kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Maometto II

Maometto II er en opera i to akter af Gioachino Rossini til en italiensk libretto af Cesare della Valle baseret på hans tidligere skuespil Anna Erizo. Titelrollen, Maometto II, er inspireret af den historiske person, sultan Mehmed II. Uropførelsen fandt sted på Teatro di San Carlo i Napoli den 3. december 1820.

Roller

Synopsis 

 Sted: Negroponte
 Tid: 15. århundrede

Første akt 
Byzans er netop faldet til tyrkerne, og Maometto II's tropper belejrer på den venetianske by Negroponte (Chalkis). Den unge Calbo presser Paolo Erisso til at kæmpe videre og forsvare byen, mens Condulmiero ønsker at give op. Erissos datter, Anna skal giftes med Calbo, da det er hendes fars ønske. Hun er imidlertid i et hemmeligt forhold til en ukendt adelig, som hun har mødt i Korinth. Muslimerne bryder igennem forsvaret, og Erisso og Calbo bliver taget til fange. Maometto ankommer og genkendes af Anna: Han er hendes hemmelige elskerinde. Erisso og Anna forfærdes over denne pludselige åbenbaring. Anna truer med at dræbe sig selv, medmindre Maometto løslader Erisso og Calbo. Han lover hende et liv i luksus og går ind på hendes krav.

Anden akt 
Maometto erklærer sin kærlighed til Anna og tilbyder hende tronen, men hun nægter. Maometto tager af sted for at sætte et nyt angreb ind på borgen, men han efterlader sit kejserlige segl af hos hende. Anna slutter sig til Erisso og Calbo, der skjuler sig. Erisso oprindeligt dadler sin datter for at pleje omgang med fjenden, men hun sværger, at hun aldrig vil gifte sig med ham, og giver Erisso Maomettos segl, som vil gøre ham og Calbo i stand til at komme ud af skjulet. Erisso ægter Calbo og Anna foran hendes mors grav, og de to mænd går ud for at bekæmpe Maometto. Inden længe får Anna at vide, at Maometto er blevet besejret af Erisso og er flygtet, men at hendes liv er nu i fare, da han vil søge hævn. Hun bliver opsøgt af Maometto og hans mænd, og efter at have afsløret, at hun gav hans segl til sin far, og at hun har giftet sig med Calbo, jager hun en dolk i hjertet og dør på sin mors grav.

Diskografi 
 Philips – 1983 – Samuel Ramey (Maometto II), June Anderson (Anna), Margherita Zimmermann (Calbo), Ernesto Palacio (Erisso) – Ambrosian Opera Chorus, Philarmonia Orcherstra, Claudio Scimone (dirigent).

Referencer

Kilder 
 Casaglia, Gherardo "Maometto II" ,Almanacco Amadeus, 2005. Besøgt 4. marts 2010.
 Center for Italian Opera Studies, University of Chicago, 20operas/1mao2.html "Maometto II" (Introduktion til den kritiske udgave af partituret af Patricia Brauner, Philip Gossett og Claudio Scimone). Besøgt 4. marts 2010. 
 Holland, Bernard: "San Francisco Offers Rossini at Full Tilt", New York Times, 20. september 1988, side C7. Besøgt 4. marts 2010.

Eksterne links 
 Teatro La Fenice, Programma di sala: "Maometto II" , komplet libretto med illustrationer og ledsagende essays på italiensk (.doc-fil) 
 Diskografi

Operaer af Gioacchino Rossini
Baldassare Castiglione

Baldassare Castiglione (født 14. december 1478, død 8. februar 1529) var en italiensk renæssance-forfatter.

Han blev født i Casatico ved Mantua, og blev opdraget i Milano ved Ludovico il Moros hof under de bedste læreres vejledning og fik snart lejlighed til at lægge sine evner og kundskaber for dagen i det mantuanske herskerhus Gonzagas tjeneste, med hvilket han var beslægtet.

