kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Centralskole

Centralskole betegner den type folkeskoler, der opstod, da folkeskoleloven i 1958 blev ændret, så der nu ikke længere skulle være forskel på skolegangen i byer og på landet. I landområderne blev det nu nødvendigt at samle elever fra større geografiske områder, hvorfor en række skoler blev sammenlagt til centralskoler eller forbundskoler, som det nogle steder også blev kaldt. Ofte blev der ved samme lejlighed opført nye bygninger til at rumme de nye skoler med betragteligt højere elevtal.

Betegnelse centralskole og forbundskole lever i et vist omfang videre i en række skolenavne, mens andre ikke længere bruger betegnelsen.

Folkeskoler
Tinsoldat

En tinsoldat er en soldaterfigur lavet af tin eller en tin-blylegering. Figurerne er i mere end 150 år blevet brugt som legetøj, som samlerobjekter eller til udstilling, hvor de kan indgå i modeller af berømte slag. 

En tinsoldat er hovedpersonen i H.C. Andersens eventyr Den standhaftige tinsoldat. 

Legetøj
Philadelphia International Airport

Philadelphia International Airport  er en lufthavn ved Philadelphia, USA, og den største i Pennsylvania. I 2008 ekspederede den 31.8 millioner passagerer og 499.653 flybevægelser.

Historie 
Pennsylvania National Guard begyndte i 1925 at bruge området (kendt som Hog Island) til træning af deres piloter. Området blev i 1927 indviet som "Philadelphia Municipal Airport" af piloten Charles Lindbergh. Civile luftfartsselskaber benyttede ikke området, på grund af der ikke var opført en passagerterminal, og civilt trafik var henvist til byen Camden i New Jersey. Den første terminal blev indviet i 1940, og de fire selskaber, American, Eastern, TWA, og United begyndte af flyve fra Philadelphia.

Eksterne henvisninger 

 Philadelphia International Airports officielle hjemmeside

Lufthavne i USA
Etableret i 1940
International Airport
Camilla Castenskiold

Margrethe Camilla Castenskiold, født Crone (født 8. april 1940 på Frederiksberg) er kammerherreinde og tidligere hofdame hos dronning Margrethe og mor til Christian Gustav Castenskiold.

Hun er datter af Thomas Georg Frederik Lønborg Crone og Vibeke Scheel Richter og søster til Patricia Crone. Som ung tilbragte hun nogle år i England og Frankrig, gik på købmandsskole og har en lærereksamen fra Holbæk Seminarium. Det var også i ungdommen, at hun blev veninde med den kommende tronfølger.

Hun har siden 25. november 1961 (Hørby Kirke) været gift med kammerherre, hofjægermester Claus Christian Castenskiold, som ejer Hørbygård. I 1980'erne købte hun sammen med sin mand en farm i Australien.

1. april 2011 afgik hun som hofdame. Hun er Ridder af 1. grad af Dannebrog og bærer en række udenlandske ordener.

Kilder 
 Nordvestnyt navne

Camilla
Hofdamer fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Riddere af 1. grad af Dannebrog
United States Army Air Corps

United States Army Air Corps (USAAC) var det amerikanske luftvåbens betegnelse fra 1926 til 1941. 

Korpset var en del af den amerikanske hær, men blev følgende opdelt i selvstændige organisationer i det amerikanske forsvar under navnene United States Army Air Forces (USAAF) og United States Air Force (USAF).

Ekstern henvisning 
 U.S. Air Force Historical Studies Office 

 Army Air Corps
Luftvåben
Etableret i 1926
Ophørt i 1941
Consolidated B-24 Liberator

Consolidated B-24 Liberator, var et fire-motors tungt amerikansk bombefly udviklet og produceret af Consolidated Aircraft Company, San Diego, Californien, USA.
 
Flyet blev introduceret i 1940 og var aktivt under anden verdenskrig.

Et fly af typen B-24 blev d. 20. april, 1945 skudt ned over Rold Skov, nær ved Torstedlund. En mindesten blev senere rejst på nedstyrtningsstedet.
Der blev bygget 18.482 stk.

Den 3. maj 1943 styrtede et B-24-bombefly ned på bjergsiden af Fagradalsfjall, og 15 ombord blev dræbt.

