kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hurst Castle

Hurst Castle er et artillerifort, der blev opført af kong Henrik 8. på Hurst Spit i Hampshire, England mellem 1541 og 1544. Den var en del af kongens Device Forts, der skull ebeskytte Englands kyst mod invasion fra Frankrig og Det tysk-romerske Rige, og den beskyttede den vestlige adgang til vandområdet kaldet Solent. Den tidlige borg havde et centralt keep op tre bastioner, og i 1547 var den udstyret med 26 kanoner. Det var en dyr fæstning at drive grundet sin størrelse, men det var en af de stærkeste fæstninger. Under den engelske borgerkrig i 1640'erne havde rundhovederne kontrol over Hurst, og den blev kortvarigt brugt til at holde kong Charles 1. fanget inden han blev henrettet i 1649. Det var i brug op i 1700-tallet, men fik lov at forfalde.

Der blev udført reperationer under de franske revolutionskrige og napoleonskrigene med Frankrig, og fæstningen blev moderniseret for at gøre plads til større kanoner.

Under ørste verdenskrig blev den brugt til at beskytte indsejlignen til Solen, og under anden verdenskrig blev den igen udstyret med kanoner til at beskytte landet. I 1956 tog militæret den ud af drift.
I dag drives stedet af English Heritage og Friends of Hurst Castle som en turistattraktion. I 2015 havde den omkring 40.000 besøgende.
Erosion er blevet et stigende problem, og i januar 2021 rapporterede lokale medier, at Hurst Castle havde brug for reparationer hurtigst muligt, og muren på den øslige vinge var delvist kollapset 26. februar 2021.

World Monuments Fund inkluderede dne på deres liste World Monuments Watch over bygninger med risiko for forfald i 2022.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Hampshire
Device Forts
Netley Castle

Netley Castle er et tidlige artillerifort opført i enten 1542 eller 1544 af kong Henrik 8. i landsbyen Netley, Hampshire, England. Den var en del af kongens Device Forts, der skulle beskytte Englands kyst mod invasion fra Frankrig og Det tysk-romerske Rige, og den beskyttede Southampton Water nær the Solent.
Borgen bestod af et keep flankeret af to kanonplatforme, og den havde en garnison på 10 mand. Den blev taget ud af militær brug under den engelske borgerkrig og i 1743 var det en overgroet ruin. I 1800-tallet blev ejendommen gradvist ombygget til privat hjem, og der blev lavet en tilbygning i nygotik med oktagonale tårne. Mellem 1939 og 1998 blev bygningen brugt til plejehjem, men de høje vedligeholdelsesomkostninger gjorde, at det måtte lukke.
Efter en arkæologisk undersøgelse blev det herefter ombygget til ni lejligheder.

Det er en listed building af anden grad.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Hampshire
Device Forts
Tuzly Lagunerne

Tuzly Lagunerne (, ) er en gruppe af marine laguner (limans) i det sydlige Bessarabien (Budjak) i Ukraine. Lagunerne er en del af Tuzly Lagunerne Nationalpark, der blev oprettet den 1. januar 2010. Det blev i 1995 udpeget som vådområde under Ramsarkonventionen. Navnet på lagunerne stammer fra det tyrkiske Tuzlu, hvilket betyder salt.

Gruppen omfatter tre hovedlaguner: Shahany, Alibey og Burnas, og også mindre laguner: Solone Ozero, Khadzhyder, Karachaus, Budury, Kurudiol, Martaza, Mahala, Malyi Sasyk og Dzhantshey.

Det samlede areal af lagunerne er 206 km2 og de har en dybde på 1,6–2,5 m, i gennemsnit 1,0–1,3 m. Lagunerne er adskilt fra Sortehavet af en 29 km lang sandbanke, som er 60-400 m bred og 1-3 m høj.

Kilder og henvisninger 

Ramsarområder
Ukraines geografi
Sortehavet
Kystlaguner og strandsøer
Portchester Castle

Portchester Castle er en middelalderborg, der blev opført inden for murene af et romerske saksisk kystforter, kaldet Portus Adurni, ved Portchester øst for Fareham i Hampshire, England.

