kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Paul Bostaph

Paul Steven Bostaph (født 6. marts 1964 i San Francisco, Californien) er en heavy metal trommeslager, som har spillet med Forbidden (oprindeligt "Forbidden Evil"), Exodus, Testament og Systematic. Han spiller i øjeblikket med Slayer.

Biografi 
Efter Dave Lombardo forlod Slayer i 1992, forlod Bostaph Forbidden for at spille med Slayer. Han færdiggjorde en kort turne på den amerikanske vestkyst og i Europa med Slayer, deriblandt Castle Donington Festivalen. Bandet tog sig en pause resten af 1992 efter at have indspillet sangen "Disorder" med rapperen Ice-T til filmen Judgement Night. I denne periode turnerede Bostaph med Testament i USA i to måneder. Han forlod bandet i 1996 for at koncentrere sig om sit soloprojekt, "The Truth About Seafood", som han havde arbejdet med on/off i sin tid med Forbidden, og kom derefter tilbage til Slayer i januar 1997.

Bostaph forlod Slayer efter udgivelsen af albummet God Hates Us All i 2001, hvorefter den oprindelige trommeslager Lombardo vendte tilbage. Bostaph begyndte senere at spille i bandet Exodus i 2005, dog ikke som officielt medlem. Han medvirket på Exodus albumet, Shovel Headed Kill Machine. Bostaph har turneret med Testament på deres genforenings-turné i 2006.

Bostaph forlod Exodus i 2007, hvorefter han blev genforenet med Testament, for igen i 2013 at blive medlem af Slaye.

Diskografi

Med Forbidden 
 Forbidden Evil (1988)
 Twisted into Form (1990)

Med Testament 
 Return to the Apocalyptic City (1993)
 The Formation of Damnation (2008)

Med Slayer 
 Divine Intervention (1994)
 Undisputed Attitude (1996)
 Diabolus in Musica (1998)
 God Hates Us All (2001)
 Repentless (2015)

Systematic 
 Pleasure to Burn (2003)

Med Exodus 
 Shovel Headed Kill Machine (2005)

Queensrÿche featuring Geoff Tate 
 Frequency Unknown (2013)

Fodnoter

Eksterne henvisninger 

 Officiel webside 

Trommeslagere fra USA
Slayer
Personer fra San Francisco
Dave Lombardo

Dave Lombardo (født den 16. februar 1965 i Havana, Cuba) spillede trommer i det amerikanske thrash metalband Slayer. Lombardo har forladt bandet og kommet tilbage flere gange,  i modsætning til Tom Araya og Kerry King, som har været konstante.

Diskografi

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slayer
Trommeslagere fra USA
Calder Memorial Trophy

Calder Memorial Trophy – ofte bare: Calder Trophy; på dansk: Calder trofæet er et trofæ der årligt gives til den bedste rookie (førsteårsspiller) i National Hockey League. For at en spiller skal regnes som rookie i denne sammenhæng må han ikke have spillet 25 kampe eller flere i NHL i tidligere sæsoner. En spiller kan således godt komme i betragtning til trofæet selvom han har spillet op til 24 kampe i ligaen i tidligere sæsoner.

Spilleren skal desuden være under 26 år gammel. Aldersbegrænsningen blev indført efter at trofæet i 1990 blev vundet af den på det tidspunkt 31-årige Sergei Makarov. Makarov havde først i en relativ sen alder fået lov til at forlade Sovjetunionen for at spille i NHL.

Det er medlemmerne af Professional Hockey Writers Association der ved afstemning afgør hvem der skal tildeles trofæet. Trofæet blev senest givet til Patrick Kane, der fik æren foran Nicklas Bäckström og Jonathan Toews.

Historie 
Calder Memorial Trophy er opkaldt efter Frank Calder der var præsident for NHL fra ligaens første sæson i 1917 til sin død i 1943. Trofæet blev uddelt for første gang i 1937. Før da havde man fra 1933 uddelt en pris for 'Årets Rookie'.

På trods af at han havde massiv succes i sin første NHL-sæson vandt Wayne Gretzky ikke trofæet efter sin første sæson i NHL. Da han forinden havde spillet i den konkurrerende professionelle liga World Hockey Association, kunne han iflg. NHL's regler ikke komme i betragtning til Calder trofæet, der i stedet gik til Bostons Ray Bourque.

