kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Freden i Frankfurt

Freden i Frankfurt var en fredsaftale, som blev underskrevet den 10. maj 1871 i Frankfurt am Main mellem Frankrig og Tyskland. Freden afsluttede formelt den fransk-preussiske krig, som var brudt ud året forinden. Freden i Frankfurt bekræftede og fuldstændiggjorde den foreløbige fredsaftale som den 26. februar 1871 var blevet indgået i Versailles.

Indhold 

Fredsaftalen omfatter 18 artikler og tre tillæg. Til traktaten, som blev ratificeret den 16. og 18. maj hører også et protokollat af 15. maj 1871, som rummer de sydtyske stater Baden, Bayern og Württembergs tilslutning til freden. Disse stater var på grund af en militæralliance med det af Preussen dominerede Nordtyske forbund blevet inddraget i krigen mellem Frankrig og Preussen og var derefter under krigen indtrådt i Det tyske Rige, som det Nordtyske Forbund var blevet omdannet til.

Fredsaftalens artikel et og tillæg tre indeholder først og fremmest korrektioner til den demarkationslinje, som var blevet fastlagt i den foreløbige fredsaftale.

I artikel syv fastlægges det nærmere hvorledes de i den foreløbige fred fastlagte krigsskadeserstatninger på 5 mia. guldfranc, som Frankrig skulle udrede, skulle betales i løbet af tre år.

I artikel to gives der indbyggerne i de områder, som blev afstået til Tyskland, mulighed for at flytte til Frankrig. De øvrige artikler og tillæg indeholder bestemmelser om bl.a. krigsfanger, handelsaftaler og om jernbanerne i de afståede områder.

Følger 

Fredsslutningen bekræftede Frankrigs afståelse af områderne Alsace og Lorraine, som kort efter blev til et tysk rigsområde under betegnelsen Elsass-Lothringen. Belfort, som tilhørte det ellers afståede departement Haut-Rhin forblev fransk. De afståede områder blev i medfør af artikel 3 af den i juni 1871 vedtagne "lov om sammenslutning af Elsass og Lothringen med det tyske rige" optaget i det tyske rige.

Indtil krigsskadeserstatningen var betalt forblev områder i det østlige Frankrig under tysk besættelse. Det lykkedes Frankrig at betale erstatningerne hurtigere end planlagt. Efter betalingen af sidste rate forlod de sidste tyske tropper fransk område den 16. september 1873. En del af erstatningen blev under betegnelsen "Reichskriegsschatz" opbevaret i "Juliusturm" i fæstningen i Spandau.

Annektionen af Alsace-Lorraine og de høje krigsskadeserstatninger belastede det tysk-franske forhold alvorligt. Tilbageerobringen af de afståede områder var indtil 1. verdenskrig en af de primære drivkræfter i fransk politik. Store dele af de befolkningen og de øverste lag i såvel Frankrig som Tyskland betragtede modparten som landets arvefjende.

Andet 
Fredsaftalen blev underskrevet på Hotel zum Schwan på Steinweg i Frankfurt, hvor der i dag ligger en boghandel. De tyske befuldmægtigede var Otto von Bismarck og Harry von Arnim, mens Frankrig var repræsenteret af Jules Favre, Augustin Pouyer-Quertier og Marc-Eugène de Goulard.

Eksterne kilder 
 Deutsches Historisches Museum: Chronik 1871 

 
 

Tysklands historie
Fredsaftaler
Frankfurt, Freden i
Den fransk-preussiske krig
Begivenheder i 1871
Novemberaftalerne

Novemberaftalerne var en række traktater, som i november 1870 blev indgået om de sydtyske stater Bayern, Württemberg, Baden og Hessens indtræden i det Nordtyske forbund. Det var ikke meningen at grundlægge noget nyt, i stedet skulle det Nordtyske forbund ved hjælp af de sydtyske stater omdannes til det Tyske Rige.

Novemberaftalerne er aftaler nærmere bestemt forbundaftaler mellem Nordtyske forbund og Baden og Hessen om grundlæggelse af det Tyske forbund(ikke at forveksle med det Tyske forbund fra 1815) og godkendelse af forbundsforfatningen af 15. november (BGBl. 1870, S. 650) samt forbundsaftaler om Bayerns og Württembergs tiltrædelse af denne forfatning i Tyske forbund af hhv. 23. og 25. november (BGBl. 1871, S. 9 bzw. 1870, S. 654) inkl. forfatningsændringer (alle tekster er optrykt i Huber, Verfassungsdokumente II, Nr. 219 ff.).