1504 gik Castiglione imidlertid over til at tjene hertug Guidobaldo af Urbino, der sendte ham som ambassadør, først til den engelske konge, Henrik VII, siden til Ludvig 12. af Frankrig. Senere valgte pave Pave Clemens 7. ham til Afsending til Karl V i Spanien. Men her fik han en meget ubehagelig stilling; trods behændighed og iver opnåede han ikke de attråede fordele hos kejseren. Paven nærede mistillid til hans troskab, og Castiglione ærgrede sig så meget over alt dette, at det voldte hans helsot.

Castiglione, hvis træk Rafael, hvem han beskyttede, har foreviget i et herligt portræt, er en smuk type på det bedste i den italienske renæssance. Dette fremtræder også i hans forfattervirksomhed, hvis ypperste frugt er dialogen Il Cortigiano (1528), der foregår ved hertug Guidobaldo af Urbinos hof, hvor et selskab af skønånder, lærde og damer, afhandler på åndrig vis det spørgsmål, hvad der fordres for at være en ret "cortigiano", dvs ikke blot "hofmand", men tillige ridder, gentleman, adelsmand, kavaler, den, der besidder den højeste dannelse.

I få af renæssancens litterære frembringelser har dens ånd givet sig et så tiltalende udtryk. Bogen blev meget beundret, ofte udgivet (således i Firenze 1894, kommenteret af Cian) og oversat på flere sprog. Men også Castigliones breve (2 bd, Padua 1769-71) til forskellige højtstående og fremragende personer har betydeligt værd.

Han har desuden skrevet digte på latin og italiensk og et hyrdedrama, Tirsi.

Litteratur 
 C. Martinati, Notizie storico-bibliografiche intorno al co. Baldassare Castaglione, [Firenze 1890]).

Referencer

Eksterne henvisninger 

Digtere fra Italien
Diplomater fra Italien
Personer fra renæssancen
Dramatikere fra Italien
Debatbogsforfattere
Foxboro Hot Tubs

Foxboro Hot Tubs er et garagerockband, der er et sideprojekt for de fire medlemmer af Green Day. Bandet består af alle Green Days medlemmer; Billie Joe Armstrong, Mike Dirnt, Tré Cool og Jason White, og Kevin Preston fra Prima Donna. Projektet startede i 2007 og har indtil videre resulteret i albummet Stop Drop and Roll!!! fra 2008.

Eksterne henvisninger 
 
 

Rockgrupper fra USA
Musikgrupper fra 2007
Broskovvejen

Broskovvejen er en oldtidsvej nordvest for Præstø.  Vejen har flere faser, med den ældste anlagt i yngre romersk jernalder. Den yngste fase af vejen dateres til middelalder og det samme gør de hulveje, som leder hen til Broskovvejen.
Vejen er et fornemt eksempel på vejbyggeriet i jernalder, der begrænsede sig til eng- og vådområder.

Kilde 

 Museerne Vordingborg

Vejhistorie
Arkæologiske områder i Danmark
Lokaliteter i Vordingborg Kommune
Skandinavisk jernalder
Risbyvejen

Risbyvejen er en oldtidsvej anlagt i vikingetiden ved et tidligere vadested over Rise Å, beliggende ca. otte kilometer vest for Præstø, hvor arkæologer har undersøgt et vejførløb.

Det undersøgte stykke vej er brolagt med sten. Da arkæologerne udgravede vejen i 1973-76 fandt de en brolægning af planker, som den østlige afslutning. Under plankerne lå et vognhjul og en slæde.

Risbyvejen kan føres helt tilbage til yngre stenalder, hvor den måske har været et trafikknudepunkt. 

Få hundrede meter fra vejen findes det befæstede anlæg Markildegård, som kan dateres til yngre stenalder.