Ekstern henvisning 
 Consolidated B-24A page

Referencer 

Bombefly
US Army Air Forces
Fly fra 2. verdenskrig
Militærfly fra USA
4-motors propelfly
Mario Stanić

Mario Stanić (født 10. april 1972 i Sarajevo, Jugoslavien) er en tidligere kroatisk fodboldspiller, der spillede som offensiv midtbanespiller eller alternativt angriber. Han repræsenterede på klubplan en lang række klubber i hele Europa, blandt andet Dinamo Zagreb i hjemlandet, Club Brugge i Belgien og italienske Parma FC. Bedst kendt er han dog måske fra sit fire år lange ophold i Premier League hos Chelsea F.C.

Landshold 
Stanić spillede i årene mellem 1995 og 2003 49 kampe for Kroatiens landshold, hvori han scorede syv mål. Han var en del af den trup der overraskende vandt bronze ved VM i 1998 i Frankrig, og deltog også ved EM i 1996 og VM i 2002.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 FootballDatabase.eu spillerinfo
 FIFA.com spillerinfo 
 National-Football-Teams.com spillerinfo

Fodboldspillere fra Kroatien
Fodboldspillere fra Sporting Gijón
Fodboldspillere fra S.L. Benfica
Fodboldspillere fra Club Brugge
Fodboldspillere fra Parma FC
Fodboldspillere fra Chelsea F.C.
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1996
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1998
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2002
Radosav Petrović

Radosav Petrović (født 8. marts 1989 i Ub, Jugoslavien) er en serbisk fodboldspiller, der spiller som defensiv midtbanespiller hos Sporting Lissabon i den portugisiske Primeira Liga. Tidligere har han blandt andet spillet for klubberne Jedinstvo Ub, FK Partizan, Blackburn Rovers, Dynamo Kiev og Radnički Obrenovac.

Med Partizan vandt Petrović det serbiske mesterskab i både 2009 og 2010.

Landshold 
Petrović står (pr. april 2018) noteret for 44 kampe og én scoring for Serbiens landshold, som han debuterede for 12. august 2009 i en venskabskamp mod Sydafrika. Han var med i den serbiske trup til VM i 2010 i Sydafrika.

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Serbien
Fodboldspillere fra FK Partizan
Fodboldspillere fra Blackburn Rovers F.C.
Adolf Hansen

Adolf Hansen (født 6. juni 1850 i København, død 2. februar 1908 på Frederiksberg) var en dansk litteraturhistoriker. Han oversatte engelske tekster, også Beovulfkvadet.

Litteraturhistorikere fra Danmark
Personer fra København
Adem Ljajić

Adem Ljajić (født 29. september 1991 i Novi Pazar, Jugoslavien) er en serbisk fodboldspiller, der spiller som offensiv midtbanespiller hos den italienske Serie A-klub Torino. Tidligere har han spillet for FK Partizan i sit hjemland, der var hans første klub som seniorspiller samt for AS Roma, Inter og Fiorentina.

Med Partizan vandt Ljajić det serbiske mesterskab i 2009.

Landshold 
Ljajić står (pr. april 2018) noteret for 27 kampe og fem scoringer for Serbiens landshold, som han debuterede for 17. november 2010 i en venskabskamp mod Bulgarien.

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Serbien
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Fodboldspillere fra FK Partizan
Fodboldspillere fra ACF Fiorentina
Fodboldspillere fra AS Roma
Dedryck Boyata

Anga Dedryck Boyata (født 28. november 1990 i Bruxelles, Belgien) er en belgisk fodboldspiller, der spiller som midterforsvarer hos den skotske Premier League-klub Celtic. Han har spillet for klubben siden 2015. Tidligere har han spillet i England hos Manchester City, samt på lejebasis hos Bolton og hollandske FC Twente.

Landshold 
Boyata står (pr. marts 2018) noteret for fire kampe for Belgiens landshold, som han debuterede for i 2010 i en EM-kvalifikationskamp mod Østrig.

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Belgien
Fodboldspillere fra Manchester City F.C.
Fodboldspillere fra Bolton Wanderers F.C.
Fodboldspillere fra FC Twente
Fodboldspillere fra Celtic F.C.
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Aleksandr Nevskij

Sankt Aleksandr Nevskij (, ; født 13. maj 1220 i Pereslavl-Zalesskij, død 14. november 1263 i Gorodets) var storfyrste af Novgorod og Vladimir i en af de vanskeligste epoker i Ruslands historie. Han fremstilles ofte som en frontskikkelse i middelalderens Rusland og er kendt for at have ledet store militære sejre over invaderende tyske hære og Den Gyldne Horde. Han var far til grundlæggeren af Storfyrstendømmet Moskva, Daniel af Moskva.