Baggrund 
Den fransk-preussiske krig havde været yderst vellykket for Preussen, dog ikke uden bistand fra de sydtyske stater, som stillede jernbaner og tropper til rådighed. Allerede i 1867 var vejen blevet banet for et samlet Tyskland ved indgåelse af gensidige alliancer, men efter Frankrigs nederlag var banen fri.

Underskrivelsen 
Under belejringen af Paris underskrev repræsentanter for Preussen og de sydtyske stater aftalerne i november. Man var hurtigt nået til enighed, da betingelserne herfor var fastsat allerede inden krigens udbrud: En hurtig sejr over Frankrig, og indrømmelser som Bismarck allerede havde givet tilsagn om. Bayern beholdt visse særrettigheder, såsom egen hær og visse udenrigspolitiske rettigheder.

Følger 
Den tyske enhed var fuldendt og det tyske rige blev grundlagt, også selv om det skete ovenfra. De nationalliberale, som havde en vision om "enhed og frihed", var ganske tilfredse og støttede Bismarck i de følgende år.

Kilder 
 Hartmut Maurer: Entstehung und Grundlagen der Reichsverfassung von 1871, i: Joachim Burmeister (Hrsg.): Verfassungsstaatlichkeit. Festschrift für Klaus Stern zum 65. Geburtstag, München 1997, S. 29 bis 48.
 Novemberaftalerne er optrykt i Ernst Rudolf Huber: Dokumente zur deutschen Verfassungsgeschichte, Bd. II: Deutsche Verfassungsdokumente 1851–1900, 3. Aufl., Stuttgart, Berlin, Köln, Mainz 1992, Nr. 219 ff.,

Eksterne kilder 

 Aftalernes ordlyd 

Tysklands historie
Vækstiværksætter

En vækstiværksætter er statistik set defineret som en nyetableret virksomhed, der inden for de første to år har mindst 10 ansatte, og som i de efterfølgende tre år har haft en årlig gennemsnitlig vækst på mindst 20 pct. i antallet af ansatte. Tidligere blev der også stillet krav om vækst i omsætningen, men grundet problemer med at skaffe internationale sammenlignelige data er man gået bort fra omsætningskravet.

Ifølge Erhvervs- og Byggestyrelsens Iværksætterindeks 2009 udgør vækstiværksætterne cirka 5 pct. af iværksætterne (2006-tal).

I daglig tale bliver vækstiværksættere brugt mere bredt om nyetablerede virksomheder, der generelt har haft vækst i et længere forløb. Vækstiværksættere bliver ofte også omtalt som gazeller.

Politik 
Vækstiværksættere og vækstvirksomheder har de seneste par år oplevet en stigende politisk opmærksomhed. Under Anders Fogh Rasmussen satte regeringen målet, at Danmark skulle være blandt de førende vækstiværksætternationer i 2015. Med det nye regeringsprogram Danmark 2020 fra Lars Løkke Rasmussens regering er målet, at være blandt de tre bedste vækstiværksætternationer i verden i 2020.

I Danmark er indsatsen forankret i Erhvervs- og Byggestyrelsen, som står bag det årlige iværksætterindeks – Iværksætterindeks 2009.

På europæisk plan arbejder EU ligeledes for at fremme iværksætteriet og skabe flere vækstvirksomheder. Det er et af formålene med den årlige europæiske SMV-uge.

Økonomi 
Der findes en række kilder, som belyser omfanget og betydningen af iværksætteri:

 Global Entrepreneurship Monitor – er et internationalt forskningskonsortium, som måler iværksætterniveauet i en række lande herunder Danmark. I Danmark er projektet forankret hos Syddansk Universitet og IDEA.
 Iværksætterindeks 2011
 Iværksætterdatabasen

Kilder

Eksterne henvisninger 
Der findes en række organisationer, som arbejder enten politisk for at forbedre vilkårene for vækstiværksættere i Danmark eller tilbyder services/produkter til vækstiværksættere:

 Dansk Iværksætter Forening
 DI – Organisation for erhvervslivet
 DI for iværksættere
 CONNECT Denmark
 Væksthusene
 DVCA
 Vækstfonden

Iværksætteri
Erhvervsøkonomi
Back to Back

Back to Back er en dansk popduo bestående af Morten Remar og Nis Bøgvad, der blev dannet i 1986. Duoen slog igennem i 1989 med sangen "Jonathan", der blev en landeplage, fra duoens andet album Crackstreet. Efter Gløder af håb i 1991 gik duoen hver til sit, inden den i forbindelse I med et opsamlingsalbum i 1999 genoptog samarbejdet. Efter Popfiction fra 2003 og efterfølgende koncerter stoppede den igen. Duoen er gået sammen igen i 2016 og er begyndt at spille offentligt igen.

