kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nederlandske Antiller

De Nederlandske Antiller var samlebetegnelsen for to øgrupper i Caribien, der indtil 10. oktober 2010 var en del af Kongeriget Nederlandene. 

De to øgrupper var:

 Benedenwindse Eilanden ved Venezuelas kyst (også kaldet "ABC-øerne"):
 (Aruba indtil 1986)
 Bonaire sammen med Klein Bonaire
 Curaçao sammen med Klein Curaçao
 Bovenwindse Eilanden øst for Puerto Rico og Jomfruøerne:
 Saba
 Sint Eustatius
 Sint Maarten. Nord-delen af denne ø, Saint-Martin, er fransk.

Befolkning 

Befolkningen i de Nederlandske Antiller bestod af omkring 176.700 mennesker (2001). Curaçao har det største antal indbyggere: 130.000. Bonaire har 10.000, Sint Eustatius 2.300, Sint-Maarten 33.000 og Saba tæller 1.400 indbyggere. Hver af de forskellige øer har forskellig etnisk sammensætning og forskellig kultur. Det officielle sprog var nederlandsk. De fleste mennesker på Bonaire og Curaçao bruger dog papiamento som indbyrdes sprog, og på de andre øer er hovedsproget engelsk. Befolkningens etniske sammensætning er domineret af en blanding af efterkommere af slaver af afrikansk afstamning, oprindelige amerikanere og indvandrere fra Europa, især Nederland.

Historie 

Øerne blev opdaget i slutningen af 1400-tallet og i 1634 erhvervet af det Nederlandske Vestindiske Kompagni fra Spanien. I løbet af historien har øerne været i hænderne på andre europæiske stormagter og har kendt til forskellige styreformer. Denne status som koloni sluttede den 15. december 1954, da statutterne for Nederlandenes Kongerige blev underskrevet efter 8 års forhandlinger mellem Nederlandene, Surinam og de Nederlandske Antiller. Den 25. november 1975 blev Surinam dog fuldstændig uafhængig.

Den 1. januar 1986 fik Aruba en status aparte. Dette betød at Aruba fik status som nation inden for kongeriget for så at blive uafhængig den 1. januar 1996. Udgangspunktet for uafhængigheden, og dermed den specielle status, blev i 1994 afvist af Aruba. Siden da bestod Kongeriget formelt af de Nederlandske Antiller (fem øer), Aruba og Nederlandene.

Opløsning 
De Nederlandske Antiller ophørte d. 10. oktober 2010 med at eksistere som en administrativ enhed. De enkelte øer fik fra denne dato ny status indenfor Nederlandene: Bonaire, Sint Eustatius og Saba er herefter en direkte del af Nederlandene som særlige kommuner, og Curaçao og Sint Maarten har status som selvstændige lande indenfor Nederlandene – samme status som Aruba fik i 1986.

Kilder 

 
Caribien
Antiller
Oversøiske lande og territorier
Gagra

Gagra er en by i den vestlige del af Georgien. Den ligger i det område, der tilhører den autonome republik Abkhasien. Byen dækker 772,41 km² ved foden af Kaukasus ud mod den nordøstlige kyst af Sortehavet. Klimaet er subtropisk, og det gør, at Gagra er et tiltrækkende turistmål. Allerede mens landet tilhørte Sovjetunionen, blev byen brugt til ferieophold for personer, regimet ønskede at belønne.
I 1989 havde Gagra et indbyggertal på 26.636, men dette tal er dalet drastisk på grund af georgiernes masseflugt efter krigen i Abkhasien i 1990'erne. Derfor kendes det nuværende indbyggertal ikke. Krig og økonomisk nedgang har været hård ved infrastrukturen omkring turismen, men meget af stemningen fra da Gagra hørte til USSR kan stadig spores. Flere af Sovjetunionens generalsekretærer foretrak, at holde deres ferier i området.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Official website 
 Beliggenhed, flora og fauna ved Gagra 
 Flotte fotos af Gagras natur  (meget langsommelig download!)

