kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sort gibbon

Den sorte gibbon (Nomascus concolor) er et dyr i gibbonfamilien. Den når en længde på 45-64 cm og vejer 4,5-9 kg. Den har en karakteristisk hårkam på toppen af hovedet. Den sorte gibbon lever i det sydøstlige Asien.

Der findes to underarter.
 Hylobates concolor concolor
 Hylobates concolor hainanus

Gibbonaben lever i toppen af træerne i Sydøstasien. 
Gibbonaber er 45-64 cm lange og vejer 4-7 kg. De bliver over 40 år gamle. Hovedet er lille og æggeformet og ligner mennesket rigtig meget. Gibbonen har ingen hale. 
Hunnen er drægtig i 7 måneder, og når den føder, får den en unge. De første fire måneder tilbringer gibbonungen tæt klamrende til hunnens mave. Selv når hunnen udfører de mest akrobatiske øvelser, er ungen i stand til at holde sig fast. 
Aben spiser meget varieret. Dens kost består af knopper, frø, frugter, insekter, blade, små pattedyr og bark. Al det føde gibbonen spiser er let fordøjelig, samtidig har gibbonaben et noget mindre fordøjelsessystem end dovendyret. Da den finder sin føde forskellige steder i skoven, er den nødt til at bevæge sig meget. 
Gibbonaber lever i små flokke. De små grupper har hvert deres territorium, som de ”passer” på. Hver morgen og aften synger gibbonaberne for at fortælle andre gibboner og dyr, at det er deres territorium. Sangen er så høj, at den kan høres i et stort område af regnskoven. Når en gibbon er omkring 5-6 år jager den flok, som den har levet hele sin barndom med, den væk, for det er nu tid til, at den skal lave sin egen lille flok. 
Gibbonaben bevæger sig på en helt speciel måde. Med dens lange muskuløse arme kan den svinge sig af sted i en hurtig fart. Aben kan springe op til 12 meter. Gibbonen sætter den ene hånd foran den anden i en slags hurtig armgang, når den bevæger sig gennem skoven. Det gør, at den er i stand til at hænge i luften uden at røre noget i et kort stykke tid. Den kan også løbe oven på grenene, mens den holder balancen ved hjælp af de lange arme. Gibbonens hurtige måde at komme frem på er ikke altid sikker, for mange gibbonaber er i løbet af sin levetid faldet ned. Gibboner kommer næsten aldrig ned på jorden. Den tilbringer 95 % af sin tid oppe i træerne. 
Gibbonaber er på ingen måde modige, hvis de på nogen måde føler sig truede, stikker de af. Mennesket er gibbonens værste fjende, men det er også andre rovdyr, der jager den. Farligst for gibbonen er leoparden, ørnen, pytonslangen og måren.

Aber fra Sydøstasien
Gibboner
Hvidkindet gibbon

Den hvidkindede gibbon (Hylobates leucogenys) er en abe i gibbonfamilien. Den når en længde på 45-64 cm og vejer 4,5-9 kg. Den hvidkindede gibbons arme er længere end benene.

Kilder 
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Hylobates leucogenys
 :wikispecies:Hylobates

Aber fra Sydøstasien
Gibboner
Sølvgibbon

En sølvgibbon er en art i familien gibboner. Arten lever endemisk på øen Java.

Aber fra Indonesien
Gibboner
Spurve

Spurve og snefinker (Passeridae) er en fuglefamilie inden for ordenen af små, frøædende spurvefugle. Familien har tidligere været opfattet som en del af væverfuglene, men står nu alene og omfatter 50 arter fordelt på 12 slægter. De fleste arter findes i Afrika, Asien og Europa, men enkelte har fulgt mennesket og derved bredt sig til hele verden. I Danmark findes arterne gråspurv og skovspurv.

Fællestræk 
Spurve og snefinker er frøædende fugle, der som regel søger deres føde på jorden. Mange arter er sociale både i og udenfor yngletiden. De bygger som regel overdækkede reder, og er alle dårlige sangere. Fjerdragten er ofte beskedent farvet.

Slægter 
Nogle af de 12 slægter i familien Passeridae:
 Plocepasser, (4 arter, fx spurvevæver)
 Passer (27 arter, fx gråspurv)
 Petronia (1 art, stenspurv)
 Montifringilla (3 arter, fx snefinke)
 Pyrgilauda (4 arter, fx afghansk snefinke)
 Hypocryptadius (1 art, brun brillefugl)

Fornylig (i 2010) er det blevet klarlagt, at brun brillefugl (Hypocryptadius cinnamomeus), en endemisk fugl fra Filippinerne, der ellers ikke ligner andre spurve, også tilhører familien Passeridae.

