kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nationalpark Dolomiti Bellunesi

Nationalpark Dolomiti Bellunesi (på Italiensk: Parco nazionale delle Dolomiti Bellunesi) er en nationalpark i provinsen Belluno, Veneto, i det nordlige Italien og har et areal på 32 km².

Da den blev oprettet i 1988, var nationalparken en del af "Pale di San Martino - San Lucano - Dolomiti Bellunesi - Vette Feltrine" i Dolomitterne der blev udpeget som Verdensarvsområde af UNESCO i 2009, med et samlet areal på 150 km².

Historie 
I 1988 planlagde man at oprette Nationalpark Dolomiti Bellunesi, som blev officielt åbnet i 1990 af det italienske miljøministerium som definerede målene for nationalparken som bl.a.:
 at beskytte natur, historiske, landskabelige og miljømæssige værdier, at bevare biogenetiske værdier i flora, fauna og geomorfologi;
 at forbedre bestandenes livsbetingelser;
 at fremme videnskabelig forskning og miljøuddannelse
I området var i forvejen 8 naturreservater med et areal på 16 km².

Området 
Nationalpark Dolomiti Bellunesi har et areal på 32 km², og hele området ligger i provinsen Belluno, mellem floderne Cismon og Piave og dalene Maè og Agordo.

Bjergkæder 
Nationalparken omfatter bjergkæderne Alpi Feltrine (Vette di Feltre, Cimonega, Pizzocco, Brendol, Agnelezze), Monti del Sole, Schiara, Talvena, Prampèr, og Spiz di Mezzodì. Der er højtliggende områder, kalkklipper og stejle skråninger, som er et ideelt habitat for højfjeldsarter.

Floder og vandløb 

Nationalparken ens område er, bortset fra nogle højtliggende områder med kalkklipper, ekstremt vandrigt med kilder, sumpe, og vandløb som : Cordevole, Mis, Caorame, Stien (biflod til Caorame), Falcina (biflod til
Mis), Ardo, Vescovà , Prampera (biflod til Maè), hvilket øger den biologiske rigdom i parken. Nogle løber i dybe kløfter, og alle er meget varierede.

Kommuner 
Nationalparken strækker sig over 15 kommuner: Belluno, Cesiomaggiore, Feltre, Gosaldo, La Valle Agordina, Longarone, Pedavena, Ponte nelle Alpi, Rivamonte, San Gregorio nelle Alpi, Santa Giustina (Italia), Sedico, Sospirolo, Sovramonte, og Val di Zoldo.

Flora 
Floraen i Nationalpark Dolomiti Bellunesi består bl.a. af rhododendron, Carduus, edelweiss, og andre alpine planter. Der er løvtræer og fyrreskove, græsgange og alpine enge.

Fauna 
Nationalparken rummer en stor alpin biodiversitet. Blandt de vigtigste arter er:
 Pattedyr: murmeldyr, lækat, mår, rådyr, gemse, kronhjort, muflon.
 En lang række arter af flagermus
 Fugle: sortspætte, murløber, duehøg, tårnfalk, kongeørn, spurveugle, perleugle, natugle, stor hornugle, hjerpe, tjur, urfugl, fjeldrype, stenhøne, hærfugl, kragefugle, topmejse, engsnarre, husrødstjert, snefinke og stenpikker).
 En lang række krybdyr og padder

Se også 
 Nationalparker i Italien

Referencer 

 
 

!
Belluno (provins)
Verdensarvsområder i Italien
Dolomitterne
Rebekka Ziska Dahl

Rebekka Ziska Dahl (født 1996) er en færøsk/dansk ju-jitsu kampsportsudøver, der har vundet medaljer ved VM, EM og World Games.

Baggrund 
Rebekka Elisabeth Ziska Dahl bor i Danmark og er vokset op i Hillerød hos sin mor Tonie Elisabeth Dahl sammen med sin storebror Bjørn Adam Ziska Dahl . Hun er halv færing, hendes far er Heini Ziska Dahl fra Klaksvík. Hun startede med at træne ju-jitsu som ni år gammel. Tre år senere, i 2009 vandt hun DM for første gang .