Keepet blev sandsynligvis opført i slutningen af 1000-tallet som en borg til baronen og Portchester, og den blev overtaget af kronen i 1154. Kongen kontrollerede borgen i adskillige århundreder og det var blandt Johan uden lands yndlings jagtslotte. Det blev belejret og erobret af franskmændene i 1216 inden det blev generobret af englænderne kort efter. Herefter forblev fæstningen under engelsk kontrol.

Den er anlagt med overblik over Portsmouth Harbour, og i middelalderen var Portchester en af landets vigtigste havne. Borgen var udgangspunkt for adskillige krigstogter i Frankrig ledet af engelske konger. Forventningen om en fransk invasion i begyndelsen af 1300-tallet fik Edvard 2. til at bruge £1.100 på at reparara og forstærke Portchester Castle. En plan om at afsætte Henrik 5. blev opdaget og de skyldige blev fanget ved Portchester; begivenhederne er dramatiseret i Shakespeares skuespil Henrik 5.. Senere i borgens historie blev den brugt som fængsel.

I dag er Portchester Castle klassificeret som Scheduled Ancient Monument og listed building af første grad. Borgen har været ejet af Southwick Estate siden 1600-tallet men drives English Heritage, og den er åben for besøgende hele året.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Hampshire
Southsea Castle

Southsea Castle, historisk kendt som Chaderton Castle, South Castle og Portsea Castle, er et artillerifort, der blev opført af Henrik 8. på Portsea Island, Hampshire, England i 1544. Den var en del af kongens Device Forts, der skulle beskytte Englands kyst mod invasion fra Frankrig og Det tysk-romerske Rige, og den beskyttede vandområdet kaldet Solent og den østlige adgang til Portsmouth. Borgen havde et centralt keep og to rektangulære kanonplatforme mod øst og vest, samt to vinklede bastioner på for- og bagsiden, og det var et tidligt engelsk eksempel på trace italienne-stilen, der var populær på kontinentet. Cowdray-indgraveringerne af slaget ved Solent i 1545 afbilder Henrik 8., der besøger fæstningen. På trods af flere store brande var den i militær service indtil den engelske borgerkrig i 1600-tallet, hvor rundhovederne stormede den i 1642.

Den blev udvidet i 1680'erne af Sir Bernard de Gomme, og efter en periode med forfald i 1700-tallet blev den gendesignet igen i 1814 under napeleonskrigene. Efter en kort periode som militærfængsel i 1840'erne blev befæstningen udvidet i 1850'erne og 1860'erne med yderligere batterier mod øst og vest. Forsvarsværkerne blev opgraderet og forbedret i dette århundrede grundet frygt for en fransk invasion, og det var en del af planen for at forsvar Portsmouth under første verdenskrig. I mellemkrigstiden blev nogle af forsvarsværkerne fjernet, men fæstningen blev igen taget i brug under anden verdenskrig, hvor den var involveret i Operation Grasp, som omfattede erobringen af en fransk krigsskib Portsmouth harbour.
I 1960 blev Southsea Castle solgt til Portsmouth City Council. Den blev restaureret til sit udseende før 1850 og er nu åben som turistattraktioner. I 2011–12 havde den 90.000 besøgende.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Hampshire
Device Forts
Device Forts

Device Forts, også kendt som Henrician castles og blockhouses, var en serie artillerifæstninger, der blev opført af Henrik 8. til at beskytte Englands kyst. Traditionelt havde Kronen overladt kystforsvaret til lokale herremænd og samfund, men truslen om en fransk eller spansk ledet invasion fik kongen til at igangsætte en ordre, kaldet et "device", om at igangsætte et program der indbefattede opførslen af en række forsvarsværker i perioden 1539 til 1547.
Fæstningerne går fra store borge i sten placeret til at beskytte the Downs ankerplads i Kent, til små blokhuse med udsigt til Milford Haven i Pembrokeshire, og bastioner langs Essex' kyst. Nogle forter blev drevet uafhængigt, mens andre blev designet til at give gensidig beskyttelse. Device-programmet var voldsomt dyrt, og kostede £376.000 (estimeret til mellem £2 og £82 mia. i nutidens penge), og en stor del af disse penge kom fra overskuddet ved klosteropløsningen får år forinden.