Byer i Georgien
Abkhasien
Nøkkerose

Nøkkerose (Nymphaea) er en planteslægt, der er udbredt i alle verdensdele, undtagen Antarktis. Det er stauder, som er tilpasset livet i dybt ferskvand. De har store flydeblade og meget lange stængler, som har luftførende rør. Blomsterne er store og primitive med talrige bloster- og støvblade.

Ofte forveksles denne planteslægt med åkander, da dens form og voksemåde ligner åkandens.

Kun disse arter og hybrider er vildtvoksende eller dyrkede i Danmark:
 Hvid nøkkerose (Nymphaea alba)
 Rød nøkkerose (Nymphaea rubra)
 Ægyptisk lotus (Nymphaea lotus)

 Have-Nøkkerose (Nymphaea x marlicea)

Referencer 

Nøkkerose-familien
Bari

Bari er en af de største byer i den sydlige del af Italien med  indbyggere. Byen er hovedstad i regionen Apulien. Bari ligger ud til Adriaterhavet.

Bari har færgeforbindelse til bl.a. Igoumenitsa i Grækenland.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i Apulien
Havnebyer i Italien
Naturama

Naturama er navnet på Svendborgs naturhistoriske museum. Fra museets åbning den 2. juni 1935 til januar 2005, bar det navnet Zoologisk Museum. 

Naturama udstiller en stor samling af udstoppede dyr til vands, til lands og fra luften. Dyrene er primært fra Norden og Arktis, såsom hvaler, isbjørne, ræve og ugler. Der er løbende naturhistoriske særudstillinger, fx om dinosaurer i 2019 og invasive dyrearter i 2020.

Naturama har tilknyttet biologer og naturvejledere, der forsker, formidler og underviser i naturen. Der forskes blandt andet i hasselmusen, der lever på Sydfyn, som et af de få steder i Danmark.  

Den 30. april 2003 blev opførelsen af en ny udstillingsbygning påbegyndt og den 3. september 2003 kunne Dronning Margrethe og Henrik, Prinsgemalen nedlægge byggeriets grundsten. Den 18. april 2005 blev den nye udstillingsbygning indviet, hvilket forøgede museets areal fra 700 m² til 4.200 m².

Eksterne henvisninger 
 Naturamas hjemmeside
 

Museer i Region Syddanmark
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Svendborg
Museer etableret i 1935
Zoologiske museer
Statsanerkendte museer i Danmark
Kultur i Svendborg
Kanel-slægten

Slægten Kanel (Cinnamomum) er udbredt i Sydøstasien. Det er små, stedsegrønne træer med spredte, aromatisk duftende blade. Her nævnes kun de arter, som har økonomisk betydning i Danmark.

 Kamfertræ (Cinnamomum camphora)
 Ceylonkanel (Cinnamomum verum)
Lærebog

En lærebog er en bog, der bruges som læremiddel. Fordelen ved en lærebog er, at det er noget læseren kan tage frem når han/hun lyster, ulempen er at der ikke er nogen lærer til at besvare spørgsmål, bogen ikke dækker.

Lærebogsforskere 
·Flemming B. Olsen

Links 
 http://www.dream.dk/uploads/files/laeremiddelevaluering2.pdf 
 http://www.sdu.dk/~/media/Files/Om_SDU/Institutter/Ifpr/Gymnasiepaedgogik/53.ashx
Koø

Koø var en lille ubeboet holm i Svendborgsund.
Øen hører til Bregninge Sogn.

Havet tog den lille ø i 1960'erne.

Referencer 

Lokaliteter i Svendborg Kommune
Øer i Sydfynske Øhav
Kalimantan

Kalimantan er den indonesiske del af verdens trediestørste ø, Borneo.