Eksterne henvisninger og kilder 
 Museerne Vordingborg
 Bårse – oldtidens trafikknudepunkt

Arkæologiske områder i Danmark
Lokaliteter i Vordingborg Kommune
Skandinavisk jernalder
Lancia Y

Lancia Y (type 840) var en minibil fra Lancia, bygget mellem november 1995 og november 2003. Forgængeren var den i marts 1985 introducerede Lancia Y10.

Historie 
Bilen udmærkede sig hovedsageligt ved sit nyartede formsprog, lavet af den italienske designer Enrico Fumia. På grund af sit udseende opnåede modellen stor popularitet i Italien, mens den i resten af Europa forblev en nichebil. Y fandtes med et for dette segment meget stort udvalg af farver og udstyr, samt med alcantaraindtræk i forskellige farver. Kunden kunne ud over 13 forskellige standardfarver vælge mellem yderligere mere end 100 farvetoner fra det såkaldte Kaleidos-program.

Facelift 
Efter faceliftet i oktober 2000 benyttede Lancia indtræk af såkaldt "Castiglio"-mikrofiber i stedet for det hidtidige alcantara. I perioder kunne der fra fabrikken også leveres læderindtræk, som også kunne eftermonteres. Bemærkelsesværdigt var også placeringen af kombiinstrumentet i midten af instrumentbrættet. Komfortudstyret omfattede altid centrallåsesystem og el-ruder. Et klimaanlæg med pollenfilter kunne leveres mod merpris eller som standard, ligesom eljusterbare og -opvarmelige sidespejle, udetermometer, alufælge og skydetag.

LX-modellen (fra 2000 og frem) var som standard udstyret med en Blaupunkt-radio med integreret satellitnavigationssystem. Samtlige versioner var fra starten som standard udstyret med to airbags og ABS-bremser, og senere også sideairbags.

Teknisk set var den lille Lancia nært beslægtet med første generation af Fiat Punto, som den delte mange komponenter med. I modsætning til Punto fandtes Lancia Y dog kun som tredørs og kun med benzinmotorer. Motorprogrammet omfattede en 1,1-liters FIRE-motor med 40 kW (54 hk), en 1,2-liters FIRE-motor med 44 kW (60 hk) samt en 1,4-liters 12V-motor med 59 kW (80 hk), som senere blev afløst af en 1,2-liters FIRE 16V-motor med først 63 kW (86 hk) og senere 59 kW (80 hk). Kraften blev overført gennem en fem- eller sekstrins manuel gearkasse, eller − mod merpris i kombination med 60 hk-motoren frem til faceliftet − en trinløs CVT-automatgearkasse.

Basismodellen af Y hed LE, og derover rangerede LS- og derefter LX-modellerne. Den oprindeligt som tidsbegrænset specialudgave planlagte udstyrsvariant Elefantino Blu blev hurtigt fast basisversion og afløste til sidst LE. Til sportsligt orienterede kunder tilbød Lancia modellen Y Elefantino Rosso, som blandt andet var udstyret med sportsundervogn, alufælge i Titan-look samt en lavere udvekslet gearkasse i forbindelse med den stærkeste motor. Der har også fandtes specialmodeller med navne som Cosmopolitan, Unica, DoDo, Vanity, den til 300 eksemplarer begrænsede Limited Luxury samt i modellens sidste produktionsår Nuova LS.

I marts 2003 blev Lancia Ypsilon præsenteret som efterfølger; den kom på markedet i oktober måned samme år.

Tekniske data

Referencer

Litteratur 
 Automobil Revue. Katalog 1996, 2000 og 2001 (på tysk og fransk).
 Lancia Y instruktionsbog. Fiat Automobiler Danmark A/S, Eftermarkedsafdeling, juni 1997. Varenr. 1603.06.894.