Store sejre 

Aleksandr blev født i Pereslavl-Zalesskij som fjerde søn af fyrst Jaroslav Vsevolodovitsj og så ikke ud til at ville komme på tronen. I 1236 blev Aleksandr alligevel valgt af novgoroderne som fyrste og deres militære leder. Han største opgave blev at forvare de nordvestlige dele af Vladimir mod svenskerne og tyskerne.

Efter at den svenske hær var trængt frem til det sted, hvor floderne Izjora og Neva mødtes, den 15. juli 1240, angreb Aleksandr med sin lille hær og vandt slaget. Dette slag kaldes i eftertiden Slaget ved Neva, og på grund af hans militære triumf fik den 19-årige Aleksandr tilnavnet Nevskij, som betyder fra Neva. Denne sejr kom blot et år efter den katastrofale, mongolske invasion af Kievriget og styrkede Aleksandrs politiske magt, men samtidigt forværrede den også hans forhold til bojarerne. Han måtte snart forlade Novgorod og leve i eksil på grund af denne konflikt.

Efter at Pskov var blevet invaderet af hærgende, livlandske ridderne, sendte Novogorods autoriteter bud efter Aleksandr. I foråret 1241 kom han tilbage fra sit eksil, samlede en hær og drev livonerne ud. Aleksandr og hans mænd kæmpede mod det godt trænede livlandske kavaleri ledet af Hermann, broder til Albert af Riga. Aleksandr og hans hær mødte fjenden på isen af søen Tsjudskoje, og knuste ridderne i Slaget på isen den 5. april 1242.

Aleksandrs sejr er en betydelig begivenhed i europæisk middelalderhistorie. Russiske infanterister havde omringet og slået en hær af riddere med tykke rustninger og heste længe før vesteuropæerne lærte, hvordan infanteri kunne slå et kavaleri. De russiske krønikers dødstal varierer kraftigt fra bare nogle få døde livlændinge til flere hundrede.

Politiker 

Efter den livlandske invasion fortsatte Aleksandr med at styrke Novgorods position i nordvest. Han sørgede også for at sende diplomater til Norge, og som et resultat heraf blev der indgået den første fredsaftale mellem Rusland og Norge i 1251. Aleksandr førte sin hær til Finland og dermed mod svenskerne, som havde prøvet at adskille Rusland og Østersøen i 1256.

Aleksandr udmærkede sig ved at være en langsynet politiker. Han afslog ethvert forslag fra Rom om, at han måtte erklære krig mod Den Gyldne Horde, fordi han forstod, hvor meningsløs en krig mod tatarerne var i en tid, hvor tatarerne stod i en så stærk position.

Litteratur 
 Isoaho, Mari. The Image of Aleksandr Nevskiy in Medieval Russia: Warrior and Saint (The Northern World; 21). Leiden: Brill Academic Publishers, 2006 (innbundet, ).

Referencer

Eksterne henvisninger 

Personer i Ruslands historie
Axel Witsel

Axel Thomas Witsel (født 12. januar 1989 i Liège, Belgien) er en belgisk fodboldspiller, der fra 2022 spiller hos den spanske klub Atlético Madrid. Han har tidligere spillet for den kinesiske klub Tianjin Quanjian F.C. Skiftet til den kinesiske klub gav genlyd i fodboldverdenen på grund af de store pengebeløb, der var involveret i skiftet fra Zenit Skt. Petersborg.

Han indledte sin karriere i Standard Liège og spillede her i de første fem år af sin seniorkarriere, startende i 2006. Inden da havde han også repræsenteret klubben på ungdomsniveau. Med klubben vandt han det belgiske mesterskab to gange, i 2008 og 2009.

Witsel opnåede 30. august 2009 stor mediebevågenhed, da han under et opgør mod rivalerne Anderlecht var årsag til, at Marcin Wasilewski brækkede benet. Han blev efterfølgende idømt en karantæne på otte spilledage af det belgiske fodboldforbund.