Karriere 
Få år efter at Rebekka Ziska Dahl havde vundet sit første danmarksmesterskab, vandt hun i 2013 U/18 verdensmesterskabet. Hun har vundet U/21 verdensmesterskabet i ju-jitsu i 2016. Tre år i træk (2015, 2016, 2017) har hun vundet bronze ved VM i ju-jitsu i vægtklassen op til 55 kg. I 2017 vandt hun guld ved World Games. 

Fra 2018 ændrede vægtklasserne sig og Rebekka fortsatte sin karriere i vægtklassen -57 kg. 

Rebekka kæmpede sig til endnu en Bronze til VM i 2018, hvorefter hun til VM i hhv. 2019 og 2020, samt EM 2021, kæmpede sig til finalen og endte med en sølvmedalje. 

Rebekka har sammen med landsholdskammerat Liva Tanzer (-70kg) kvalificeret sig til World Games i Birmingham Alabama sommeren 2022.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Kampsportsudøvere fra Danmark
Personer fra Klaksvik
Arden-Hallerne

Arden-Hallerne er et dansk idrætscenter beliggende i Arden i Mariagerfjord Kommune. Der findes to idrætshaller, en svømmehal, fitnessfaciliteter et fodboldstadion samt flere fodboldbaner.

Arden-Hallerne er et moderne idrætsanlæg med aktiviteter for både store og små, grupper og individualister. Arden-Hallerne ejer også Arden Fitness, hvor der tilbydes en bred vifte af spændende sundhedstilbud. Som medlem af Arden Fitness får man fri svømning i offentlig åbningstid, holdtræning og fitnesscenter. Derudover har de også træning for seniorer med vores attraktive Aktiv Senior-medlemskab og træning for de helt unge med Aktiv Junior.

Mange af faciliteterne benyttes også af Idrætsforeningen Jarl Arden.

Fodboldstadion 

Arden Stadion har en tilskuerkapacitet på 5.000 (kun ståpladser) og er hjemmebane for fodboldklubben Idrætsforeningen Jarl Arden.

Historie 
Frivillige borgere fra Arden opførte i 1965 den første hal. Den blev fra 2005 til 2007 totalrenoveret, samtidig med at man opførte hal 2. Foyer, café og fitnesscenter blev også indviet i 2007.

Arden Svømmehal blev indviet i 1974, og havde indtil 2005 egen ledelse og bestyrelsen, hvor man lavede en sammenlægning af hallernes og svømmehallens bestyrelse og personale. Svømmehallen blev også totalrenoveret i 2007, og rummer i dag ét børnebassin, varmtvandsbassin og et stort bassin.

Eksterne henvisninger 
 Arden-Hallernes websted

Hallerne
Etableret i 1965
Idrætshaller i Danmark
Svømmehaller i Danmark
Slaget om Dartsedo

Slaget om Dartsedo blev kæmpet den 28. januar 1701 mellem Qing-dynastiet og tibetanske hære om kontrollen af den strategiske grænseby Dartsedo.

Byen Dartsedo var et vigtigt handelscenter mellem Tibet og Kina, og i århundreder var dens betydning hvilende på te-hestehandel. Den kinesisk-tibetanske handel med Dartsedo fortsatte med at vokse, da efterspørgslen efter kinesiske produkter i Tibet voksede. Den tibetanske interesse for Dartsedo førte til en voksende officiel tilstedeværelse i byen og ved at udnytte det anarki, der indtrådte efter Ming-dynastiets fald, tog tibetanerne kontrol over byen og stationerede et garnison og embedsmænd i den.

Efter, at Qing-dynastiet havde konsolideret sin magt i Kina, fremsatte kangxi-kejseren officielle demonstrationer af hans suverænitet over Dartsedo, men han lod de facto tibetanerne bevare kontrollen over byen. Spændingerne begyndte at vokse i 1698, da den kinesiske general Yue Shenglong begyndte en militær oprustning i byen Muya, vest for Dartsedo. General Yue havde over for hoffet påpeget vigtigheden af Dartsedo, som følge af det faktum, at den indehavde en vigtig position på vejen mellem Chengdu og Lhasa, og han anbefalede at tage byen under rigets kontrol. Det følgende år modvirkede Changcejilie, den tibetanske embedsmand, der var ansvarlig for området, Yue's dispositioner ved at sende tusind soldater til at dække ruten mellem Yazhou og Dartsedo.