Erosion har helt eller delvist ødelagt flere af fæstningerne. Mange er dog blevet restaureret og er åbne for offentligheden.

Referencer

Eksterne henvisninger
Emilia-Romagnas Grand Prix

Emilia-Romagnas Grand Prix er et Formel 1-løb, som bliver kørt på Autodromo Enzo e Dino Ferrari, bedre kendt som Imola, i byen Imola i Emilia-Romagna i Italien. Løbet blev kørt for første gang i 2020.

Baggrund 
Imola har tidligere været brugt i Formel 1, først i Italiens Grand Prix 1980, og senere mellem 1981 og 2006 som San Marinos Grand Prix.

Emilia-Romagnas Grand Prixet blev tilføjet til kalenderen for 2020 sæsonen, som en af erstatningerne for de grand prix som ikke kunne blive kørt på grund af Coronaviruspandemien. Det var oprindeligt meningen at grand prixet kun skulle være for 2020 sæsonen, men det returnerede igen i 2021 sæsonen og vil også blive brugt i 2022 sæsonen, som erstatning for Kinas Grand Prix, som ikke har kunne blive afholdt på grund af coronavirusrestriktioner.

Det blev i marts 2022 annonceret at Formel 1 vil fortsætte med at køre på Imola frem til 2025.

Vindere af Emilia-Romagnas Grand Prix

Kilder

Eksterne henvisninger
C-EM i curling 2022

C-Europamesterskabet i curling 2022 for herre- og kvindehold var det 12. C-EM i curling gennem tiden. Mesterskabet blev arrangeret af World Curling Federation og afviklet i Kaunas Ispalads i Kaunas, Litauen i perioden 30. april - 5. maj 2022 med deltagelse af otte kvinde- og ni herrehold. Litauen var C-EM-værtsland for første gang.

Både mændene og kvinderne spillede om to ledige pladser ved B-EM senere på året.

Mændenes mesterskab blev vundet af Irland, som i finalen besejrede Ukraine med 8-2, og som dermed vandt C-EM for første gang. Indtil da havde irernes bedste resultater ved C-EM været fire bronzemedaljer i 2014, 2016, 2017 og 2018, mens Ukraine ikke tidligere havde vundet medaljer ved C-EM. Bronzemedaljerne gik til Portugal, som i bronzekampen vandt 8-5 over værtslandet Litauen, og landet vandt dermed C-EM-medaljer for første gang.

I kvindernes mesterskab sejrede Belgien efter finalesejr på 9-6 over Spanien, og dermed vandt belgierne C-EM-medaljer for første gang. Spanien vandt C-EM-medaljer for første gang siden 2017. Bronzemedaljerne blev vundet af Finland efter at have slået Irland med 9-7 i bronzekampen. Finland vandt C-EM-medaljer for første gang.

De to bedste hold i hver mesterskab kvalificerede sig til B-EM senere på året. Efterfølgende blev Rusland og Hviderusland udelukket fra A- og B-EM i curling 2022, hvilket medførte, at Portugal og Litauen også fik plads ved mændenes B-EM, mens Finland fik den ekstra ledige plads ved kvindernes B-EM.

Mænd 

I mændenes turnering spillede ni hold om to pladser ved B-EM senere på året. Holdene spillede først et grundspil alle-mod-alle, hvorefter de fire bedste hold gik videre til slutspillet, der blev afviklet med semifinaler, bronzekamp og finale.

Grundspil

Slutspil 

Slutspillet havde deltagelse af de fire bedste hold fra grundspillet, Irland, Ukraine, Litauen og Portugal. Holdene, der sluttede som nr. 1 og 4 i grundspillet mødtes i den ene semifinale, mens nr. 2 og 3 spillede i den anden. De to finalister gik videre til B-EM.