Back to Backs "Jonathan" har pr. september 2023 rundet 11,6 millioner afspilninger på Spotify. "En som dig" er oppe på næsten 9 millioner streams.

Diskografi

Studiealbum 
 1987: Den første
 1989: Crackstreet
 1991: Gløder af håb
 2001: Solfanger
 2003: Popfiction

Opsamlingsalbum 
 1995: Total Hits
 1999: Back Again
 2005: Som de andre gør
 2009: Som de andre gør - det bedste med Back to Back
 2017: Tur/Retur

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Morten Remars hjemmeside

Musikgrupper fra Danmark
Musikgrupper fra 1986
Mathias Arvedsen

Mathias Arvedsen er en ung danser. Han begyndte at danse som 10-årig og underviste allerede som 15-årig.

Ud over at optræde sammen med mange kendte artister, bl.a. Anna David, Infernal og Rick Astley, har han også optrådt på teatret i musicals som Matador, Olsenbanden og den russiske juvel og My Fair Lady, ligesom han har medvirket i 69 – rockteaterkoncert. Han har også spillet med i TV 2's serie Store Drømme som danseren Theo.

Mathias Arvedsen har siden slutningen af februar 2010 dannet par med sangerinden Medina.

Referencer 

Tjek fødselsår
Dansere fra Danmark
Pierre Mercure

Pierre Mercure (født 21. februar 1927 i Montreal, Canada, død 29. januar 1966 i Avallon, Frankrig) var en canadisk komponist, fagotist, og tv-producer. 

Mercure studerede under komponisten Claude Champagne. Han studerede også i Paris hos Nadia Boulanger og hos Luigi Dallapiccola i Tanglewood.

Han begyndte som balletkomponist med to balletter (1948/1950) og forsatte derefter med at komponere orkesterværker, kammermusik og elektronisk musik.

Han fulgte nøje den europæiske musiks udvikling, og specielt Frankrig optog hans interesse. Han tog på mange rejser til landet for at studere, og det var også her, han endte sine dage i et biluheld nær Avallon i 1966.

Værker 
 Kaléidosocpe – for orkester (1948)
 Dualité – ballet (1948)
 Emprise – ballet (1950)
 Cantate Pour Une Joie – for orkester (1955)
 Divertissement – for orkester (1957)
 Triptyque – for orkester (1959)
 Structures Métalliques 1 & 2 – ballet (1961)
 Jeu de Hockey – elektronisk musik (1961)
 Répercussions – elektronisk musik (1961)
 Structures Métalliques 3 – elektronisk musik (1962)
 Psaume pour Abri – elektronisk musik (1963)
 Tétrachromie – ballet (1963)
 Lignes Et Points – for orkester (1964)
 La Forme des Choses – for film (1965)
 Èlément 3 – for film (1965)
 H2O Per Severino – kammermusik (1965)

Komponister fra Canada
Personer fra Montreal
Claude Champagne

Claude Champagne (født 27. maj 1891 i Montreal, Quebec, Canada – død 21. december 1965) var en canadisk komponist.

Champagne studerede violin og klaver i sin ungdom, og tog i 1921 til Paris for at studere musik og komposition. 

Han var da tiltrukket af den modale stilretning, som også forblev hans stil fremover. 

Da han vendte tilbage til Canada, begyndte han at blive involveret i at undervise, og det endte da også med at han grundlage Conservatoire de musique et d´art dramtique du Québec, i 1942.

I 1943 blev han rektor på Montreal Conservatoire. Han var også tilknyttet McGill Conservatory som professor i musik. 

Han skolede mange af Canadas efterfølgende komponister, og satte sit præg på Canadisk musik. Han skrev en symfoni, orkesterværker og kammermusik.

