvarsspiller på det tyske landshold var med til at vinde guld ved EM i 1996 i England. Han vandt desuden sølv med holdet ved EM i 1992, og deltog også ved VM i 1994 og VM i 1998.

På klubplan tilbragte Helmer er årrække hos storklubberne Borussia Dortmund og Bayern München, ligesom han også var tilknyttet Arminia Bielefeld, engelske Sunderland A.F.C. samt Hertha Berlin på lejebasis.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Thomas Helmer på fussballdaten.de

Fodboldspillere fra Tyskland
Fodboldspillere fra Arminia Bielefeld
Fodboldspillere fra Borussia Dortmund
Fodboldspillere fra FC Bayern München
Fodboldspillere fra Sunderland A.F.C.
Fodboldspillere fra Hertha BSC Berlin
Personer fra Nordrhein-Westfalen
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1992
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1994
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1996
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1998
Olaf Thon

Olaf Thon (født 1. maj 1966 i Gelsenkirchen, Vesttyskland) er en tidligere tysk fodboldspiller, der som midtbanespiller eller forsvarer på det vesttyske landshold var med til at vinde guld ved VM i 1990 i Italien. Han deltog desuden ved VM i 1986, hvor tyskerne vandt sølv, samt ved EM i 1988 og VM i 1998.

På klubplan spillede Thon kun for to klubber gennem karrieren, nemlig Schalke 04 i sin fødeby, samt FC Bayern München. Med Bayern vandt han tre tyske mesterskaber og UEFA Cuppen i 1996. Med Schalke vandt han to DFB-Pokaltitler.

Eksterne henvisninger 

 Spillerinfo

Fodboldspillere fra Tyskland
Fodboldspillere fra FC Schalke 04
Fodboldspillere fra FC Bayern München
Verdensmestre i fodbold
Personer fra Gelsenkirchen
Fodboldtrænere fra Tyskland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1986
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1988
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1990
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1998