Alternativ klassifikation 
Et eksempel på en klassifikation af Passeridae baseret på fylogenetisk systematik fra midt i det første årti af 2000-tallet:
 Familie Spurve Passeridae
 Underfamilie Spurve Passerinae
 Slægt Spurve Passer
 Art Gråspurv Passer domesticus
 Art Skovspurv Passer montanus
 etc...
 Underfamilie Vipstjerter og pibere Motacillinae
 Underfamilie Jernspurve Prunellinae
 Underfamilie Væverfugle Ploceinae
 Art Blodnæbsvæver Quelea quelea
 Underfamilie Astrild, Amadiner  Estrildinae – Estrildini

 Art Malet astrild Emblema pictum
 Art Ildhalefinke Stagonopleura bella
 Art Rødøret finke Stagonopleura oculata
 Art Diamantfinke Stagonopleura guttata
 Art Tornastrild Neochmia temporalis
 Art Solastrild Neochmia phaeton
 Art Hvidbuget solastrild Neochmia phaeton evangelinae
 Art Solastrild Neochmia phaeton phaeton
 Art Sivastrild Neochmia ruficauda
 Art Ceresastrild Neochmia modesta
 Art Zebrafinke Taeniopygia guttata
 Art Timorzebrafinke Taeniopygia guttata guttata
 Art Australsk zebrafinke Taeniopygia guttata castanotis
 Art Ringastrild Taeniopygia bichenovii
 Art Gittervinget ringastrild Taeniopygia bichenovii annulosa
 Art Ringastrild Taeniopygia bichenovii bichenovii
 Art Maskebæltefinke Poephila personata
 Art Spidshalet bæltefinke Poephila acuticauda
 Art Korthalet bæltefinke Poephila cincta
 Art Sortgumpet bæltefinke Poephila cincta atropygialis
 Art Korthalet bæltefinke Poephila cincta cincta
 Art Gouldsamadine Chloebia gouldiae
 etc...
 Underfamilie Enker Estrildinae – Viduini

Noter

Kilder 
 Poul Hald-Mortensen (red. Hans Hvass), Danmarks Dyreverden, 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978, bind 8, side 331. .
 Danske navne på alverdens FUGLE Arkiveret version fra juli 2013.
 Gill, F & D Donsker (Eds). 2015. IOC World Bird List (v 5.1). . Arkiveret
Langnæbbet delfin

Den langnæbbede delfin (Stenella longirostris) er en lille delfin, der findes ret almindeligt i mest tropiske havområder over hele Jorden. Den er berømt for sine akrobatiske spring, hvor den roterer om sin egen akse.

Udbredelse og taksonomi 
Arten blev videnskabeligt beskrevet af John Edward Gray i 1828. Der er i øjeblikket fire anerkendte underarter.

 S. l. longirostris, den mest udbredte underart, der især findes omkring øer i Atlanterhavet, det Indiske Ocean og i den vestlige og centrale del af Stillehavet
 S. l. orientalis, findes på åbent hav i den tropiske del af det østlige Stillehav.
 S. l. centroamericana, findes kystnært fra det sydlige Mexico til Costa Rica.
 S. l. roseiventris, en dværgform, der findes på lavt vand i Sydøstasien, bl.a. Thailandbugten.

En hybridform mellem de to førstnævnte underarter, som kan kendes på sin hvide bug, findes i det østlige Stillehav.

Artsepitetet longirostris betyder 'langnæbbet' på latin.

Beskrivelse 

Langnæbbet delfin varierer meget i kropsform, størrelse og farvetegning. Normalt findes tre adskilte farvefelter, en mørk rygkappe, en lysere flanke og en hvidlig bug. Den østlige Stillehavs-race (S. l. orientalis) har dog en overvejende grå krop. I forhold til andre delfiner kendes den bedst på et langt næb, en opret rygfinne og de snurrende spring. Rygfinnen kan endda være lænet lidt fremad på ældre hanner i det østlige Stillehav.

Voksne individer kan variere i størrelse fra 130 til 210 cm og veje fra 45 til 75 kg. Hunner bliver gennemsnitligt kønsmodne i en alder af fem år, mens hanner bliver det efter omkring otte år. Levetiden vurderes til normalt at være 20 år. Det længstlevende kendte individ blev 26 år.