Calder Memorial Trophy skal ikke forveksles med den såkaldte Calder Cup der gives til det hold der vinder American Hockey League (AHL). Calder Cuppen er ligeledes opkaldt efter Frank Calder.

Vindere af Calder Memorial Trophy

Referencer 
 NHL.com

Ishockey i USA
NHL
Rasmus K. Andersen

Rasmus K. Andersen (født 28. november 1979) er en dansk professionel fodboldspiller, hvor hans primære position på banen er i forsvaret. Hans nuværende klub er 2. divisionsklubben Greve Fodbold, som han lavede en aftale med i sommeren 2006.

Efter at have været en tur forbi Nykøbing Falster Alliancen, B.93 samt Slagelse Boldklub og Idrætsforening, skrev han i sommeren 2005 kontrakt med 1. divisionsklubben Fremad Amager og debuterede for klubben den 31. juli 2005 mod Boldklubben Frem. Han opnåede dog kun at spille en ekstra førsteholdskamp for klubben (10 andetholdskampe samt to mål) inden forsvarsspilleren og klubben blev enige om ikke at forlænge kontrakten. Således skiftede han til den nyoprykkede 2. divisionsklub Greve Fodbold i sommeren 2006.

Rasmus blev gift med Emma Lisa Steglich-Andersen 18 august 2017 og skiftede der navn til Rasmus Kruse Steglich-Andersen.

Spillerkarriere 
 199x-xxxx: Nykøbing Falster Alliancen, Danmarksserien, kreds 2
 xxxx-200x: B.93, 1. division
 200x-2005: Slagelse BK&IF, 2. division
 2005-2006: Boldklubben Fremad Amager, 2 kampe og 0 mål, 1. division
 2006-: Greve Fodbold 14 kampe og 0 mål, 2. division Øst

Noter

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Danmark
War at the Warfield

War at the Warfield er en live-dvd af Slayer.

Indspilning 
War at the Warfield blev filmet på Warfield Theatre i San Francisco, Californien 7. december 2001, og blev Slayers første musik-dvd. Selvom dvd'en oprindeligt skulle udgives 13. februar 2003, blev den udskudt flere gange, på grund af ikke nærmere specificerede "produktionsproblemer". 20. maj blev det dog bekendtgjort af dvd'en ville blive udgivet 17. juni 2003, – men dvd'en blev dog skubbet yderligere til 27. juli.

Modtagelse 
Dvd'en, som blev udgivet gennem UMVD (Universal Music & Video Distribution), debuterede som nr. 3 på Billboard 200 dvd-hitlisten, og solgte over 7.000 eksemplarer i den første uge alene.

Spor 
 "Disciple"
 "War Ensemble"
 "Stain of Mind"
 "New Faith"
 "Postmortem"
 "Raining Blood"
 "Hell Awaits"
 "Here Comes the Pain"
 "Die By The Sword"
 "Dittohead"
 "Bloodline"
 "God Send Death"
 "Dead Skin Mask"
 "Seasons in the Abyss"
 "Captor of Sin"
 "Mandatory Suicide"
 "Chemical Warfare"
 "South of Heaven"
 "Angel of Death"
 "Bonus Material"

Medvirkende 
 Tom Araya – Bas, Sang
 Jeff Hanneman – Guitar
 Kerry King – Guitar
 Paul Bostaph – Trommer

References 

Slayer-album
Album fra 2003
Sam Fisher

Samuel Fisher (kendt som Sam Fisher) er hovedpersonen i spilserien Splinter Cell. Man styrer ham igennem nogle missioner, der skal afværge internationale og udenrigspolitiske kriser, som kan have indflydelse på verdensfreden. 

Sam Fisher har i mange år gjort tjeneste ved CIA Directorate of Operations og U.S. Navy SEAL Team 3. Han er 178 cm og vejer 77 kg, har sort hår og grønne øjne, og for det meste skægstubbe. Han er agent i felten hos 3. Echelon, som er en særligt tophemmelig underafdeling af det amerikanske National Security Agency (NSA) 
Fisher Sam er meget smidig og atletisk samt ekspert i at infiltere lydløst og uset. Han foretrækker at arbejde alene i felten.
Fisher var den første som blev rekrutteret til 3. Echelons hemmelige "Splinter Cell" sektion. 