Indonesisk Kalimantan er inddelt i fire provinser:
 Centralkalimantan (Kalimantan Tengah), med hovedstaden Palangkaraya.
 Øst-Kalimantan (Kalimantan Timur), med hovedstaden Samarinda.
 Syd-Kalimantan (Kalimantan Selatan), med hovedstaden Banjarmasin.
 Vest-Kalimantan (Kalimantan Barat), med hovedstaden Pontianak

Indonesiens geografi
Borneo
Demonstrationerne på Den Himmelske Freds Plads

Demonstrationerne på Den Himmelske Freds Plads kan henvise til flere sammenstød mellem befolkningen og de kinesiske myndigheder:
Demonstrationerne på Den Himmelske Freds Plads (1976)
Demonstrationerne på Den Himmelske Freds Plads (1987)
Demonstrationerne på Den Himmelske Freds Plads (1989)
Nukleofil substitution

En nukleofil substitution er en af de mest alsidige reaktioner inden for organisk kemi. I en nukleofil substitutionsreaktion erstattes et nukleofilt atom (eller en nukleofil atomgruppe) med et andet.

Der findes flere mekanismer for nukleofile substitutioner, blandt andet SN1 og SN2. SN står for nukleofil substitution, og 1-tallet betyder, at reaktionen er unimolekylær, dvs. reaktionshastigheden kun afhænger af koncentrationen af den ene reaktant. 2-tallet betyder, at reaktionen er bimolekylær, dvs. reaktionshastigheden afhænger af begge reaktanter.
  
Ved reaktionen sker der det, at en nukleofil (her Nu:) reagerer med et substrat (her R-X). Derved bliver X substitueret med Nu, dvs. produktet af reaktionen er R-Nu.

SN1: R-X → R+ + X- ,    Nu: + R+ → R-Nu

SN2: R-X + Nu: → (Nu-R-X) → Nu-R + X-

Derudover findes der også nukleofil aromatisk substitution.

Organisk kemi
Kemiske processer
Americium

Americium (opkaldt efter de amerikanske kontinenter) er det 95. grundstof i det periodiske system, og har det kemiske symbol Am: Under normale temperatur- og trykforhold optræder dette kunstigt fremstillede actinid som et sølvskinnende, radioaktivt metal.

Egenskaber 
Nyligt fremstillet americium er lysere og mere sølvskinnende end plutonium og neptunium, og mere blødt og formbart end neptunium og uran. Stoffet angribes langsomt af tør, atmosfærisk luft, og i vandige opløsninger optræder det oftest med oxidationstrin +3 – det er i øvrigt langt sværere at oxidere Am(III)-ionen til Am(IV), end det er at gøre det samme med Pu(III)-ionen. Stoffet udsender omkring tre gange så meget alfastråling som radium, og i "større" mængder (et til flere gram) udsender det også en så intens gammastråling at det udgør et problem for personer der skal håndtere stoffet.

Americium kan understøtte en nuklear kædereaktion, og den kritiske masse for en kugle af americium uden neutronreflektor er beregnet til omkring 60 kilogram. Dog er det usandsynligt at nogen vil benytte stoffet til atomkraft eller atomvåben, fordi den kritiske masse for lettere tilgængelige stoffer som plutonium og uran er mindre.

Tekniske anvendelser 
Americium kan fremstilles i kilogram-store mængder, om end det er temmelig kostbart, og bruges til en række forskellige formål; primært i form af isotopen americium-241, da denne isotop er lettest at isolere i ren form: Røgalarmer indeholder en ganske lille mængde (0,2 mikrogram) americium, hvis alfastråling indgår i den proces der registrerer eventuel røg i luften. Stoffet er også blevet brugt i apparater der måler tykkelsen af glasplader på fabrikker der fremstiller sådanne, og som neutron-kilde til brug i neutronradiografi.

Historie 
Americium blev syntetiseret for første gang af Glenn T. Seaborg, Leon O. Morgan, Ralph A. James og Albert Ghiorso i slutningen af 1944, ved det der dengang hed metallurgisk laboratorie ved University of Chicago, og i dag kendes som Argonne National Laboratory. De fremstillede isotopen americium-241 ved at bombardere atomkerner af plutonium-239 med neutroner i en atomreaktor, hvorved de skabte først plutonium-240 og siden plutonium-241, som siden ved et betahenfald blev omdannet til americium-241. Seaborg fik patent nummer 3 156 523 for "Element 95 and Method of Producing Said Element" (engelsk for: "Grundstof 95 og metode til fremstilling af samme"), og opdagelsen blev "uofficielt" offentliggjort i et quiz-show for børn i 1945.