Langnæbbet delfin lever i flokke på 5 til 200 dyr, undertiden ses den i flokke på tusind dyr. Når den springer op af vandet, kan den snurre rundt om sin egen længdeakse op til syv gange, men kan også foretage normale spring. Kun clymenedelfinen kan på samme måde snurre rundt om sig selv, men gør det sjældnere.

Den ses ofte sammen med pantropisk plettet delfin.

Trusler 
Fra slutningen af 1950'erne indtil 1970'erne blev bestanden af den østlige Stillehavs-race (S. l. orientalis) reduceret med over 70 procent fra oprindelig 1,2 millioner individer, fordi dyrene blev dræbt i forbindelse med tunfiskeri. Bestanden er nu i bedring, men klassificeres alligevel som sårbar.

De fleste langnæbbede delfiner er nataktive og hviler derfor om dagen. Turister i turbåde menes at være forstyrrende, især omkring Hawaii, Bali og brasilianske Fernando de Noronha.

Kilder 

Plettede delfiner
Atlantisk plettet delfin

Atlantisk plettet delfin (Stenella frontalis) er en delfin som findes i de tropiske og varme tempererede dele af Atlanterhavet, i særlig grad i det vestlige Nordatlanten og i den Mexicanske Golf. Ældre individer er meget tydeligt plettede over hele kroppen. Arten ligner meget pantropisk plettet delfin, men har en mere robust kropsbygning og pletterne på bugen flyder ikke sammen med alderen.

Systematik 

Den atlantiske plettede delfin blev først videnskabeligt beskrevet af Cuvier i 1829. Der er en betydelig variation i udseendet indenfor arten og der er usikkerhed om den korrekte taksonomiske klassifikation. På nuværende tidspunkt anerkendes kun en enkelt art, men det er muligt at en stor og plettet form, der lever nær Florida, vil blive ophøjet til underart eller måske ny, selvstændig art.

Beskrivelse 
Farvetegningerne på den atlantiske plettede delfin varierer meget med alderen. Unge individer har ingen pletter, men blot en mørk rygkappe, og kan nemt forveksles med bl.a. øresvin. Når ungerne er vænnet fra, begynder de at få pletter. De får mørke pletter i de lyse områder og lyse pletter i de mørke områder. Efterhånden som dyrene bliver ældre, kommer der flere og flere pletter og de spreder sig til hele kroppen. På afstand kan nogle individer virke helt hvide, fordi de lyse pletter næsten helt dækker de mørke områder.

En udvokset atlantisk plettet delfin er 1,7 til 2,3 meter lang.

Som de andre arter i slægten Stenella er atlantisk plettet delfin et meget socialt dyr. Det er en hurtig svømmer, der ivrigt rider på bovbølgen fra både og laver akrobatiske luftspring.

Udbredelse 
Arten er begrænset til de tempererede og tropiske områder i Atlanterhavet. Den ses ofte i den vestlige ende af Golfstrømmen mellem Florida og Bermuda, mindre almindeligt længere mod øst, omkring Azorerne og De kanariske Øer. Den ses så langt nordpå som Cape Cod (New England) og Portugals kyst. Sydpå træffes de ned til Brasilien og Vestafrika.

Da arten er vanskelig at bestemme sikkert til havs findes der ikke ordentlige skøn over bestandsstørrelsen.

Interaktion med mennesket 
Atlantiske plettede delfiner kan f.eks. ses fra turbåde omkring Bahamas og Azorerne, men er mere sky i andre områder.

Et ukendt antal drukner formentlig i drivnet og nedgarn. Bifangsten skønnes ikke at have et omfang, der truer bestanden.

Referencer 

Plettede delfiner
Clymenedelfin

Clymenedelfinen (Stenella clymene) er en mindre delfinart, der er udbredt i subtropiske og tropiske dele af Atlanterhavet. Arten menes at være opstået som en krydsning mellem langnæbet delfin og stribet delfin, og blev først anerkendt som art i 1981. Indtil da blev den betragtet som en underart af den langnæbede delfin. Navnet er sandsynligvis givet efter okeaniden Klymene i græsk mytologi.

Beskrivelse 
Clymenedelfinen ligner meget den langnæbbede delfin. Næbbet på clymenedelfinen er en smule kortere end på den langnæbbede. Rygfinnen er desuden mindre trekantet og rygkappen når næsten undersidens hvide farve.

Undersiden er hvid eller lyserød. Langs siderne findes et bleggråt bælte, der løber fra hovedet og hele vejen til haleroden, hvor båndet bliver bredere. På oversiden findes en mørkegrå eller sort rygkappe. Næbbet, læberne og lufferne er mørke.