Landshold 
Witsel står (pr. 10. oktober 2016) noteret for 78 kampe og otte scoringer for Belgiens landshold, som han debuterede for i 2008.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Personlig hjemmeside 
 Footballdatabase.eu spillerinfo
 National-Football-Teams.com spillerinfo

Fodboldspillere fra Belgien
Fodboldspillere fra Standard Liège
Fodboldspillere fra S.L. Benfica
Fodboldspillere fra Zenit Skt. Petersborg
Personer fra Liège
Fodboldlandsholdsspillere fra Belgien
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2014
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2016
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2022
HaFraBa

HaFraBa, er en forkortelse for Vereins zum Bau einer Straße für den Kraftwagen-Schnellverkehr von Hamburg über Frankfurt a. M. nach Basel. Det var et af de første motorvejsprojekter i Tyskland og en forgænger for 1930'ernes store projekter vedrørende Tysklands motorveje. Foreningen HaFraBa grundlagdes i 6. november 1926 af vejbygningsentreprenører som en forbindelse fra Hamburg via Kassel og Frankfurt am Main til Basel. Den 31. maj 1928 skiftede foreningen navn til Verein zur Vorbereitung der Autostraße Hansestädte–Frankfurt–Basel for også at inddrage Hansestæderne Bremen og Lübeck i planlægningen.

Den nuværende strækning følger Bundesautobahn 7 og Bundesautobahn 5.

Eksterne henvisninger 
 HaFraBa-projektet 
 Historien om bygningen af de tyske motorveje 
 Die Reichsautobahnen

Referencer 

Motorveje i Tyskland
Vejhistorie
Etableret i 1926
Rostov

Rostov (; også kaldet Rostov Velikij, "Store Rostov", og officielt Rostov Jaroslavskij) er by ved søen Nero i Jaroslavl oblast i det vestlige Rusland, nordvest om Moskva, med  indbyggere. Rostov blev grundlagt i 862 og er en af de ældste byer i Rusland. Byen indgår i Den Gyldne Ring.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i Jaroslavl oblast
Etableret i 862
Steven Defour

Steven Arnold Defour (født 15. april 1988 i Mechelen, Belgien) er en belgisk fodboldspiller, der spiller som central midtbanespiller hos Burnley F.C. i England. Tidligere har han repræsenteret KRC Genk og Standard Liège, RSC Anderlecht samt portugisiske FC Porto.

Defour har med Standard vundet det belgiske mesterskab to gange, i 2008 og 2009, og med Porto det portugisiske mesterskab to gange, i 2012 og 2013.

Landshold 
Defour står (pr. marts 2018) noteret for 52 kampe og to scoringer for Belgiens landshold, som han debuterede for i 2006.

Eksterne henvisninger 

Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2014
Fodboldspillere fra Belgien
Fodboldspillere fra KRC Genk
Fodboldspillere fra Standard Liège
Fodboldspillere fra FC Porto
Fodboldspillere fra RSC Anderlecht
Fodboldspillere fra Burnley F.C.
Personer fra Mechelen
Fodboldlandsholdsspillere fra Belgien
Titel (værk)

En titel (værk)  er navnet på et kunstværk, opfindelse, arbejde mv. Skaberen af værket er oftest identisk med navngiveren, og nogle gange beskriver titlen indholdet af eller formen på det pågældende værk. 
Titler (navngivning) ses inden for områder som 
 kunst (maleri, skulptur, happening mv.)
 litteratur (roman, novelle mv.)
 film (fiktion, dokumentar, animation mv.)
 kulturhistorie (periode, bygning, begivenhed mv.)
 videnskab (teori, opdagelse mv.)

Navne
George Bell

George Kennedy Allen Bell (født 4. februar 1883, død 3. oktober 1958) var britisk teolog, biskop i Church of England (den anglikanske kirke) og en fremtrædende repræsentant for den økumeniske bevægelse i begyndelsen af 1900-tallet. Han var modstander af den engelske luftkrigsstrategi under anden verdenskrig og er især kendt for sit freds- og forsoningsarbejde. Han er en anglican saint.

Bell blev 1924 domprovst i Canterbury og 1929 biskop i Chichester. Han var virksom i de kirkelige økumeniske bestræbelser og var medlem af den britiske delegation ved Stockholm-mødet 1925 ved dannelsen af Universal Christian Council for Life and Work ("Økumenisk Råd for praktisk Kristendom", Life and Work). Bell stod for den engelske officielle redegørelse for mødet, The Stockholm conference. 

Bell arbejdede blandt andet sammen med den tyske præst Dietrich Bonhoeffer og den danske biskop Valdemar Ammundsen, der 1934 var vært ved Det økumeniske kirkemøde på Fanø, om at støtte bekendelsesfløjen mod Deutsche Christen i Den tyske evangeliske kirke.