Udvalgte værker 

 Symfoni "Gaspesian" ( (1944) - for orkester
 Klaverkoncert (1948) - for klaver og orkester
 "Hercules og Omphale" (1918) - for orkester
 "Bonde" (1953) - for lille orkester
 "Bydans" (1929-1936 rev. 1954) - for violin og klaver
 "Canadisk suite" (1927) - for kor og orkester
 "Vuggevise" (1933) - for kammerorkester
 "Brasiliansk bande" (1942) - for klaver

Kilde
  Om Claude Champagne på musicweb-international.com 

Komponister fra Canada
Personer fra Montreal
Sødal

Sødal er en herregård i Rødding Sogn i det tidligere Nørlyng Herred, Viborg Amt, nu Viborg Kommune. Sødal, eller en gård tæt ved har oprindelig heddet Stabelgaard, og skal have tilhørt Erik Glippings kammertjener Rane Jonsen, der i 1200-tallet ejede flere gårde på Viborgegnen. Den blev nedbrudt efter kongemordet i Finderup Lade. Gården blev genopbygget i 1500-tallet, hvor den hørte under Christoffer Parsberg

Gården var i midten af 1800-tallet temmelig forfalden, og i 1860 måtte statskassen overtage Sødal, der da manglede en ny hovedbygning.
Staten forpagtede nu gården ud til rigsdagsmand Hans Christian Pape, der tidligere havde haft Clausholm i Vendsyssel; Pape skulle så som forpagtningsafgift opføre en ny hovedbygning, og bringe gården i salgbar stand. Hovedbygningen blev opført i 1865 og Sødal blev overtaget af baron Paul Ludvig von Petersdorff, 1834 - 1919; han købte gården 1866 og en søn af den tidligere forpagter, der blev på gården som forvalter.

Eksterne kilder og henvisninger 
 Fik et andet navn efter kongemordet i Finderup lade

Herregårde i Viborg Kommune
Herregårde i Viborg Amt
Ludvig Vilhelm Henrik Krabbe

Ludvig Vilhelm Henrik Krabbe (22. februar 1798 på Sophiesminde, Skibet Sogn – 3. november 1857 i København) var en dansk amtmand over Bornholms Amt.

Han var søn af Johan Ludvig Vilhelm Krabbe og Frederikke Edel Benedicte f. Brügmann, blev 1817 student fra Horsens lærde Skole, 1823 cand.jur., samme år kammerjunker og volontær samt 1825 auskultant i Rentekammeret. Fra 1828 var han fuldmægtig ved Vejle Amt, den sidste tid ved Aarhus Amt. 15. april 1837 blev Krabbe udnævnt til amtmand på Bornholm, men blev 19. marts 1849 suspenderet på grund af utilbørligt ophold af forskellige sager uagtet gentagne påmindelser, og 9. august samme år blev han afskediget. Han blev 1823 kammerjunker og 1852 kammerherre. 

Han var medlem af Landstinget fra 29. december 1849 og blev genvalgt ved valgene 3. juni 1853 og 20. juni 1855. Fra 1852 var Krabbe medejer af Sorthat Kul- og Teglværk.

Krabbe ægtede 12. august 1837 i Aarhus Domkirke Thora Alvilda Christiane Elmquist (18. maj 1814 i Aarhus – 7. maj 1845 i Rønne), stifter af Rønne Børneasyl, datter af bogtrykker, overkrigskommissær Adolph Frederik Elmquist og Helene Ambrosia Folandt.

Han er begravet i Rønne.

Kilder 
Danske Jurister 1736-1936.
 Genealogisk side

Amtmænd fra Danmark
Ludvig Vilhelm Henrik
Jurister fra Danmark
Landstingsmedlemmer i 1850'erne
Landstingsmedlemmer i 1840'erne
Kammerherrer fra Danmark
Josh Silver

Josh Silver (født 14. november  1962) er en amerikansk amerikansk tidligere keyboardspiller i det specielle doom/gothic-metalband Type O Negative. Josh Silver er i bandet kendt som den rolige person, da han ikke er ligeså muskuløs og rocker-udseende som de andre. Dog er han det andet medlem, og var som den første af medlemmerne med på at spille dyster doom/gothic-musik, efter idé af Peter Steele.

Musikere fra USA
R. Murray Schafer

Raymond Murray Schafer (født 18. juli 1933 i Sarnia, Ontario, Canada, død 14. august 2021) var en canadisk komponist, skribent, underviser og miljøaktivist.