Semifinaler

Bronzekamp

Finale

Samlet rangering

Kvinder 

I kvindernes turnering spillede otte hold om to pladser ved B-EM senere på året. Holdene spillede først et grundspil, der bliver afviklet som en dobbeltturnering alle-mod-alle, hvorefter de fire bedste hold gik videre til slutspillet.

Grundspil

Slutspil 

Slutspillet havde deltagelse af de fire bedste hold fra grundspillet, Finland, Belgien, Irland og Spanien. Holdene, der sluttede som nr. 1 og 4 i grundspillet mødtes i den ene semifinale, mens nr. 2 og 3 spillede i den anden. De to finalister gik videre til B-EM.

Semifinaler

Bronzekamp

Finale

Samlet rangering

Kilder / eksterne henvisninger 
 World Curling Federation 
 World Curling Federation - C-EM 2022 
 WCF - Historical Results - European Curling Championships 2022 C-Division - Men 
 WCF - Historical Results - European Curling Championships 2022 C-Division - Women

Noter 

2022
Curling i 2022
Curling i Litauen
Kaunas
Transfigurationskathedralen (Tjernihiv)

Transfigurationskathedralen eller Saviour-Transfigurationskathedralen () er den ældste bygning i Tjernihiv i Ukraine, og en af de få overlevende bygninger i før-mongolsk Rusland. Den ligger i Dytynets Park.

Historie 
Byggeriet af katedralen blev startet af prins Mstislav af Chernigov, og legenden siger, at da Mstislav døde i 1035 eller 1036, var højden af murene lig med højden af en rytter. Det er uklart, hvornår byggeriet stod færdigt. Mstitlav blev begravet i katedralen. Transfigurationskatedralen blev beskadiget i 1239 under den mongolske invasion, renoveret i midten af det 17. århundrede, brændt ned i det 18. århundrede og blev igen renoveret senere. Det nuværende ydre stammer fra slutningen af det 19. århundrede.

Arkitekturen er usædvanlig, da den kombinerer elementer fra en romersk basilika med en typisk byzantinsk kirke. Det har tre skibe med tre apsis og fem kupler. Der er to tårne på de to sider af hovedfacaden.

Katedralen har været på den foreløbige verdensarvsliste siden 1989.

Kilder og henvisninger 

 
 

Kirker i Ukraine
Tjernihiv oblast
Uday (flod)

Uday () er en flod i Ukraine, en højre biflod til Sula, i Dnepr-bassinet. Den er 327 km lang og har et afvandingsområde på 7.030 km2. 

Uday har sit udspring nær landsbyen Rozhnivka i Pryluky Raion i Chernihiv oblast. Floden løber gennem Dnepr-lavlandet, inden for Chernihiv-oblasten og Poltava-oblasten. Dens vand kommer overvejende fra smeltende sne. Den fryser til mellem november og begyndelsen af januar, og bliver under isen indtil mellem marts til midten af april. Den gennemsnitlige udledning af Uday på 39 km fra mundingen er 9,4 m3/s. 

Byerne Pryluky og Pyrjatyn ligger ved Uday, såvel som de byagtige bebyggelser Dihtiari, Varva, Ladan og landsbyen Pisky-Udais'ki.

Bifloder 
 Fra venstre: Burymnya, Ichenka, Radkivka, Smosh, Utka, Lysohir, Varva, Zhuravka, Mnoha.
 Fra højre: Halka, Jusjtjenkova, Stavka, Perevid, Vilshanka.