August 1948 blev Kirkernes Verdensråd dannet af blandt andet Life and Work og Faith and Order og Bell valgt til formand for centralkomitéen og ærespræsident ved den anden samling 1954 i Evanston (Illinois). Sensommeren 1958 modtog Bell en invitation til det første møde for Konferencen for Europæiske Kirker pǻ Hotel Nyborg Strand, men døde 3. oktober inden afholdelsen.

Kilder 
 Det svenske forlæg til opslaget angiver Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
 Da der blev skrevet kirkehistorie på Fanø af Jørn Martinsen på tidsskrift.dk

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
  

Biskopper fra England
Økumeni
Jacob Arends

Jacob Arends (1742 – 7. oktober 1801) var en dansk skuespiller.

Arends var allerede over 32 år gammel, da han 2. oktober 1775 debuterede på det Kongelige Teater som Cleantes i Molieres Tartuffe. Han havde en for gammelmands-rollen god figur, men hans diktion var meget monoton, og hans fyldige ansigt, som vansiredes af en opstoppernæse, havde et stående dorsk og flegmatisk udtryk.

Han var en af de første, som trådte ind i Frederik Schwarz’ "dramatiske Selskab", for hvilket han endogså blev formand, da stifteren trak sig tilbage fra denne plads. Der blev efterhånden betroet Arends et stort repertoire, og han fik mange hovedroller, hvad der skaffede ham en ikke ringe anseelse, skønt han aldrig drev det til at blive nogen større kunstner.

I nogle ganske enkelte roller skal han dog have præsteret noget særdeles dygtigt, og blandt disse nævnes Harpagon, Vielgeschrey og sir Peter Teazle.

I sine sidste år var han meget sygelig og anvendtes derfor kun såre lidet. Han døde natten mellem 6. og 7. Okt. 1801.

Eksterne henvisninger 
 Jacob Arends på Danskfilmogteater.dk

Personer i 1700-tallet
Teaterskuespillere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Emilie Rosing

Wilhelmine Emilie Rosing (6. marts 1783 – 23. december 1811) var en dansk skuespillerinde.

Hun blev født i København, hvor hendes forældre, Michael Rosing og Johanne Cathrine Rosing, lod hende give en god skoleundervisning uden nogen tanke for scenen – det var ej heller hende, men hendes 5 år ældre søster Johanne Ophelia Drewsen (gift med Johan Christian Drewsen), der 1788 udførte barnet i Medea –, men Emilie Rosing. havde taget teaterblodet i arv, og 19 år gammel debuterede hun 10. september 1802 som Rosine i Beaumarchais’ Barberen i Sevilla; hun vandt straks bifald og erobrede inden årets udgang, især ved sin udførelse af Ida i Herman v. Unna, den plads i publikums yndest, som var blevet ledig ved jomfru Bechs for tidlige bortgang: "hun blev Dagens Afgud".

Emilie Rosing var vel ikke nogen regelmæssig skønhed, dog på scenen ikke alene tog hun sig ud, men hun gjorde indtryk af en ejendommelig og stærk personlighed: i hendes lyseblå øjne glimtede lidenskab og hengivelse, og hendes høje pande, der indrammedes af et stort kulsort hår, vidnede om forstand og tænksomhed. Skønt hendes teaterbane kun blev kort – allerede 2. december 1811 optrådte hun sidste gang som Sophie i syngestykket Mariane –, åbenbarede den dog hendes talents rækkevidde og rige udviklingsmuligheder: hun spillede ikke alene blide elskerinder, men også intrigante kvinder, og den dybe indarbejden, der her prægede hendes spil, lovede en stor karakterskuespillerinde.

Det lidt ukvindelige eller rettere mandhaftige i Emilie Rosings gang og holdning kom hende tillige med hendes dybe stemme til gode i en række knøseroller, blandt hvilke særlig Joseph i De 2 smaa Savoyarder beundredes.

Hendes sidste 1½ leveår formørkedes af en sjælesorg, der hyppig strejfede sindssyge, og som utvivlsomt har fremskyndet hendes død.

Litteratur 
 Foersom, Læsning for Yndere og Dyrkere af Skuespilkunsten 1811 & 1812, s. 1 ff.

Kilder 

  Biografi af Arthur Aumont

Eksterne henvisninger 
 Wilhemine Emilie Rosing i Dansk Kvindebiografisk Leksikon

Teaterskuespillere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Personer fra København
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Den fortabte søn

Den fortabte søn er en af de bedst kendte af Jesu lignelser. Den står i Lukasevangeliet fra Bibelens nye testamente (Lukas 15.11-32). Lignelsen er den tredje og sidste af tre om at miste noget og finde det igen (som det mistede får og den tabte mønt).