Yue's aggressive holdning var blevet modarbejdet af guvernøren i Sichuan, Yu Yangzhi, og begge embedsmænd blev suspenderet af kejseren efter en undersøgelse, der fandt dem skyldige i ulovlig berigelse. Yues efterfølger, Tang Xishun, satte Xierda i spidsen for militære operationer i Sichuan. Xierda anmodede kejseren om at sætte Changcejilie under arrest for mordet på en lokal chef, og han anbefalede overførslen af garnisonen fra Hualin til Dartsedo.

Kejseren accepterede Xierdas anbefalinger, og i et edikt rettet til den tibetanske regent, Desi Sangye Gyatso, hævdede han klart suveræniten over Dartsedo og krævede overgivelse til Qing-styrkerne samt Changcejilies udlevering.

Tibetanerne modstod Qing-garnisonen i Hualin og dræbte soldaterne, der banede vejen og nedrev broer for at forsøge at bremse deres fremrykken. Kejseren besluttede at løse problemet med en krig og sendte 2.000 Manchu-bannermen fra Jingzhou i Hubei. Manchuerne angreb Dartsedo den 28. januar og rykkede frem mod byen fra 3 forskellige retninger. Den tibetanske modstand blev overvundet, og Qing-styrkerne havde snart kontrollen over byen. Det tibetanske garnisons nederlag blev efterfulgt af en nedslagtning af næsten alle de tibetanske mænd i Dartsedo.

Noter

Litteratur 

Kinas historie
Tibets historie
Den gamle te-handelsrute

Den gamle te-handelsrute eller chamadao (forenklet kinesisk: 茶 马 道; traditionel kinesisk: 茶 馬 道), der nu generelt kaldes "den gamle te-hesterute" eller chamagudao (forenklet kinesisk: 茶 马 古道; traditionel kinesisk: 茶 馬 古道) var et netværk af karavanestier, der snoede sig gennem bjergene i Sichuan, Yunnan og Guizhou i det sydvestlige Kina. Den kaldes også undertiden for "den sydlige silkevej". Ruten forlængedes til Bengalen i Sydasien.

Historie 
Omkring år 1.000 e.Kr. var den gamle te-rute en handelsforbindelse fra Yunnan, der var en af de første teproducerende regioner: til Bengalen via Burma, til Tibet og til det centrale Kina via Sichuan-provinsen. Ud over te fragtede muldyrkaravanerne salt. Både mennesker og heste bragte store ladninger, og tebærerne bar nogle gange over 60-90 kg, hvilket ofte var mere end deres egen kropsvægt i te. Transportørerne brugte metalstivere ved pakningen af tepakkerne, både for at holde balancen, mens de gik, og for at hjælpe med at understøtte lasten, mens de hvilede, så de ikke behøvede at lægge ballerne direkte på jorden.

Det antages, at det var gennem dette handelsnet, at te (typisk te-pakker) først spredte sig over Kina og Asien fra sin oprindelse i Pu'er-området, nær Simao-præfekturet i Yunnan.

Ruten fik navnet te-hesteruten på grund af den fælles handel med tibetanske ponyer for kinesisk te, en praksis, der dateres mindst tilbage til Song-dynastiet, da de robuste heste var vigtige for Kina at bekæmpe krigende nomader i nord.

Fremtid 

I det 21. århundrede er arven efter Den gamle te-handelsrute blevet brugt til at fremme en jernbane, der forbinder Chengdu med Lhasa. Denne planlagte jernbane, en del af Folkerepublikken Kinas 13. 5-årsplan, kaldes Sichuan-Tibet Railway (川藏 铁路); Den vil forbinde byer på tværs af ruten, herunder Kangding. Myndigheder hævder, at den vil bringe stor fremgang for de berørte folks velfærd.

Noter 

Kinas historie
Malangphutang

Malanphutang er et bjerg i Khumbu-regionen af Himalaya i Nepal. Toppen ligger på 6 573 meter over havet og indgår i den del af Himalaya som kaldes Mahalangur Himal.