Isotoper 
Der er beskrevet 18 isotoper af Americium, hvor Am-243 er den mest stabile med en halveringstid på 7.370 år, og Am-241 med en halverigstid på 432,2 år. Alle de resterende radioaktive isotoper har halveringstider på under 51 timer og de fleste under 100 minutter. Isotoperne af Americium har en atommasse fra 231,046 u (Am-231) til 249,078 u (Am-249).

Actinider
Transuraner
Grusgrav

En grusgrav er et område, hvor der findes store mængder grus og sten tæt på jordens overflade. Her har man gravet det øverste muldlag af og udvundet gruset til byggeri og andet.

De fleste aktive grusgrave i dag er kendetegnet ved dybe huller i jorden og store maskiner, der bryder, flytter og renser materialerne.

Mange steder tilkøres også materialer fra sandsugere, så man har et bredt udvalg af varer. Her skelnes mellem bakkematerialer og sø- eller strand-materialer.

Ofte er der samtidig mulighed for at komme af med visse typer affald i en grusgrav; især tegl, beton, gips og ikke-forurenet jord.

Når der ikke kan udvindes mere grus, fyldes nyere grusgrave op med ovennævnte materialer og dækkes med den jord, der tidligere er gravet af, og arealet kan så udnyttes som byggegrunde, landbrugsjord eller skov.

Tidligere lod man hullet være, som det var. Nogle mener, det ligner et grimt ar i naturen, mens andre mener, at det giver minder om stedets aktiviteter førhen og derfor har sin charme og berettigelse. Tit er der dybe søer på bunden, hvor folk overraskes af, at vandet kan være så koldt.

 
Affaldshåndtering
Kulturlandskab
Vandmelon-slægten

Vandmelon-slægten (Citrullus) er udbredt med nogle få arter i Afrika og Sydasien. Det er urteagtige planter, som ligner planterne i Agurk-slægten. Hos Vandmelon sidder blomsterne dog enkeltvis, og slyngtrådene er forgrenede. Her nævnes kun den ene art, som har økonomisk betydning i Danmark.

 Vandmelon (Citrullus lanatus)
Pallium

Pallium (best. form palliet, af latin pallium eller palla = "ulden kappe") er en klerikal klædning, som bruges i den katolske kirke. Den var oprindelig forbeholdt paven, men i flere hundrede år har han tilladt sine ærkebisper og primasser at bære den som tegn på den domsmagt, de varetager på pavestolens vegne.

Palliet er et smalt bånd i "tre fingers bredde", vævet af hvid lammeuld og med en åbning i midten, så den kan ligge på skuldrene over messehagelen. Fra den hænger der to lige så brede bånd ned foran og bagpå. På den måde danner palliet et "Y", når man ser på det lige forfra eller bagfra. Det er dekoreret med seks sorte kors, et på hvert nedhæng og fire på kraven. Det er dobbelt på venstre skulder, hvor der er indsat tre juvelbesatte guldnåle. Disse træk er mindelser om en tid, da palliet blot var et klæde, som blev lagt dobbelt og hæftet på venstre skulder.

Ved sin formelle indsættelse vendte pave Benedikt 16. tilbage til en ældre version af palliet, som er næsten identisk med det oprindelige. Det er bredere end standardpalliet, fremstillet af uld med sortfarvede silkeender og dekoreret med fem røde kors, hvoraf de tre er gennemstukket med nåle.

For tiden bæres palliet kun af paven selv og nogle enkelte ærkebisper, og brugen af det er nøje knyttet til udøvelsen af kirkelig domsmagt.

Romerskkatolske kirke
Kyros den Store

Kyros 2. (ca. 576 f.Kr. – juli 529 f.Kr.) kaldes også Kyros den Store. Kyros 2. var grundlægger af Persien og det akamenidiske dynasti i 557 f.Kr.