Kilder og henvisninger 

 Geographical Encyclopedia of Ukraine: 3 t. / Redaktion: OM Marinych (repl. Red.) Og andre. - K.: "Ukrainian Soviet Encyclopedia" af dem. MP Bazhana, 1989.
 Encyclopedia of Ukrainian Studies: Ordbogsdel: [i 11 bind] / Videnskabeligt samfund opkaldt efter Shevchenko; Mål. Ed. Prof. Dr. Volodymyr Kubiyovych. - Paris; New York: Young Life; Lviv; Kiev: Globus, 1955–2003.
 Hydrokemi af floderne på venstre bred skov-steppe / Ed. VK Khilchevsky, VA Stashuk. - K .: Nika-Center, 2014. - 230 s.
 Lozovitsky PS Miljøvurdering af kvaliteten af vandet i den øvre Uday som grundlag for tilrettelæggelse af overvågning af økosystemerne i de nationale naturparker i bassinet [Tekst] / PS Lozovitsky / / Beskyttet sag 2016. - nr. 1 (22). - med. 21-35
 Priluki.info

Floder i Poltava oblast
Floder i Tjernihiv oblast
Bifloder til Dnepr
We Wanna Be Free

"We Wanna Be Free" er en calypso-sang af den danske gruppe Shu-bi-dua, fra deres ottende album, Shu-bi-dua 8. Musikalsk er nummeret blevet til med kraftig inspiration fra Björn Afzelius' og Hoola Bandoola Bands store svenske hit "Juanita", og tekstmæssigt har Shu-bi-dua valgt synge versene på dansk, mens omkvædet er på engelsk. Sangen handler om en dreng, "Carlos", der vokser op "på en lille ø, meget tæt ved Ækvator" i et ikke nærmere defineret område af Latinamerika. Carlos og hans familie bor i et samfund, "hvor de dyrkede hamp og frihedskamp mod en fæl diktator", og hvor undertrykkelsen af befolkningen langsomt fører til en revolution. 

Eneste lyspunkt for Carlos, er den smukke pige "Camina", som han forelsker sig i og senere danner par med. Da folket har henrettet diktatoren med Carlos som leder, gentager historien sig. Nu er det diktatorens søn, der drømmer om at vælte Carlos, og revolutionen og mantraet "we wanna be free" kan begynde forfra. Mod slutningen af albumsangen, er det drengen Benjamin Holck Lassen (som "diktatorsønnen") der synger i stedet for Michael Bundesen.

Efter udgivelsen 
"We Wanna Be Free" udkom som single i 1982 sammen med "Costa Kalundborg", der også stammer fra 8'eren. Calypso-nummeret blev næsten øjeblikkeligt et hit og spillet hyppigt i de danske radioer rundt omkring. I dag regnes den blandt Shu-bi-duas helt store sange.

Medvirkende 
 Michael Bundesen: Sang
 Michael Hardinger: Guitar, kor
 Claus Asmussen: Guitar, kor
 Kim Daugaard: Bas, kor
 Willy Pedersen: Klaver, Orgel
 Kasper Winding: trommer

Øvrige medvirkende
 Hans-Christian Andresen: Valdhorn
 Ketil Christensen: Trompet 
 Benjamin Holck Lassen: omkvædsang

Referencer

Eksterne henvisninger
"We Wanna Be Free" på YouTube
Shu-bi-dua The Musical – Michael Hardinger fortæller om "We Wanna Be Free" (YouTube)''

Sange fra 1982
Shu-bi-dua-sange
Agnes Knochenhauer

Agnes Knochenhauer (født 5. maj 1989) er en svensk curlingspiller. 

Hun repræsenterede sit land under vinter-OL 2014 i Sochi, hvor hun tog sølv med det svenske hold som reserve. 

Hun tog guld under vinter-OL 2018.

Under vinter-OL 2022 i Beijing, tog hun bronze.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Curlingspillere fra Sverige
Personer fra Stockholm
Deltagere for Sverige ved vinter-OL 2014
Deltagere for Sverige ved vinter-OL 2018
Deltagere for Sverige ved vinter-OL 2022
Curlingspillere ved vinter-OL 2014
Curlingspillere ved vinter-OL 2018
Curlingspillere ved vinter-OL 2022
Medaljevindere ved vinter-OL 2014
Medaljevindere ved vinter-OL 2018
Medaljevindere ved vinter-OL 2022
Olympiske medaljevindere i curling
Olympiske mestre fra Sverige
Olympiske sølvmedaljevindere fra Sverige
Olympiske bronzemedaljevindere fra Sverige
Molotjna

Molotjna (,  Molochnaya), er en flod i Zaporizjzja-oblasten i det sydlige Ukraine. Bogstaveligt talt oversættes flodens navn som mælkeagtig. Floden er forbundet med den russiske mennonitiske kultur, engang baseret i den sydøstlige region af Ukraine siden 1804 som Molotschna-kolonien, der var en del af det russiske imperium på det tidspunkt.