Lignelse 
Lignelsen fortæller om en ung mand, den yngste af to brødre, som beder sin far om at få udleveret den del af familiens ejendom, der tilkommer ham. Den unge mand rejser til et fremmed land og ødsler formuen væk på et udsvævende liv med spil og skøger. Hungersnød rammer landet, og han bliver kastet ud i en desperat forarmelse, så han må passe svin og endda til slut misunde svinene deres æde. Han beslutter sig da til at drage tilbage til sin far og skamfuldt bekende sine synder og arbejde som daglejer. Faren modtager den hjemvendte søn med glæde og iklæder ham det fineste tøj og holder en stor fest. Den tilbageblevne søn klager over forskelsbehandlingen, og at han i alle årene med hårdt arbejde aldrig er blevet således belønnet, hvortil faren svarer:

Tilgivelsen, nåden og kærligheden 
Lignelsen Den fortabte søn indgår i trilogien af lignelser fra Lukas kapitel 15, som omhandler tab og fund, Guds kærlighed og hans ubegrænsede nåde og tilgivelse. Således er faderens kærlighed og glæde ved at gense sin forsvundne søn et billede på Guds kærlighed og tilgivelse for hver eneste af menneskenes sønner, der vælger at forsage fortabelsen og søge tilbage til hans nåde. Faren (Gud), ikke sønnen, er på den vis hovedperson i lignelsen. Den ældre bror repræsenterer farisæeren, der tror at Guds kærlighed kan købes eller er betinget af opfyldelse af bestemte love. Men lignelsen fortæller, at Guds kærlighed er uafgrænset og betingelsesløs, og ingen er uden for rækkevidde uanset tidligere synder. Faren opfordrer storebroren til at tilslutte sig festlighederne for den fortabte søns tilbagekomst, men lignelsen slutter, inden vi får at vide, hvad han svarer, så det lægges op til læseren selv at fundere over, hvad han ville gøre i en lignende situation.

Lignelsen kan også læses som et billede på kærlighed. Således forsynder den ene søn, den fortabte søn, sig mod farens kærlighed, falder i fortabelse, men kommer tilbage og genfinder kærligheden; mens den anden søn heller ingen kærlighed har til faren, og hvis mekaniske opfyldelse af loven er et fattigt alternativt til kærlighed.

Kunst 
Lignelsen om den fortabte søn er en af de mest populære og mest anvendte lignelser i kirkens billedkunst. Lignelsen har været bearbejdet af mestre fra den tidlige middelalder, over renæssancen, den nordlige renæssance og op til nutiden. Som en detalje ses ofte, at kunstneren maler et portræt af sig selv som den fortabte søn. Fx Rembrandt (1606-69) Den fortabte søn i kroen (ca.1637 og Johannes Vermeer (1632-1675) Ruffersken, dateret (1656)

Noter

Eksterne henvisninger 
 Lukasevangeliet. Kap.15 Lignelsen om det mistede får og om den tabte mønt + Lignelsen om den fortabte søn

Jesu lignelser
Luiz Adriano

Luiz Adriano de Souza da Silva eller bare Luiz Adriano (født 12. april 1987 i Porto Alegre, Brasilien) er en brasiliansk fodboldspiller, der spiller som angriber hos den russiske ligaklub Spartak Moskva. Han kom til klubben i 2017 fra AC Milan i Italien og har desuden repræsenteret Internacional i sit hjemland samt ukrainske Shakhtar.

Med Shakhtar Donetsk var Adriano med til at vinde to ukrainske mesterskaber, én ukrainsk pokalturnering og UEFA Cuppen i 2009.

Luiz Adriano uvidste i 2012 særdeles usportslig adfærd, da han scorede mod FC Nordsjælland i Champions League-kampen d. 20 november efter et dommerkast. Luiz Adriano usportslig adfærd, og overtrædelse af foldboldens uskrevne regler, var et omtaleemne i både nationale og internationale medier i efteråret 2012.

Titler 
Ukraines førstedivision i fodbold
 2008 og 2010 med Shakhtar Donetsk

Ukrainske Pokalturnering
 2008 med Shakhtar Donetsk

UEFA Cup
 2009 med Shakhtar Donetsk

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Brasilien
Fodboldspillere fra Sport Club Internacional
Fodboldspillere fra FC Shakhtar Donetsk
Fodboldspillere fra FC Spartak Moskva
Fodboldspillere fra AC Milan
Personer fra Porto Alegre