Navnet "Kyros" (en bogstavelig oversættelse til det latinske alfabet fra græsk Κύρος er en græsk version af det persiske Koroush eller Khorvash, som betyder "Prestige"). På persisk betyder khour "sol", mens vash er et tillæg, som betyder lighed. Kyros bliver i Det gamle testamente omtalt som en messias. Ingen ved, om han og Zarathustra var samtidige, men han regnes som den første zoroastriske hersker.

Kyros regerede først som medisk lydkonge i "Parsua", men underlagde sig Medien i 557 f.Kr. og kaldte sit nye rige "Persien".

Erobringer 
Kyros 2. formåede at ekspandere riget i et utroligt omfang. Han gjorde først oprør mod mederne, overtog deres rige i Persien og Assyrien og besejrede dernæst kong Krøsus af Lydien, der slog de første mønter af sølv og guld. Til sidst fik Kyros kontrol over det babylonske rige og Middelhavets østkyst. Hans efterfølgere, akameniderne, sad med magten fra Libyen til Indien mod syd og mod nord fra Bulgarien til Aralsøen.

Den samtidige græker Platon, der ellers var perserfjendsk, mente, at Kyros' samfund var et "mønster på et monarki". Ved indtoget i Babylon søgte Kyros at fremstille sig som en befrier, hverken en erobrer eller undertrykker. På en lercylinder fik han skrevet: "Da jeg rykkede ind i Babylon som en ven, etablerede jeg regeringssæder i herskerens palads under sejrsjubel og fryd. Den store herre Marduk bevægede Babylons ædelmodige indbyggere til at holde af mig...Jeg tillod ingen at terrorisere folket... Jeg frigjorde alle slaver. Jeg udbedrede deres forfaldne boliger og satte dermed en stopper for deres elendighed og trældom." Kyros gav ikke folket frihed i vor betydning af ordet; han herskede enevældigt. Men han respekterede sine babylonske undersåtters skikke og religion.

I Bibelen 
Jøderne, som Kyros satte fri fra deres babylonske fangenskab og lod vende tilbage til Jerusalem for at genrejse tempelet dér, påstod, at Gud kaldte Kyros "messias" (mashyach – på græsk christos, Kristus). I Esajas' Bog omtales Kyros: "Dette siger Herren til sin salvede, til Kyros, hvis højre hånd jeg har grebet for at nedtrampe folk foran ham og løse kongernes bælter, så døre åbnes for ham, og porte ikke står lukket: Jeg går foran dig og jævner forhindringerne; bronzedøre knuser jeg, jernslåer hugger jeg over." (Es 45,1-2)

Henvisninger

Eksterne henvisninger 
 Kyros den store  Artikel af Ashk Dahlén, Medusa, Stockholm, nr. 1, 2011

Regenter
Personer i antikken
Tjek fødsels- og dødsår
Persere
Irans Regenter
Kirsten Rolffes

Kirsten Rolffes Becker (født Kirsten Bæhr Rolffes 20. september 1928 i København, død 10. april 2000 sammesteds) var en dansk skuespillerinde.

Rolffes blev uddannet fra Frederiksberg Teaters Elevskole fra 1947 til 1948 og fortsatte derefter på Det Kongelige Teaters Elevskole, hvorfra hun dimitteredes i 1950. Efter en årrække på Det Kongelige blev hun fra 1963 tilknyttet flere turnéforestillinger, bl.a. på Aalborg Teater og Det Ny Teater. I 1977 spillede hun med stor succes Martha i H. Bergmans folkekomedie Familien Swedenhielms på Scala og var tilknyttet teatret i flere år. I 1988 vendte hun tilbage til Det Kongelige Teater

Hun har medvirket i mange danske film bl.a. Gummi-Tarzan, Otto er et næsehorn, Busters verden, Den store badedag og Dansen med Regitze og i et enkelt afsnit af Matador. Hun er meget kendt fra sin rolle som Fru Drusse i Lars von Triers tv-serier Riget og Riget II. Desuden medvirkede hun i tv-serierne Een stor familie og Landsbyen. Hendes stemme er kendt fra Disneys tegnefilm, idet hun bl.a. har lagt stemme til dronningen i Snehvide og de syv dværge, Bambis mor i Bambi, Havheksen i Den lille Havfrue og en af elefanterne i Dumbo.