Fisher bor i et rækkehus i Towson, Maryland, når han ikke er indsat et sted i verden. Fisher træner i og anvender det israelske nærkampssystem Krav Maga. 
Da Fisher arbejdede på en amerikansk luftbase under den kolde krig i firserne blev han kæreste, og senere gift med, Regan Burns i 1984. De fik én datter sammen, Sarah Fisher, født 16. Juni, 1985) 
Fisher og Regan blev senere skilt og Regan brugte igen sit ungpigenavn, Burns. 
Hun døde af kræft i 1989. Sams datter Sarah blev dræbt i en trafikulykke i januar 2008. (dette foregår i spillet "Splinter Cell Double Agent" som udkom i år 2006)

Sam har sin helt egen humor, som er meget sort.  

Fisher, Sam
Jason og det gyldne skind

Jason og det gyldne skind (Jason and the Argonauts) er en engelsk fantasyfilm fra 1963, skrevet af Beverley Cross og instrueret af Don Chaffey. Den er berømt for Ray Harryhausens stop-motion-effekter og regnes både for Harryhausens bedste film og for en af de bedste film bygget over græsk mytologi.

Filmens mest berømte scene er Jasons kamp med de syv skeletter. Det tog Ray Harryhausen fire måneder at animere scenen, der regnes for en af filmhistoriens højdepunkter. 

Også scenen, hvor argonauterne flygter som myrer fra bronzegiganten Talos, hører til filmens uforglemmelige momenter, og har inspireret mange efterfølgende film. Det engelske filmblad Empire Magazine kårede i april 2004 Talos som det næstbedste film-monster nogensinde, efter King Kong.

Blandt filmens øvrige kvaliteter må fremhæves det begavede manuskript og Bernard Herrmanns kraftfulde musik.

Da Ray Harryhausen modtog en Oscar i 1992, udtalte Tom Hanks: "Nogle folk siger, det er Casablanca eller Citizen Kane, men jeg siger, at Jason og det gyldne skind er den bedste film, der nogensinde er lavet!"

Handling 
Handlingen følger sagnhelten Jason (Todd Armstrong), der rejser til verdens ende på jagt efter Det Gyldne Skind, hvis magiske kraft kan hjælpe ham med at generobre sin fars kongerige fra tronraneren Pelias (Douglas Wilmer). Med om bord på skibet Argo har Jason argonauterne, der bl.a. tæller skibsbyggeren Argos (Laurence Naismith), den luskede Acastus (Gary Raymond), den kloge Hylas (John Cairney) og den bomstærke Herkules (Nigel Green). 

Undervejs forelsker Jason sig i Medea (Nancy Kovack), og render ind i vanskeligheder såsom to flyvende harpyer, den kæmpemæssige bronzemand Talos, de Knusende Klipper, havguden Triton, den syvhovede Hydra og syv sværdbevæbnede skeletter. Fra Olympen følges Jasons bedrifter med spænding af de græske guder, deriblandt Zeus (Niall MacGinnis), Hera (Honor Blackman) og Hermes (Michael Gwynn).

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Britiske film fra 1963
Fantasyfilm fra Storbritannien
Kultfilm
Eventyrfilm fra Storbritannien
Engelsksprogede film
Film fra Columbia Pictures
Christian Jon Cherry

Christian Jon Cherry (født 9. december 1972 i København) er en dansk musiker og tidligere vejr-vært på DR. Han har er søn af jazzmusikeren Don Cherry, bror til musikeren og sangeren Eagle-Eye Cherry og halvbror til sangeren Neneh Cherry.

Karriere 
I starten af 1990 til medio 90'erne var Christian Cherry programmør for det danske pop/rock band Butterfly Banquette. Bandet nåede dog aldrig succes i samme skala som Eagle-Eye Cherry og Neneh Cherry gjorde, men nåede dog at gøre sit indtog på det danske musikmarked.

Christian Cherry har på samme vis som sin bror Eagle-Eye Cherry forsøgt sig i forskellige genrer. Man har bl.a. kunnet se ham på Mammutteatret belliggende på Nørrebrogade i København, hvor han medvirkede i stykket Festen, som i 2002 havde præmiere på Det Kongelige Teater. Her havde han medspillere som Jesper Langberg, Lisbet Lundquist samt Anna Pihl-skuespilleren, Charlotte Munck. Men han har også medvirket i en del andre stykker, som Ali Baba, Titanics Undergang m.m, samt forskellige opgaver inden for tv.