Beskrivelse 
Malangphutang ligger i Solukhumbu-distriktet. De nærmeste bjerge er Kangtega, Peak 41, Ama Dablam, Kyashar, Thamserku og Mera Peak, med stigende afstande.

Malangphutang er forbundet med Kangtega vest. En bjergås fører øst fra Malangphutang og deler sig længere mod nord, øst og syd. Mod nord fører åsen videre til Mingbo La (5817 m.o.h.) og videre til Ama Dablam (6856 m.o.h.), med Mingbo-dalen og Khumbu-dalen. I syd går åsen mod Peak 41 (6623 m.o.h.). På sydøst siden af Malangphutang ligger Hinku-Shar-gletsjeren og på vestsiden Hinku-Nup-gletsjeren.

Sammen med med bjergtoppen Hinku Ri Central (6464 m) kaldes de to toppe ofte Malanphulanerna eller Malanphulan-gruppen.

Bjerget er afvandingsområde til Ganges og dermed til Den Bengalske Bugt.

Klatrehistorie 
Bjerget har på et flertal kort savnet et navn derfor er det usikkert hvornår bjerget blev besteget første gang. Det manglede for eksempel på Schneiders Khumbu Himal kort (1988) Det er sikkert dokumenteret er den topbestigning som udførtes af den amerikanske bjergbestiger og bjergguiden Peter Carse og Everest-bjergbestiger Amy Supy Bullard den 28. april 2000. Klatringen gik via vestvæggen på det bjerg som på bjergbestigeres kort hed “Melanphulan”, men som nu om dage har det det officielle navn Malangphutang.

Carse og Bullard klatrede vestsiden fra en lejr ved Hinku Nap-gletsjeren på 5640 meters højde den 27. april 2000. De nåede toppen den følgende dag og måtte tilbringe den anden nat i en bivuak deroppe i toppen, før de kunne komme ned igen.

Bjergets mange navne 
Malanphutang eller Malanphulan får også ofte hedde Melanphulan, især i de anglo-amerikanske kilder, efter den første dokumenterede bestigningen i år 2000. Mellem formen Malangphulang forekommer også, ligesom Hinku Ri Main,som adskiller den fra Hinku Ri Central. Et engelsk navn som beskriver udseendet og derfor forekommer på mange bjerge rundt om i verden, er ”Fluted Peak”.

Bjerget har også kaldets Ombigaichen, men det skyldes forvirring med en anden bjergtop i området.

Referencer

Noter 

Bjerge i Nepal
Bjerge i Himalaya
Bueskydning Danmark

Bueskydning Danmark organiserer sports bueskydning i Danmark. Forbundet er medlem af Danmarks Idrætsforbund (DIF), World Archery, World Archery Europe og Nordiska Bågskytteunionen (NBU).

Eksterne henvisninger 
 Bueskydning Danmarks websted

Bueskydning
Danmarks Idræts-Forbund
Etableret i 1941
The Orville

The Orville er en Amerikansk science fiction - komedie-drama - serie skabt af Seth MacFarlane. Serien havde premiere søndag, 10. September, 2017, og nye afsnit vises om torsdagen på den amerikaske tv-kanal Fox i 2017-18 sæsonen. MacFarlane spiller hovedrollen som Ed Mercer, en officer i Den Planetariske Unions linje af  sonderende rumfartøjer , hvis karriere gik ned ad bakke efter hans skilsmisse. Han får kommandoen over rumskibet som serien er opkaldt efter, som hans første kommando, kun for at opdage, at hans ex-kone, Kelly Grayson (Adrianne Palicki), er blevet udpeget til at være hans førsteofficer. Inspireret af tv-serien Star Trek fortæller serien historien om Mercer, Grayson, og besætningen af Orville som de begiver sig ud på forskellige diplomatiske og sonderende missioner. Fox har fornyet den serie til en anden sæson.

Eksterne henvisninger 
 
Science fiction-tv-serier fra USA
Tv-programmer fra Fox Broadcasting Company
Barkald Station

Barkald Station (Barkald stasjon) var en jernbanestation på Rørosbanen, der lå ved bygden Barkald i Alvdal kommune i Norge.