Eksterne henvisninger 

Y
Minibiler
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 1995
Biler fra 1990'erne
Biler fra 2000'erne
Nordisk institut for kundskab om køn

Nordisk institut for kundskab om køn (NIKK), tidligere Nordisk institut for kvinde- og kønsforskning, blev grundlagt 1995 og er et tværnordisk kundskabscenter for kønsforskning og ligestilling i Norden. NIKK er placeret ved Universitetet i Oslo og er finansieret af Nordisk Ministerråd. NIKKs formål er at danne et brohoved mellem nordisk kønsforskning og ligestillingspolitik.

NIKKs virksomhed foregår i aktiv dialog med de nordiske ligestillingsministre (MR-JÄM) samt embedsmandskomiteen for ligestilling (ÄK-JÄM). NIKK bidrager til at gennemføre det nordiske samarbejdsprogram for ligestilling: "Med fokus på køn er målet et ligestillet samfund" (2006-2010).

NIKK initierer, koordinerer og udfører projekter som har til formål at belyse vigtige ligestillings- og kønspolitiske problemstillinger. Dette inkluderer forskningsprojekter, udredninger, oversigter og rapporter.

Projekter 

 Køn og magt i Norden (2008-2009)
 Prostitution i Norden (2007-2008)
 Gendered Citizenship in Multicultural Europe: The Impact of Contemporary Women's Movements (FEMCIT) (2007-2011)
 Effekter af familiepolitiske ordninger for ligestilling mellem kønnene (2007)
 Flerdimensional diskrimineringspolitik i Norden (2007)
 Likestilling og livskvalitet 2007. Survey om menn, likestilling og livskvalitet (2007)
 Unge, køn og pornografi i Norden (2004-2006)

NIKK udgiver gratisavisen NIKK magasin tre gange om året. Magasinet sætter fokus på nye emner og problemstillinger indenfor kønsforskning og ligestillingspolitik i de nordiske lande.

Kilder 
www.nikk.no

www.norden.org

Videnskabelige og historiske institutioner
Nordisk Ministerråd
Juliette Gréco

Juliette Gréco (født 7. februar 1927 i Montpellier, død 23. september 2020) var en fransk sangerinde og skuespillerinde.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Sangere fra Frankrig
Skuespillere fra Frankrig
Personer fra Montpellier
Justitiarius

Justitiarius (afledt af latin justitia, der betyder "retfærdighed") er en betegnelse brugt om bestemte dommere og embedsfolk.

I middelalderen var justitiarius dommer ved Kongens Retterting, men desuden en tidlig betegnelse for Rigens kansler, der blandt andet ekspederede kongebreve. Før Retsplejelovens ikrafttræden i Danmark i 1919 var justitiarius en almindelig betegnelse for præsidenten i flere retsinstanser, som Højesteret.

I Norge bruges betegnelsen fortsat om formanden for Norges Høyesterett.

Referencer 

Historiske Retspersoner
Salmonsens
Hedeslette

De vestjyske hedesletter blev dannet af smeltevandsfloder fra det isdække, der under Weichsel-istiden omfattede hele det østlige Danmark frem til Hovedstilstandslinjen for henved 18.000 år siden. 

Smeltevandsfloderne havde deres udspring i gletcherporte langs isranden og strømmede vestover mod Nordsøen gennem de lavestliggende dele af istidslandskabet fra næstsidste istid (Saale-istiden), det vil sige arealerne mellem bakkeøerne, det højeste dele af det ældre istidslandskab. 

Til de største hedesletter hører Kronhede Hedeslette, Karup Hedeslette, Grindsted Hedeslette og Tinglev Hedeslette, desuden Tirstrup Hedeslette og Løsning Hedeslette i tilknytning til til den østjyske israndslinje. 

Hedesletterne har skabt de naturgivne betingelser for heden som landskabstype med dens særegne bevoksning og dyreliv.