Christian Cherry er også skolelærer, og han underviser i fag som idræt, engelsk samt naturfag. Uddannelsen til lærer tog han på Blaagaard Statsseminarium i 2001.

Sidst i 1980'erne spillede Christian Cherry backgammon, og han endte blandt andet på en 1. plads ved Monte Carlo Cuppen i 1988.

I perioden 2015- 20 har Christian Cherry arbejdet som vejrvært hos DR.

Kildehenvisninger 

Musikere fra Danmark
Teaterskuespillere fra Danmark
Tjek fødselsår
Citizen Kane

Citizen Kane (i Danmark markedsført som Den store mand) er en amerikansk film fra 1941, instrueret af Orson Welles. Den var Welles' debutfilm, og er ofte blevet kaldt for verdens bedste film. Den vakte stor opsigt med sin banebrydende brug af dybdefokus, skæve vinkler og perspektiv set fra gulvet af. Fortællerteknisk er den et fletværk og et puslespil, og kom til at overskygge resten af Welles' karriere, som kom til at rumme både fejlgreb og ubetydelige film. Citizen Kane blev derimod et naturligt studiemateriale ved filmskolerne.

Handling 

Orson Welles spiller selv hovedrollen som aviskongen Charles Foster Kane, der i filmens åbningsscene udånder efter at have sagt sit sidste ord: "Rosebud" (= rosenknop). Vi oplever Kanes liv i en serie af flashbacks, idet en gruppe journalister forsøger at opklare, hvad han mente med ordet. Det afsløres først i filmens slutbillede.

Manuskriptet af Herman J. Mankiewicz og Orson Welles var inspireret af aviskongen William Randolph Hearsts liv. Hearst forsøgte derfor at få filmen bandlyst.

Hovedelementerne i Kanes liv er:
 Opkøbet af The New York Inquirer, som Kane forvandler til en højrøstet tabloid-avis med kolossale oplag. 
 Historien om Kanes fald, der begynder med, at han forelsker sig i "sangerinden" Susan Alexander. Hans utroskab opdages af rivalen Jim Gettys, der udnytter den til at vinde i senatorvalget, hvor Kane ellers lå an til en sikker sejr.
 Bruddet mellem Kane og hans gamle ven Jedediah Leland.
 Kane mislykkes i at gøre sin nye kone, Susan, til operasangerinde. Efter skandalen lægger hun enorme puslespil, før hun forlader Kane i hans spejlkabinet. 

Charles Foster Kane udgiver i filmen en avis ved navn Inquirer. Det danske filmtidsskrift Inquirer er opkaldt efter denne avis.

Ranking
British Film Institutes tidsskrift har siden 1962 holdt en afstemning hvert tiende år, der resulterer i en "top ti"-liste over verdens bedste film. Fra 1962 og frem til 2012 har Citizen Kane tronet urokkelig på listens førsteplads. Men i 2012 blev Hitchcocks Vertigo stemt frem til førsteplads, med 191 stemmer mod 157, der placerede Citizen Kane på listens andenplads. På regissørernes "top ti" blev Citizen Kane også detroniseret i 2012. Mens Tokyo Story for første gang kom på førsteplads, endte Citizen Kane på en delt andenplads sammen med Stanley Kubricks 2001: A Space Odyssey.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Dramafilm fra USA
Amerikanske film fra 1941
Film instrueret af Orson Welles
Hans Pilgaard

Hans Pilgaard Nielsen (født 2. august 1963 i Blovstrød) er dansk journalist og tv-vært og har siden 1995 arbejdet på Nordisk Film. Han er dog oftest udlejet til TV 2.

Hans Pilgaard er student fra Frederiksborg Gymnasium og HF i 1982. Efter sin uddannelse som journalist, blev han vært på TV 2 Nord og TV 2 Danmark. Hans Pilgaard har stået i lære på Berlingske Tidende.

I 1997 tiltrådte Hans Pilgaard som morgenvært på TV3's morgenprogram Go' morgen men blev ved programmets nedlukning sluset videre til andre værtsjobs. Bedst kendt er Hans Pilgaard nok for sit mangeårige værtsskab på TV 2-programmet Go'aften Danmark. I 2007 trådte Hans Pilgaard for en stund ud af denne rolle og supplerede den med værtsskabet på TV 2-quizzen Hvem vil være millionær? og Gi' mig 5.