Arten bliver 1,7 til 2,0 meter lang og vejer 50-90 kg. Der vides intet om dens reproduktion, men hunner af den nærtstående langnæbbede delfin føder en enkelt kalv med to års mellemrum.

Clymenedelfinen kan foretage akrobatiske spring ligesom langnæbbet delfin, men mindre hyppigt. Den kommer tæt på skibe og rider ofte på deres bovbølger. Føden består sandsynligvis af små fisk og blæksprutter. Gruppestørrelsen varierer fra 5 til 50 individer.

Udbredelse 
Clymenedelfinen lever især i subtropiske og tropiske dele af Atlanterhavet. Dens fulde udbredelse er dog ikke præcist kendt, især ikke i den sydlige del. Grænsen for dens udbredelse i nord går omtrent fra New Jersey (USA) i vest til Marokko i øst. Den bliver jævnligt observeret i den Mexicanske Golf, men kendes ikke fra Middelhavet. Noget tyder på, at clymenedelfinen måske er den almindeligste hvalart i farvandet ud for Ghana.

Menneskelig udnyttelse 
Arten har ikke været udnyttet i stor grad af mennesker. Nogle dyr jages dog med harpun af fiskere i Caribien, og andre i net ud for det vestlige Afrika. På grund af manglende viden om bestandens størrelse er det ikke blevet vurderet af organisationen IUCN i hvor høj grad arten er truet af udryddelse.

Kilder

Plettede delfiner
Ombudsmand

En ombudsmand var i middelalderen en kongelig embedsmand, der forvaltede et givet område.

I moderne tid er en ombudsmand på dansk en betegnelse for en uafhængig myndighed, der uvildigt kan undersøge offentlige myndigheders administration af lovgivningen. I Danmark blev i forbindelse med grundlovsrevisionen i 1953 fastlagt, at Danmark skulle have en ombudsmandsinstitution, der “skal have indseende i statens civile og militære forvaltning”. Oprettelsen skete efter forbillede fra Sveriges tilsvarende institution, justitieombudsmanden.

Oprindelse og ordbrug
Ombudsman er den svenske form af ordet, der er gået ind i engelsk administration uden oversættelse, og også bruges på nogle andre sprog, f.eks. tysk Ombudsmann, og thailandsk ออมบุดสแมน, der udtales "om buds̄ mæn"

På nordiske sprog bruges dog de tilsvarende egne ord, der har fælles oprindelse (dansk ombudsmand, islandsk umboðsmaður og ældre norsk omudsmann; i dag foretrækkes dog det kønsneutrale ombud på norsk). På mange sprog bruges i stedet helt egne betegnelser, som spansk defensor del pueblo ("folkets forsvarer").

På dansk blev ordet tidligere brugt om en kongelig embedsmand, der repræsenterede kongemagten på herredsniveau (i Jyske Lov fra 1241: umbozman), og bruges også i dag om Kongeriget Danmarks repræsentanter på Færøene og Grønland (se nedenfor).

Institutioner
Der er ombudsmandsinstitutioner i mange lande:

Danmark

Folketinget
I Danmark er Folketingets Ombudsmand en kontrolinstans i forhold til den offentlige forvaltning, som er valgt af Folketinget. Ombudsmandsinstitutionen oprettedes i 1954 efter svensk forbillede.

Forbrug
Forbrugerombudsmanden oprettedes i Danmark i 1975 og fører bl.a. tilsyn med, at Markedsføringsloven overholdes.

Grønland
Den danske regerings øverste repræsentant på Grønland bærer titlen Rigsombudsmand.

Siden 1994 udpeger Grønlands parlament en ombudsmand, Landstingets ombudsmand eller Inatsisartut ombudsmandiat, der har lignende kompetence som Folketingets ombudsmand i Danmark.

Færøerne
Den danske regerings øverste repræsentant på Færøerne bærer siden 1948 titlen rigsombudsmand (tidl. amtmand).

Se også 
 Forvaltningsret
 Justitieombudsmand og Justitiekansler
 Den Europæiske Ombudsmand

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Folketingets Ombudmand
 Hjælp til opbygningen af ombudsmandsinstitutioner – specielt med henblik på Albanien 
 Forbrugerombudsmandens hjemmeside  - Guide til markedsføringsloven.