Litteratur 

P. E. Müller: "Bidrag til de jydske Hedesletters Naturhistorier. Karup Hedeslette og beslægtede Dannelser. En pedologisk Undersøgelse" (Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskabs Biologiske Meddelelser IV, 2; 1924) gg

Ekstern henvisning 

O. B. Bøggild (anmeldelse af:) Poul Harder: En østjydsk Israndslinje og dens Indflydelse paa Vandløbene. En geografisk Studie (Kjøbenhavn, 1908) (Geografisk Tidsskrift, Bind 19; 1907)
Leif Christensen: "Faststående og omlejrede saale-morænelersaflejringer. Et eksempel fra Sædding-området, Vestjylland" (Geografisk Tidsskrift, Bind 82; 1982)
N. Kingo Jacobsen: "Jordbundsundersøgelser i Tøndermarsken. En metodisk redegørelse med relation til den postglaciale udvikling" (Geografisk Tidsskrift, Bind 55; 1956)
Ruth Helkiær Jensen og Kr. M. Jensen: "Kulturlandskabet i Borris og Sdr. Felding — en kortbladsanalyse af et vestjysk landbrugssamfund og en dokumentation for dets udvikling" (Geografisk Tidsskrift, Bind 78-79; 1979)
Omtale Skov og Naturstyrelsen
Tirstrup hedeslette
Løsning hedeslette

Hede
Curia

Curia (da. 'kurie') betegnede i tidlig romersk historie en underafdeling af folket, eller en stamme. Ordet blev efterhånden også brugt om det sted hvor stammen eller gruppen mødtes for at diskutere. Etymologisk stammer ordet fra førklassisk latin "co-viria", samling af mænd.

I begyndelsen var der 30 curia-afdelinger, formodentlig blot for patriciere. Disse afdelinger dannede grundlag for Comitia curiata, hvor afstemmingerne fandt sted efter kurie.

Curia Hostilia i Rom var bygningen hvor det romerske senat mødtes. Senatet var oprindelig et råd af ældste (senex: "gammel mand") i stammerne som udgjorde romerfolket, men blev med republikkens vækst et stadig mægtigere organ, hovedsagelig af patriciere, og med positioner som gik i arv. Som riget voksede fik alle de byer, der havde status som municipium, eget senat efter model fra Rom.

I kejsertiden betegnede Curia enhver bygning hvor de lokale myndigheder holdt til og afholdt møder og høringer, og ordet omfattede efterhånden også de arbejdende dér, med betegnelsen curiales.

Med det vestromerske riges fald 476 gik begrebet ud af brug for verdslige institutioner, men i gejstlig sammenhæng bruges det fortsat: den romerske kurie er navnet på den katolske kirkes centrale forvaltningsorgan.

Se også 
 Curia Julia – Den romerske kurie

Eksterne henvisninger 
 Opslag "Kurie" i Salmonsen bd. 14, s. 938

Noter

Antikkens Rom
Alessandro Severo

Alessandro Severo, HWV A13, er en opera af Georg Friedrich Händel komponeret i 1738. Det er en af Händels tre pasticcioværker; det består af musik og arier fra hans tidligere operaer Giustino, Berenice og Arminio. Kun ouverturen og recitativerne var ny musik.

Opførelseshistorie 
Alessandro Severo blev ikke en succes ved premieren, der dirigeredes af komponisten selv den 25. februar 1738 på Haymarket Theatre i London.

Roller

Synopsis 
Operaen er baseret på historien om den romerske kejser Alexander Severus.

Noter

Referencer 
 Amadeus Almanac 
 

Operaer af Georg Friedrich Händel
Henrik Werner Hansen

Henrik Werner Hansen (født i 1944), er en politiembedsmand, som blev cand. jur. i 1971.

Hansen har virket som politifuldmægtig i årene 1971 – 1980, vicepolitimester i Kolding i årene 1980 – 2005 samt fungeret som konstitueret politimester i Kolding i årene 2005 – 2007.