Hun har modtaget adskillige priser. Hun var siden 1990 ridder af Dannebrogordenen; fra 1995 tillige af 1. grad. Kirsten Rolffes led i mange år af kræft og endte med at dø af sygdommen i april år 2000.

Filmografi (uddrag)

Spillefim

Serier

Stemme til Disneys tegnefilm

Privatliv 
Hun var gift med Carl Viggo Rolffes Becker. Efter flere operationer for brystkræft indstillede hun i 1995 behandlingen og boede fra 1998 i en beskyttet æresbolig på Nørrebro.

Kirsten Rolffes er begravet på Garnisons Kirkegård.

Referencer

Litteratur 
 Merete Wilkenschildt, Jeg vil da bare gerne huskes – en biografi om Kirsten Rolffes, Lindhardt og Ringhof, 2001. .

Eksterne henvisninger 
 
 

Personer fra København
Skuespillere fra Danmark
Riddere af 1. grad af Dannebrog
Bodilprisen for bedste kvindelige birolle
Bodilprisen for bedste kvindelige hovedrolle
Robertprisen for årets kvindelige hovedrolle
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Modtagere af Ole Haslunds Kunstnerfonds legat
Personer døde af kræft
Åbenbaringsreligion

En åbenbaringsreligion er en religion, som i sin selvforståelse bygger på en guddommelig åbenbaring.

Især de store monoteistiske religioner, jødedommen, kristendommen og islam, beskrives som åbenbaringsreligioner.

Religion
Saltlageret (København)

Saltlageret (1975 – 1987) var et spillested på Gammel Kongevej 10 i København, der lå på den grund hvor Tycho Brahe Planetariet ligger i dag. 

Koncertstedet blev indviet af Gasolin i oktober 1975, og havde i løbet af 70'erne besøg af mange af tidens folk- jazz og rockgrupper, bl.a. så forskellige navne som C.V. Jørgensen, Christiania-bandet Hyldemor, Palle Mikkelborg, Buki-Yamaz, B.B. King, Pakhus 1, guitaristen Christian Sievert samt finske Jukka Tolonen og svenske Wasa Express.     

I start-80'erne blev stedet overtaget af den danske punk og post-punk scene. Bl.a. blev festivalerne "Concert Of The Moment" (9/11 1979), "Concerto de Nobrainos insanos" (22/12 1980), Nosferatu Festival 1 (6+7/3 1982), Nosferatu Festival 2 (4+5/3 1983) afholdt i Saltlageret. Navne som Sods, Brats, Bollocks, Ballet Mécanique, Before, City-X, ADS, UCR etc. spillede således hyppigt på stedet.

Af udenlandske navne, der har spillet i Saltlageret kan nævnes:
 New Order (UK)
 Black Flag (USA)
 B.B. King (USA)
 Magma (Frankrig)
 Depeche Mode (UK)
 Erasure (UK)

Historie 
Saltlageret var oprindeligt del af en pumpestation der blev opført som supplement til Københavns første vandværk. Bygningen blev opført omkring 1891 ved stadsarkitekt Ludvig Fenger og fungerede som pumpestation frem til 1950, hvor bygningerne blev overtaget af Københavns vejvæsen som bl.a. brugte stedet som lager til vejsalt.

I 1975 åbnede Saltlageret som spillested og fungerede med succes med både nationale og internationale musikere og orkestre indtil 1987, hvor det blev revet ned for at gøre plads til Tycho Brahe Planetariet. Til gengæld betalte Urania Fonden, der står bag planetariet, 3.000.000 kr. til ombygningen af Pumpehuset til musiksted. København Kommunes vejkontor og Retshjælpen, som havde haft samme adresse, måtte samtidigt finde nye lokaler. 