I antikken blev floden kaldt Gerrhus eller Gerrus (). Floden blev kaldt Tokmak (Nogai) af Nogais.

Det løber ud i Molochnyi-mundingen i det Azovske hav. Den er 197 km lang og dens afvandingsområde er 3.450 km². En tidligere ø i floden indeholder det arkæologiske område Kamyana Mohyla.

Byer i området 

 Tokmak
 Molotjansk
 Melitopol

Kilder og henvisninger 

Floder i Zaporizjzja oblast
Everybody Loves a Happy Ending (Tears for Fears album)

Everybody Loves a Happy Ending er titlen på det sjette studioalbum af den britiske gruppe Tears For Fears. Det udkom på selskabet New Door/Universal Music d. 14. september 2004 i USA, og 7. marts 2005 udkom albummet i Europa hos selskabet Gut Records.

Spor 
"Everybody Loves a Happy Ending" - (04:21)
"Closest Thing to Heaven" - (03:36)
"Call Me Mellow" - (03:37)
"Size of Sorrow" - (04:43)
"Who Killed Tangerine" - (05:32)
"Quiet Ones" - (04:22)
"Who You Are" - (03:41)
"The Devil" - (03:30)
"Secret World" - (05:12)
"Killing with Kindness" - (05:25)
"Ladybird" - (04:49)
"Last Days on Earth" - (05:41)

Referencer 

Tears For Fears-album
Album fra 2004
Album fra 2005
Paul Ranson

Paul-Elie Ranson (født 29. Marts 1864 i Limoges ; død 20. februar 1909 i Paris) var en fransk designer og maler med tilknytning til symbolismen. Han grundlagde Académie Ranson, der eksisterede fra 1908 til 1955.
 
Ranson studerede på Académie Julian i Paris, hvor han mødte Paul Sérusier, Maurice Denis, Pierre Bonnard og Édouard Vuillard. De indgik med adskillige andre i gruppen Les Nabis, 'profeterne'.

Referencer

Eksterne henvisninger
  Wikimedia Commons har flere filer relaterede til Paul Ranson – Les Nabis – Académie Julian
 Paul Ranson i Den Store Danske på lex.dk af Vibeke Skov
Flere af Ransons værker hos ArtNet, Artnet.com
Paul Ranson −  − Fra Renoir Fine Art, Renoirinc.com
  Elèves et professeurs de l'Académie Julian (Elever og lærere ved Académie Julian)

Malere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Franskmænd i 1900-tallet
Tjeremosj

Tjeremosj (, , ) er en flod i det vestlige Ukraine, biflod fra højre bred til floden Prut.

Beskrivelse 
Den er dannet ved sammenløb af to øvre vandløb af floden Bilyi Tjeremosj (Hvide Tjeremosj) og Chornyi Tjeremosj (Sorte Tjeremosj) nær landsbyen Usteriky (Verhovyna rajon) og har en længde på 80 km. Chornyi Tjeremosj er 87 km lang med et afvandingsområde på 856 km2 og Bilyi Tjeremosj er 61 km lang med et afvandingsområde på 606 km2. Floden starter i Karpaterne og løber nogenlunde fra sydvest mod nordøst. Den passerer Bukovina Obchinas (en bjergkæde i de ydre østlige Karpater, der strækker sig i Ukraine og Rumænien) til højre for floden og den historiske underregion Pokuttya til flodens venstre side.