Hansen har i 2010 udgivet en samfundskritisk kriminalroman En moderat tilstand på forlaget EC.Edition.
I 2012 udgav han "Justitsmord- sagen om hypnosemordene", hvor han godtgjorde, at der i den gamle straffesag fra 1953 var begået et justitsmord.
I 2016 udgav han "Kamæleonen Jenny Holm - Gestqpoagent.Nazijæger. Mirakkelkvinde. Om storstikkersken Jenny Holm.
Siden 2009 har han arbejdet som frivillig ved Kolding Politimuseum, har holdt en lang række foredrag og skrevet en del artikler.

Embedsmænd fra Danmark
Den danske historiske Forening

Den danske historiske Forening blev stiftet i 14. februar 1839 på initiativ af Christian Molbech med det formål at vække historisk interesse og fremme historiske studier.

Det af foreningen udgivne Historisk Tidsskrift er også blevet midtpunktet for historisk forskning i Danmark; ved siden af det har foreningen tillige udgivet mange særskilte arbejder, deriblandt så vigtige som N.M. Petersens Bidrag til den danske Litteraturs Historie, Holger Rørdams Universitetshistorie og Otto Vaupells skildring af den slesvigske treårskrig.

Sin 50-årige beståen fejrede foreningen 1889 ved at udgive Johannes Steenstrups Historieskrivningen i Danmark i 19. Aarh. (1801-63). Medlemmerne modtager alt, hvad foreningen udgiver; deres tal, der kort efter Foreningens stiftelse udgjorde 400, var i 1920'erne ca. 800. Den danske historiske Forening står i forbindelse med de historiske foreninger i Norge og Sverige.

Eksterne henvisninger 
 Foreningens vedtægter anno 1876 i Historisk Tidsskrift 
 Niels Clemmensen, "En forening bliver til – Christian Molbech og stiftelsen af den Danske Historiske Forening" i: Historisk Tidsskrift, Bind 15. række, 5 (1990) 1, s. 1-24 

Historiske Forening
Historie
Etableret i 1839
Leif Hermann

Leif Hermann (født 11. august 1941 i Maglegårds Sogn, Hellerup, død 13. marts 2022) var en dansk seminarielærer og medlem af Folketinget, valgt for Socialistisk Folkeparti (SF) i Skivekredsen (Viborg Amtskreds).

Hermann blev cand.jur. fra Københavns Universitet i 1967. Han har bl.a. arbejdet på juridisk kontor i Gladsaxe Kommune (1967-1973) og blev i 1974 lærer på Viborg-Seminariet, hvor han var, til han i 1998 blev afdelingsleder for seminariets afdeling i Thisted.

Fra 1975 til 1998 var han folketingskandidat i Skivekredsen, og fra 1984 til 1990 var han medlem af Folketinget for Socialistisk Folkeparti. Han var i perioden bl.a. partiets miljøordfører og retspolitiske ordfører. I 1998 blev han medlem af Skive Byråd, men udtrådte, da han i 2007 flyttede til København. Han var i 2009 opstillet til Københavns Borgerrepræsentation, men opnåede ikke valg. 

I 1992 blev han medlem af Naturklagenævnet, udpeget af SF. Han sad desuden i bestyrelsen for Krabbeholms Højskole. Leif Hermann var gennem flere år aktiv i Retspolitisk Forening og kritiserede SF for at have en populistisk retspolitik.

Referencer 

Personer fra Charlottenlund
Jurister fra Danmark
Lærere fra Danmark
Folketingsmedlemmer i 1980'erne
Folketingsmedlemmer i 1990'erne
Tidligere folketingsmedlemmer fra SF
Debattører fra Danmark
Kommunalbestyrelsesmedlemmer fra SF
Medlemmer af Skive Byråd
Birkedommer

Birkedommer (eller birkefoged) kaldtes indtil 1919 den embedsmand, der forestod et birk.

Birkedommerne i de kongelige birker blev altid beskikkede efter samme regler som herredsfogderne, før 1660 af lensmanden, derefter af kongen. Birkedommerne i de private birker blev oprindeligt beskikkede af birkepatronen på egen hånd, men efter at det allerede 1690 var blevet påbudt, at beskikkelserne skulle indsendes til kongelig konfirmation, blev beskikkelsesretten ved Forordning af 3. juni 1809 reduceret til en forslagsret.