Jura
Forvaltningsret
Politik
Havodder

Havodderen (Enhydra lutris) er et havpattedyr i mårfamilien og eneste art i slægten Enhydra. Den er hjemmehørende langs kysterne i det nordlige Stillehav. Voksne havoddere vejer typisk mellem 14 og 45 kg, hvilket gør dem til de største medlemmer af mårfamilien, men blandt de mindste havpattedyr. I modsætning til de fleste havpattedyr er havodderens primære isoleringsform en usædvanligt tyk pels, den tætteste hos noget dyr. Selvom den kan gå på land, er havodderen i stand til at leve hele sit liv i havet.

Havodderen findes kystnært, hvor den kan dykke til bunden for at finde føde. Føden består overvejende af marine invertebrater såsom søpindsvin, forskellige snegle, muslinger og krebsdyr, men også forskellige arter af fisk. Havodderens fødesøgning er bemærkelsesværdig i flere henseender. For det første bruger havodderen regelmæssigt sten til at løsne og knuse byttedyr, hvilket gør den til et af de få pattedyr, der bruger værktøjer. For det andet betragtes havodderen i det meste af sit udbredelsesområde som en såkaldt nøgleart, der er afgørende for at opretholde tangskovens økosystem, idet den er i stand til at holde bestanden af søpindsvin nede. Uden havodderen græsser søpindsvinene brunalgerne så hårdt at tangskoven forsvinder.

Havodderen spiser en række arter, heriblandt søøre, der også er eftertragtede af mennesker, hvilket i visse områder fører til konflikter mellem havodderne og fiskeriet.

Bestanden af havodder skønnes at have været mellem 150.000 og 300.000 før den intensive jagt startede i 1741. Jagten varede indtil 1911, hvor den totale bestand var faldet til 1.000-2.000 individer. Herefter fulgte et internationalt forbud mod jagt på havodder, sammen med foranstaltninger til bevaring af arten og reintroduktion til det tidligere udbredelsesområde. Dette har medført en kraftig fremgang i bestanden, der nu findes i omkring 2/3 af det historiske udbredelsesområde. Reetableringen af havodderbestanden betragtes som en vigtig succes i marin naturbeskyttelse. I de senere år er bestandene omkring Aleuterne og langs Californiens kyst dog fladet eller fastholdt på lave niveauer, hvilket er grunden til at arten fortsat er klassificeret som en truet art (EN).

Referencer 

Dyr fra Nordasien
Havpattedyr
Mårfamilien
Nordamerikas fauna
Forbrugerombudsmanden

Forbrugerombudsmanden er en uafhængig tilsynsmyndighed udnævnt af Erhvervs- og Vækstministeriet, der har til opgave at føre tilsyn med, at erhvervslivet overholder reglerne i markedsføringsloven, betalingstjenesteloven, tobaksreklameloven, lov om juridisk rådgivning, serviceloven m.fl. Institutionen blev oprettet i 1975 for at varetage tilsynet med den på det tidspunkt nye markedsføringslov fra 1974.

Forbrugerombudsmanden var tidligere Christina Toftegaard Nielsen, der tiltrådte embedet 1. marts 2015. For nuværende er den fungerende forbrugerombudsmand Andreas Weidemann, hvilket han vil være indtil der er fundet en afløser for Christina Toftegaard Nielsen. Forbrugerombudsmanden udnævnes af erhvervs- og vækstministeren for et tidsrum på op til 6 år med mulighed for forlængelse med op til i alt 3 år. Dette følger af en ændring af markedsføringsloven fra 2010.

Sekretariat består pr. 31. december 2014 af 23 medarbejdere, der er stillet til rådighed af Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen.

Opgaverne og arbejdsområdet spænder vidt inden for markedsføringsspørgsmål. Overordnet arbejder institutionen primært med beskyttelsen af kollektive forbrugerinteresser. Således behandlede man i 2014 ca. 5.400 henvendelser og klager fra borgere, erhvervsdrivende, advokater mv. Hvis det findes nødvendigt, kan institutionen på eget initiativ begynde på en sag uden at have modtaget en klage.

Ud over at foretage almindelig sagsbehandling udsteder institutionen løbende retningslinjer og vejledninger til erhvervslivet om specifikke områder inden for markedsføring – f.eks. gebyrer, teleområdet og prisoplysninger. I henhold til markedsføringsloven kan Forbrugerombudsmanden anlægge retssager og nedlægge forbud mod markedsføringsaktiviteter, der er i strid med loven. Desuden kan hun anmode politiet om at foretage efterforskning.

Forbrugerombudsmandens sekretariat ligger på Carl Jacobsens Vej 35, 2500 Valby, København.