Schafer Studerede på University of Toronto, derefter Royal Schools of Music og Royal Conservatory og Music i London.

Han oprettede Studiet soundscape på Simon Frase University i 1960’erne og studerede lyd og sonoriteter og deres mange muligheder inden for musikken gennem tiden.

I 1987 blev han tildelt Glenn Gould Prisen, som udmærkelse for sine mange opdagelser på 
dette område.

I 2005 fik han Walter Carsen prisen, som er den højeste pris man kan modtage som canadisk kunstner, en slags lifetime achievement pris.

I 2009 modtog han Governor General´s Performing Arts Award For Lifetime Achievements.

Han har skrevet mange forskellige værker, men det er nok for sin opera The Princess of the Stars, at han er mest kendt.

Udvalgte værker 

 The Princess of the Stars – Partria 1-10
 Carnival of Shadows
 The Tuning of the World (Soundscape)
 The Enchanted Forrest 
 voices of Tyranny
 The Thinking of Ear
 The Book of Noise
 The Composer in the Classroom
 When Words Sing
 On Canadian Music
 Music in The Cold
 World Soundscape Project
 A Sound education
 Ear Cleaning
 The Soundscape

Komponister fra Canada
Targum

Targum (aram./hebr. תרגום , "oversættelse"; plur. targumim) er
betegnelse for den gengivelse af den jødiske bibel (Tanakh)
på aramaisk, som blev nødvendig, da dette sprog hos de palæstinensiske
jøder i de nærmeste århundreder før Kristus
havde fortrængt det gamle hebraiske
modersmål.

Ved gudstjenesterne i synagogen havde
man på det Ny Testamentes tid tolke, som frit
oversatte den oplæste hebraiske bibeltekst på
folkesproget, og i begyndelsen var det
overhovedet ikke tilladt her at benytte skriftligt
fikserede oversættelser; men senere fik
sådanne dog indpas, og de er sikkert også blevet
anvendte uden for synagogetjenesten. De fleste
af de bevarede targumim er meget frie oversættelser;
ofte har de mere karakteren af parafrase og
belyser den bibelske tekst ved indflettede
småtræk og fortællinger.

Temmelig ordret er dog
Onkelos' Targum til Mosebøgerne, som er en af de
ældste og mest betydningsfulde. Onkelos
omtales snart som en discipel af Gamaliel,
hvorefter hans virksomhed ville falde allerede i
1. århundrede e.Kr., snart som en
samtidig af rabbinere fra 2. århundrede; men
muligvis beror navnet på en forveksling med
Aquilas, som oversatte Det Gamle
Testamente til græsk. Tidspunktet for denne targums
affattelse bliver da usikkert, og adskillige
forskere antager — på grund af det østaramaisk
påvirkede sprog — at oversættelsen er
fremkommet i Palæstina i 2. århundrede, men
endelig redigeret i Babylonien i 3., 4. eller 5.
århundrede.

Til den anden gruppe af skrifter
inden for den jødiske kanon, "Profeterne",
eksisterer en targum, der bærer
navn efter Jonathan ben Uzziel, som skal have
været en discipel af Hillel; men den er
rimeligvis omtrent samtidig med Onkelos' og
har som denne fået sin endelige redaktion i
Babylonien. Foruden disse to eksisterer der en
fuldstændig og en fragmentarisk palæstinensisk
targum til Loven, ligeledes nogle få brudstykker af
en palæstinensisk profettargum samt endelig
forskellige sene targumim til hagiograferne, de poetiske bøger.

Kilde 
Opslag af dr.theol. Holger Mosbech i Salmonsens Konversationsleksikon, bd. 23, s. 96

Bibelen
Jødedom
Don Banks

Donald Oscar (Don) Banks (født 25. oktober 1923 i Melbourne, Australien – død 5. september 1980) var en australsk komponist.

Banks studerede først på University of Melbourne, flytede så til London hvor han studerede hos Mátyás Seiber. han studerede også hos komponisterne Milton Babbitt, Luigi Dallapiccola og Luigi Nono, som fik ham drejet over op serialisme som stilretning.

Gennem Sieber fik han forbindelse til filmindustrien , og begyndte at komponerer til tegnefilm og horrorfilm.

I midten af 1960´erne, begyndte han at komponere jazz sammen med den amerikanske komponist Gunther Schuller som blandede den klassiske musik og jazzen.