Den 11. august 2020 udkom første afsnit af serien Tilbage til 9. A på TV 2, hvor Hans Pilgaard opsøger sine gamle klassekammerater på Blovstrød Skole. Han startede projektet i oktober 2017 sammen med fotograf Rune Nygaard og det var færdigt to år senere.

Hans Pilgaard har udmærket sig ved offentligt at stå frem med sin homoseksualitet og har ligeledes modtaget en pris af Landsforeningen for Bøsser og Lesbiske for sin åbenhed omkring sit privatliv og sin seksualitet.

Udover at arbejde som tv-vært har Hans Pilgaard haft en mindre rolle i filmen Sprængfarlig bombe.

Kontrovers
Tirsdag d. 17. juni 2014 udgav BT en video, som viste Hans Pilgaard voldsomme reaktion overfor to piger, som angiveligt havde råbt af en hjemløs. Det vidne til episoden, som havde optaget videoen, havde ifølge hende selv optaget den for at udstille Hans Pilgaards verbale udbrud blandt andet "arrogante kælling". Reaktionen fra blandt andet Facebook har dog været den omvendte med støtteerklæringer til Hans Pilgaard alle vegne fra. Hans Pilgaard selv udtalte, at han hellere ville have været foruden den store opmærksomhed omkring episoden, men at han håbede, at det kunne føre gode ting med sig.

Privatliv
Han afslørede i sin biografi, "Støj og fortielser", at han er adopteret. Han mistede begge sine forældre i henholdsvis 2012 og 2014.

Han blev i 2015 ramt af tarmkræft men er i dag erklæret rask.

Han var gift med make-up artisten Henrik Torp fra 2003 til 2012.

Den 3. september 2016 blev Pilgaard gift med sin kæreste igennem fire år, Jobbe Pilgaard.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Hans Pilgaards blogpå TV 2 
 

Journalister fra Danmark
Tv-værter fra Danmark
Ansatte ved TV 2
Journalister ved Berlingske
Personer i Kraks Blå Bog
Personer fra Blovstrød
Filmbyen

Filmbyen er en samlende betegnelse for en række filmselskaber, der siden 1990'erne har haft til huse i den nedlagte militærlejr Avedørelejren i Avedøre. Blandt de selskaber som har til huse i Filmbyen er Zentropa og filmskolen Station Next. Tidligere lå også Nimbus Film, Innocent Pictures og Zeitgeist i Filmbyen. Filmbyen er også navnet på en gade, der går igennem området.

Flere dele af den tidligere militærlejr hører dog ikke under Filmbyen, deriblandt Cirkusmuseet samt flere andelsboligforeninger og restaurationsfaciliteter. Det er således misvisende at kalde hele militærlejrområdet Filmbyen.

Se Selskabsstyrelsens liste over virksomheder ved navn Filmbyen her.

Filmbyen ejes af Peter Aalbæk Jensen, der ligeledes virker som daglig direktør for Zentropa. Filmbyen rummer udover kontorfaciliteter også studier, redigering, klippegang samt en række administrationsfaciliteter herunder en mindre pavillionby, hvor arbejdende instruktører og andre filmfolk kan fordybe sig i fred og ro i deres arbejde.

Filmbyen har dannet ramme om film- og tv-produktioner som Farligt venskab (1995), Constance (1998), Pink Prison (1999), HotMen CoolBoyz (2000), All About Anna (2005), Dommeren (2005), Klovn (2005), De unge år: Erik Nietzsche sagaen del 1 (2007), Forestillinger (2007) m.fl. Under indspilningen af Dear Wendy (2005) omdannede Nimbus en hel sidegade til amerikansk lilleby med butiksfacader osv. De mest celebre af Lars von Triers film såsom Dogville (2003) med Nicole Kidman er dog blevet filmet i Trollhättan i Sverige.

Eksterne henvisninger 
 Filmbyen 

Avedøre
Filmselskaber fra Danmark
Veje i Danmark
GO' Aften Danmark

Go' aften Danmark var et aktualitetsprogram på TV 2, der blev sendt fra 2002 til 2019, hver aften i to afdelinger. Første del blev sendt fra kl. 17.30 - 17.55 og anden del fra 18.25-18.50.