Birkepatronen skulle nu foreslå 3 personer, blandt hvilke kongen ville beskikke den, han fandt værdigst til embedet. Da den private birkeret bortfaldt ved Grundloven, gik udnævnelsen endelig helt over til kongen.

Efter indførelsen af juridisk eksamen kunne kun eksaminerede personer (indtil 1821 også danske jurister) beskikkes til Birkedommer og birkeskriver, en bestemmelse, som det dog ikke altid var let at få overholdt for de private birkers vedkommende. Bestillingerne i disse var ofte meget slet aflagte, og lovgivningen kom først efterhånden ind på at stille bestemte krav med hensyn til lønningen.

I senere tid var det ikke ualmindeligt, at samme mand var dommer i flere private birker, eller at han med embedet i et sådant forenede stillingen som kongelig retsbetjent.

I det 17. og 18. århundrede var birkedommeren i de private birker som oftest meget afhængig af birkepatronen, hvad selvfølgelig kunne have uheldige følger for retsplejen. Birkedommeren har i øvrigt fra gammel tid indtaget en stilling, der er ganske analog med herredsfogdens. Ligesom denne var han oprindelig alene dommer, men blev siden det 18. århundrede også administrativ embedsmand. Titlen afskaffedes helt i 1919.

Kilder 

 

Historiske embeder i Danmark
Salmonsens
Det skandinaviske Litteraturselskab

Det skandinaviske Litteraturselskab var et selskab der blev stiftet i 1796 til fremme af skandinavisk fællesskab.

Selskabet opstod som følge af en gryende skandinavisme i Danmark, som blev først og fremmest anført af Jens Kragh Høst. Medstiftere var blandt andre Rasmus Nyerup. Selskabet omfattede mange af Danmarks bedste åndelige kræfter såsom for eksempel Jens Møller og tjente i høj grad til at fremme national stemning, men blev kun i stand til at vinde få svenske medarbejdere til sit Skandinavisk Museum (7 bind, 1798—1803) og til fortsættelsen Det skandinaviske Litteraturselskabs Skrifter (23 bind, 1805—32).

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Det skandinaviske Litteraturselskabs Skrifter findes digitaliseret på Google Books

Foreninger fra Danmark
Etableret i 1796
Litterære selskaber
Salmonsens
Sylvia Sass

Sylvia Sass (født 12. juli 1951) er en ungarsk operasangerinde, som med sin sopranstemme er specielt forbundet med partier fra operaer skrevet af Giuseppe Verdi.

Hun er født i Budapest og studerede ved Franz Liszt Academy of Music hos Ferenc Révhegyi.

Sin professionelle debut fik hun i 1971 i Den ungarske Statsopera som Frasquita i Georges Bizets Carmen og har siden indspillet en lang række arier, blandt andre fra operaerne Ridder Blåskægs Borg og Don Giovanni, begge under direktion af Georg Solti, Verdi's I Lombardi, Ernani, Attila, Macbeth, Stiffelio, alle under direktion af Lamberto Gardelli og Cherubini's Médée, igen med Gardelli samt Richard Strauss's Four Last Songs og Richard Wagner's Wesendonck Lieder. 

Operasangere
Sangere fra Ungarn
Eugène Boudin

Eugène Louis Boudin (født 12. juli 1824 i Honfleur, Normandiet, Frankrig, død 8. august 1898 i Deauville), var en fransk landskabsmaler og regnes som en foregangsmand for impressionismen.

Sammen med Johann Jongkind malede han i 1860'erne ved Normandiets kyst og kom til at spille en rolle for impressionismen gennem Claude Monet, som en overgang tilhørte deres kreds.

Eksterne henvisninger 

Malere fra Frankrig
Landskabsmalere
Impressionistiske malere
Franskmænd i 1800-tallet