5 x Kaj holdt den sidste koncert på dette sted den 4. april 1987. 5 x Kaj benyttede lejligheden til at protestere imod nedrivningen og imod overborgmester Egon Weidekamp (som på dette tidspunkt havde overtaget ressortområdet). Under afskedsfesten blev der også kastet med flasker og råbt ukvemsord efter kulturborgmester Tom Ahlberg. 

Dagen efter blev Saltlageret besat af BZ'ere med slangebøsser og køller. De væltede en politibil og satte ild til den. Der blev ved samme lejlighed knust ruder på Hotel Sheraton – bygningen overfor. 150 politifolk måtte fjerne de uønskede gæster. 54 personer blev anholdt. 

Saltlageret blev revet ned den 18. maj 1987, og den 1. juni 1987 skulle grunden være ryddet.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Blog med foto af Saltlageret og billeder fra forskellige punk-koncerter, der blev afholdt på spillestedet
 www.biografmuseet.dk om Saltlageret 
 København før og nu – og aldrig, af Bo Bramsen og Palle Fogtdal, Forlaget Palle Fogtdal 1990.

Forsvundne bygninger, konstruktioner og anlæg i København
Spillesteder i København
Etableret i 1975
Ophørt i 1987
Vesterbro
Begivenheder i 1987
Fuglefjeld

Et fuglefjeld er et fjeld med en stejl side opdelt i mange afsatser. Fjeldsiden ligger ofte ud mod kysten og kan være eroderet, så den øverste del rager længere ud end den nederste. For at egne sig til redebygning, skal fjeldet have mange afsatser, der er velegnede til redepladser. Et fuglefjeld vil ofte være domineret af en enkelt fugleart. I en koloni af fugle ligger rederne ofte meget tæt. Hvis der er mange individer, forbedres chancen til overlevelse, fordi rovdyr, herunder rovfugle, kun kan gøre et begrænset indhug i bestanden.

Fuglearterne etablerer sig på fjeldhylderne, alt efter deres naturlige tilbøjeligheder. Nogle steder er det let at komme ned til hylderne, men de fleste steder er det nødvendigt med en særlig line. Æggene samles i en kort periode, og fangsten af voksne fugle fra juni til sidst i juli. På Færøerne var det almindeligt, at fange lunderne lige efter deres ankomst i juni. De blev fanget i deres huler øverst på fjeldsiden.

I gamle dage var fuglefjeldene i Norge, Færøerne, Island og Grønland en vigtig fødekilde for lokalbefolkningen. En almindelig fangstmetode på Færøerne og Island består i at fange fuglene med fleygastong (islandsk: fuglaháfur, gælisk: bruannalach). Fuglefængeren finder et sikkert sted i fuglefjeldet i den rigtige vindretning, så fuglene flyver mod ham, og han får fanget dem i nettet. En dygtig fanger kan fange flere hundrede på en dag. Også på fuglefjeldet Røst i Lofoten er der traditionelt blevet jagtet fugle.

Det eneste fuglefjeld i Danmark er Bulbjerg i Thy, hvor ca. 200 rider har ynglet siden 1974. Enkelte par mallemukker har siden 1990'erne også opholdt sig på fuglefjeldet, dog uden endnu at have ynglet.

Fugle, der yngler på fuglefjelde i Nordatlanten 
 Lunde Sule Ride Mallemuk Lomvie Polarlomvie
 Alk Søkonge Stor stormsvale Lille stormsvale

Noter

Se også 
 Fuglekoloni

Bjerge i Færøerne
Fjeld
Golfkrigen (flertydig)

Golfkrigen kan betegne flere krige:

 Golfkrigen i 1991, hvor en USA-ledet FN-koalition fordrev Irak fra Kuwait (Operation Desert Storm).
 Irakkrigen i 2003, hvor en USA-ledet ’koalition af villige’ (coalition of the willing) væltede Saddam Husseins styre i Irak – kaldes på Discovery Channel for "den anden golfkrig" (Second Gulf War).
 Iran-Irak krigen (1980-88) – en krig der af nogle betegnes som den "første golfkrig".