Programmet blev sendt første gang i 2002 som et forsøg på at trække seere fra TV-Avisen på DR1. Programmet har siden fået konkurrence af Aftenshowet, der også sendes på DR1. Programmet erstattede også det populære TV 2-program Lykkehjulet.

Go' aften Danmark blev i showets sendetid 2002-2019 produceret af Nordisk Film TV og sendt live fra Nordisk Film TV's studier på Københavns Hovedbanegård. (med periodevise afstikkere til Tivoli).

Programmet var en del af GO', der var det fælles brand for Go' morgen Danmark, ''''Go' aften Danmark og Go' appetit.

Nedlæggelse af Go’ aften Danmark 

I 2019 valgte TV2 at trække stikket på Go’ Aften Danmark, efter 17 års aktivitet. Showet er blevet afløst af et andet program, ved navn “Go’ aften Live”.

Programmets værter 
De sidste værter på programmet var Felix Smith (2018-2019) , og tidligere mangeårig vært på TV 2 Nyhederne Jes Dorph-Petersen (2015-2019).

værterne 
 Felix Smith (2018-2019)
 Jes Dorph-Petersen (2015-2019)
 Lisbeth Østergaard 
 Nicolai Nybo Hansson (2011-2012)
 Steen Langeberg (2013-2017)
 Cecilie Frøkjær
 Mikkel Beha Erichsen (2008-2010) 
 Hans Pilgaard (2002-2008)
 Mette Weyde (2004-2008)
 Michele Bellaiche ((2006-2018)
 Lars Daneskov (2005)
 Annette Juhler Kjær (2002-2003)
 Anja Steensig (2002)

Eksterne henvisninger

Noter 

Tv-programmer fra TV 2 Danmark
Nyheds- og aktualitetsprogrammer fra Danmark
Danske tv-serier fra 2010'erne
Danske tv-serier fra 2000'erne
Piræus

Piræus (græsk: Πειραιεὺς Peiraiéfs nygræsk: Πειραιάς Peiraiás or Pireás) er en by i udkanten af Attika i Grækenland, syd for Athen. Den var havneby for Athen i oldtiden og blev udvalgt til at være den moderne havn, da Athen blev gengrundlagt i 1834. Piræus er stadig et stort shipping- og industricentrum og er endestation for Linje 1 (grøn linje), den elektriske jernbanelinje, der nu er indarbejdet i Athens Metro.

Piræus nomarchia, der inkluderer det omgivende land og nogle af øerne i den Saroniske Golf, består af et stenet landskab, der bl.a. inkluderer tre naturlige havne, en stor mod nordvest, der er en vigtig havn for det østlige Middelhav, og to mindre, Zea og Mikrolimano, der bruges til flådeformål. Den store havn betjener færgeruter til næsten hver eneste ø i den østlige del af Grækenland, øen Kreta, Kykladerne, de Dodekanesiske øer og store dele af det nordlige og østlige Ægæiske hav.

Piræus er hjemby for Grækenlands mest succesrige sportsklub, Olympiakos.

Drapetsona og Piræus kirkegård 

Ved den nordlige indgang til Piræus og halvanden kilometer vest for Piræus centrum ligger bydelen Drapetsona, der var del af Piræus indtil 1951, hvor den blev adskilt som selvstændig bydel. I Drapetsona var kirkegården for Piræus anlagt i 1834 omkring kirken for Sankt Dionysios. Samtidig opstod der også en del bordeller vest for denne kirke. 
I slutningen af det 19. århundrede blev Drapetsona vigtig for industriel bebyggelse i Piræus. Den første store havnebygning var Vasileiadis Skibsværftet, anlagt i 1898. Derefter blev andre industrier også etableret og fabrikker bygget som gødningsfabrikken i 1901, cementfabrik, byggepudsfabrik, garveri og senere bygninger for oliefirmaerne Shell, Mobil, BP. Siden mange års omstrukturering, verdenskrigene og finanskriserne, er datidens fabrikker gået ud af brug og mange af bygningerne ligger nu forladt som i andre dele af Piræus og hele Athen.

"Drapetsona" var også titlen på en rebetiko sang, skrevet og sunget af folkesangeren Grigoris Bithikotsis i 1961.

Eksterne henvisninger 

Byer i Grækenland
Forstæder til Athen
Attika
Havnebyer i Grækenland