Han begyndte også at komponere elektronisk musik, orkesterværker, koncertmusik og kammermusik

Hans bedst kendte værker er en violinkoncert, en hornkoncert og kammerorkester stykket Sonata De Camera.

Det australske kunstråd opkaldte en pris i Banks navn Don Banks Music Award.

Udvalgte værker  

 "Fire stykker for orkester" (1953) - for orkester
 "Trilogi" (1979) - for orkester
 "Prospekter" (1973) - for orkester
 "Krydssektioner" (1969) - for orkester og elektronik
 "Kammersonate" (1961) - for kammerorkester
 Violinkoncert (1968) - for violin og orkester

Komponister fra Australien
Personer fra Melbourne
Karl von Einem

Karl von Einem kaldet von Rothmaler (1. januar 1853 – 7. april 1934) var leder af den 3. tyske armé under 1. verdenskrig og gjorde tjeneste som preussisk krigsminister med ansvar for den tyske oprustning i tiden før krigsudbruddet.  

Han var født i Herzberg am Harz og gjorde tjeneste i den preussiske hær i en stor del af sit liv. Han blev udpeget til krigsminister i 1903. I sine seks år som minister førte Einem tilsyn med reorganiseringen af den tyske hær og opbygningen af en stor del af militærets tunge skyts som forberedelse til moderne krigsførelse, især indførelsen af maskingeværet og moderne tungt artilleri. 

I 1909 blev Einem udnævnt til kommandant for 7. korps, hvor han gjorde tjeneste under general Karl von Bülows 2. armé og senere tog del i Første Marneslag kort efter Tysklands indtræden i 1. verdenskrig i august 1914.

I Frankrig efterfulgte Einem general Max von Hausen som chef for 3. armé i september 1914. Han slog med held den franske Champagne-Marne offensiv tilbage i februar-marts og september-november 1915, Einem kom til at tage del i alle tre slag ved Aisne og fastholdt general Anthoines 4. arme (under general Philippe Pétains centrale armégruppe) under Andet slag ved Aisne i forbindelse med Nivelleoffensiven fra 16. april – 15. maj 1917. 

Enhederne på Einems højre fløj kom til at deltage i general Erich Ludendorffs Campagne-Marne offensiv den 15. – 17. juli 1918 som støtte for den østlige flanke af 1. armé. Efter at have lidt store tab i kamp mod general John J. Pershings Allied Expeditionary Force fra 26. september – 11. november under Meuse-Argonne offensiven, blev han tvunget til at trække sig tilbage nordpå kort før krigens afslutning. Den 10. november 1918, kun én dag inden våbenstilstanden overgik kommandoen over kronprins Wilhelms armégruppe til Einem, som kom til lede Tysklands demobilisering. Efter at have taget sin afsked fra hæren i 1919 levede Einem som pensionist i Mülheim indtil sin død den 7. april 1934.

Referencer 
 Buchan, John. History of the Great War, 5 vols., Boston, 1922.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Karl Einem at FirstWorldWar.com 
 WWI Biographical Dictionary: Karl von Einem 

Adel fra Tyskland
Generaler fra Tyskland
Krigsministre fra Preussen
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Generaler fra Preussen
The Inchtabokatables

The Inchtabokatables, var et tysk hardcore punkband, dannet 1992 i Berlin. Bandet blev opløst i 2002.

Bandet startede med at spille indrustial tanzz-metal, indtil bandet besluttede sig for at spille almindelig hardcore, inspireret af AC/DC og Red Hot Chilli Peppers. Snart, begyndte Oliver Riedel at savne det gamle industrial metal, så han sluttede sig til 26-årige Richard Z. Kruspe, sammen med Christoph Schneider.

Basisten Oliver "Ollie" Riedel forlod bandet i  1994 og blev senere kendt som medlem af  Rammstein.

Bandet opnåede et album, indtil Fredrich Rösen forlod bandet, for at spille i "Knarren Brennt", som var dødsmetal. Peter Krüger havde svært ved at undvære Fredrich som guitarist, så han valgte at stoppe bandet.

Medlemmer 
Sang: Peter Krüger
Guitar: Fredrich Rösen
Trommer:Espen Heinrich
Bas: Oliver Riedel

Tidligere medlemmer 
Bas: Oliver Riedel
Sang: Peter Krüger
Guitar: Fredrich Rösen
Trommer:Espen Heinrich
Bas: Oliver Riedel

Punkgrupper fra Tyskland