Tidligere forbrugerombudsmænd 
 Niels Ehrenreich (1975-1980)
 Frede Christensen (1981-1989)
 Hagen Jørgensen (1990-2006) 
 Henrik Saugmandsgaard Øe (2006-2014)
 Christina Toftegaard Nielsen (2015-nu)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Forbrugerombudsmandens hjemmeside 
 Forbrugerombudsmandens årsberetning for 2014 

Danske myndigheder
Ombudsmænd
Etableret i 1975
Asiatisk dværgodder

Den asiatiske dværgodder (Amblonyx cinereus tidl. Aonyx cinerea) er et medlem af mårfamilien. Den bliver 45-61 cm lang og vejer 1-5 kg. Den er dermed den mindste odderart. Hunodderen får gennemsnitlig 2 unger pr. kuld, men kan få fra 1 til 6.

Kilde 
 Taxonomicon – Amblonyx cinereus

Dyr fra Sydasien
Dyr fra Sydøstasien
Mårfamilien
Afrikansk fingerodder

Den afrikanske fingerodder (Aonyx capensis) er et medlem af mårfamilien. Den bliver 73-95 cm lang og vejer 10-16 kg. Hunodderen får 2-3 unger pr. kuld.

Fingerodder
IUCN Rødliste - ikke truede arter
Mårfamilien
Virginsk mår

Den virginske mår (Martes pennanti) er en nordamerikansk dyreart indenfor mårfamilien. Den bliver 45-75 cm lang og vejer 2-5 kg.

Mårfamilien
Nordamerikas fauna
Charsamår

Charsamåren (Martes flavigula) er et medlem af mårfamilien, der lever i det sydøstlige Asien. Dyret når en længde på 48-70 centimetet og vejer 1-5 kilo. Den minder om skovmåren, men er større.

Mårfamilien
Bistade

Et bistade er en menneskeskabt bolig for honningbifamilien. Honningbien er meget tolerant med hensyn til form og indretning, så udformningen tilgodeser i høj grad biavlerens ønsker.
I Danmark er to grundmodeller fremherskende: Trugstadet og opstablingsstadet. Opstablingsstadet, der består af flere ens kasser, der kan stables, er næsten enerådende blandt erhvervsbiavlere; mens trugstadet pga. sit mere tiltalende udseende stadig er populært hos hobbybiavlerne. Trugstadet rummer typisk 18 rammer i nederste etage (truget) og kan udvides med to magasiner med hver otte rammer i 2. etage.

I et bistade tilskyndes bierne til at bygge deres vokstavler i flytbare rammer. Biavleren forsyner rammerne med en vokstavle med den sekskantede form, bierne selv benytter, præget på begge sider. Bierne bygger deres celler ud fra dette prægede mønster. Derved kan biavleren styre, hvor bierne bygger. Gamle vokstavler bliver fjernet og smeltet om for at begrænse sygdomme. Bivoksen bruges til nye vokstavler. Overskud kan bl.a. anvendes til vokslys.

Biavleren kan tilsætte eller fjerne rammer efter bifamiliens størrelse, ligesom han fjerner rammer fyldt med honning. Honningen slynges ud af rammerne i en honningslynge.

Bierne bruger vokstavler dels til opfostring af yngel, dels til oplagring af pollen og honning. Ofte bruger biavleren dronningegitre til at adskille yngelområde og honninglager. Et dronningegitter har spalter, som arbejderbier netop kan passere, men som dronningen ikke kan passere.

Selv om bierne kan klare vinteren i en uisoleret kasse, er bistader normalt isolerede. Derved nedsættes biernes foderforbrug i løbet af vinteren.

Se også 

Biavl
Bikube

En bikube er en bolig for en bifamilie. Den fremstilles traditionelt af halm. Omtrent halvkugleform med et tværsnit på 60–70 cm. I nyere tid bruges kuber kun til indfangning og transport af bisværme. Tidligere blev noget større kuber anvendt som vedvarende bolig for bier, der blev holdt af mennesker (kubebiavl). En bikube er en superorganisme.

I modsætning til et bistade, der i det sidste 100 år har været enerådende i biavlen, bygger bierne deres vokskager frit i kuben. Det betyder, at biavleren ikke har mulighed for at tilse vokskagerne eller fjerne enkelte vokskager fx med henblik på honninghøst.

I Antikkens Grækenland var guden Aristaios hyrdeguden for bikuber og hjorte.

Biavl

he:כוורת דבורים