Det løber langs grænsen til de historiske regioner Bukovina og Galicien. I middelalderen og den tidlige moderne æra var det en del af grænsen mellem Fyrstendømmet Moldavien og Kongeriget Polen. I øjeblikket løber den langs grænsen mellem Ivano-Frankivsk og Tjernivtsi oblasterne.

Begge bredder i den øvre del af floden er beboet af .

Galleri

Byer i området 

 Verkhovyna
 Kuty
 Vyzhnytsya
 Vashkivtsi

Kilder og henvisninger 

 Vandruter ved Tjeremosj-floden
 Rafting på Tjeremosj-floden

Floder i Tjernivtsi oblast
Floder i Ivano-Frankivsk oblast
Præsidentvalget i USA 1876

Præsidentvalget i USA 1876 var det 23. præsidentvalget, der blev afholdt tirsdag d. 7. november 1876, hvor den republikanske kandidat Rutherford B. Hayes stod over for den demokratiske modkandidat Samuel J. Tilden. Det var et af de mest omstridte og kontroversielle præsidentvalg i amerikansk historie. Valget endte med forskellige forhandlinger mellem republikanerne og demokraterne, hvorefter et kompromis blev indgået.

Efter at den amerikanske præsident, Ulysses S. Grant, afviste at søge genvalg for en tredje periode på trods af, at man tidligere havde forventet dette, viste den amerikanske repræsentant James G. Blaine sig hurtigt som frontløberen for den republikanske nominering. Blaine var imidlertid ude af stand til at vinde flertal ved det republikanske nationalkonvent i 1876, som i stedet valgte Ohios guvernør Rutherford B. Hayes, som en kompromiskandidat.

Det demokratiske konvent i 1876 nominerede New Yorks guvernør, Samuel J. Tilden, ved den anden afstemning.

Valgresultaterne er fortsat blandt de mest omstridte nogensinde. Det er ikke bestridt, at Tilden modtog flest vælgerstemmer på nationalt niveau, men der var brede beskyldninger om valgsvindel, valgvold og anden frakendelse af hovedsageligt republikanske sorte vælgeres stemmer. Efter en første optælling af vælgerstemmerne havde Tilden vundet 184 valgmandsstemmer mod Hayes' 165, mens 20 stemmer fra fire delstater forsat var uafklaret. I Florida, Louisiana og South Carolina rapporterede begge partier, at deres kandidat havde vundet delstaten. I Oregon blev en valgmand udskiftet efter at være blevet erklæret ulovlig, idet denne blev erklæret som en "valgt eller udnævnt embedsmand." Spørgsmålet om hvem, der var berettiget disse valgmandsstemmer, er forsat en kilde til diskussion og kontrovers.

Der blev indgået en uformel aftale for at løse striden. Det såkaldte "Kompromis fra 1877" tildelte Hayes alle 20 valgmandsstemmer. Til gengæld for dette, og for derved at få demokraterne til at anerkende Hayes' sejr, gik republikanerne med til at trække føderale tropper tilbage fra syden og afslutte genopbygningen.

Valget i 1876 var det andet præsidentvalg i amerikansk historie, der så en præsidentkandidat vinde flest vælgerstemmer men ikke vinde selve valget. Til dato (pr. 2022) er det stadig det præsidentvalg, der står registeret med den smalleste valgsejr (185 mod 184), og det er samtidig det valg, der gav den højeste valgdeltagelse af den stemmeberettigede befolkning i amerikansk historie, på 81,8 %.

På trods af at han ikke blev præsident, var Tilden den første demokratiske præsidentkandidat siden James Buchanan i 1856 til at vinde et flertal af vælgerstemmerne.

Referencer

Eksterne links 
 
 Hayes Presidential Library med essays fra historikere
 Præsidentvalg i 1876 fra Library of Congress
 Rutherford B. Hayes om valget i 1876: Original Letter  Shapell Manuscript Foundation
 1876 folkeafstemning efter valgdistrikter
 Hayes vs. Tilden: Kontroversen om valgmandsstemmerne 1876–1877
   — Michael Sheppard, Massachusetts Institute of Technology
 Election of 1876 in Counting the Votes 

1876
USA 1876