Stationen åbnede for ekspedition af tog, passagerer og gods 1. juli 1878, året efter at den sidste del af banen mellem Koppang og Røros blev taget i brug. Den blev nedgraderet til holdeplads med ekspedition af tog og passagerer 18. december 1933 og til trinbræt 1. november 1985. Betjeningen med persontog blev indstillet 16. juni 2002, og efterfølgende blev stationen helt nedlagt.

Stationsbygningen blev opført til åbningen i 1877 efter tegninger af Peter Andreas Blix. Der er af Opphus-typen ligesom flere andre stationer på Rørosbanen. Bygningen er i dag i privat eje.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Rørosbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1878
Ophørt i 2002
Jernbanestationer i Hedmark
Bjørgen Station

Bjørgen Station (Bjørgen stasjon) er en tidligere jernbanestation på Rørosbanen, der ligger i Midtre Gauldal kommune i Norge.

Stationen åbnede 4. januar 1876 sammen med den nordlige del af banen mellem Singsås og Støren. Den blev nedgraderet til holdeplads 11. december 1960 og til trinbræt 2. oktober 1961. Betjeningen med persontog ophørte 14. december 2003.

Stationsbygningen blev opført til åbningen i 1876 efter tegninger af Georg Andreas Bull. Den blev revet ned i 1974.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Rørosbanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1876
Jernbanestationer i Trøndelag
Bjørånes Station

Bjørånes Station (Bjørånes stasjon) var en jernbanestation på Rørosbanen, der lå i Stor-Elvdal kommune i Norge.

Stationen åbnede som holdeplads 4. juni 1881. Oprindeligt hed den Bjøraanæset, men den skiftede navn til Bjøraanæsset omkring 1883, til Bjøraaneset i april 1894, til Bjøråneset i april 1921 og endelig til Bjørånes 1. februar 1926. Den fik krydsningsspor i 1911. Den blev opgraderet til station 1. juni 1923 men nedgraderet til trinbræt igen 22. maj 1932. Den blev nedgraderet til trinbræt 1. april 1967 og nedlagt 2. juni 1985.

Den første stationsbygning var egentlig en banevogterbolig, der blev opført til åbningen i 1877 efter tegninger af Georg Andreas Bull. I 1956 opførtes en ny stationsbygning efter tegninger af NSB Arkitektkontor, og i 1958 blev den gamle bygning solgt til nedrivning sammen med et udhus og et vandtårn. Den nye bygning blev revet ned i 1983. I dag er der kun enkeltspor på stedet.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Rørosbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1881
Ophørt i 1985
Jernbanestationer i Hedmark
De Forbandede

De Forbandede er et dansk hardrock/psychrock-band fra Odense. Bandet blev dannet i 2015, og udgav de følgende år en række EP'er. I februar 2017 udkom den første fuldlængde LP, De Forbandede.

De Forbandede har blandt andet optrådt til Spot Festival og Gutter Island, samt sammen med bands som Baby Woodrose og Phil Campbell and the Bastard Sons.

I 2016 var De Forbandede blandt  DR KarriereKanonens 12 udvalgte. I 2017 blev bandet desuden nomineret til Odense Live Talentprisen

Diskografi

Albums 
 2017 De Forbandede
 2017 Den Evige Nat

EP'er 
 2015 Alt og Ingenting
 2016 Evig Ild
 2016 Forbandet Manifest
2018 De Forbandede / Måneskjold SPLIT

Singler 
 2017 Befri Dig Selv
2018 Åbn Dine Øjne
2018 Kongen Klædt I Gult

Kompilationer 

 2018 Hell Comes Around 3

Andet 

 2019 Vinyltrolden (akkompagnement)

Medlemmer 
 Peter Østergaard Christensen (Guitar, sang)
 Nicolei Martin Aagaard Rasmussen (Bas)
 Michael Hansen Buur (Orgel)
 Ricky Christensen (Trommer)

Referencer

Eksterne Henvisninger 
 Bandets hjemmeside 
 Biografi på Discogs 

Rockgrupper fra Danmark
Dejima

Dejima (出島, ordret oversat "udgangsø"; også Desjima eller Deshima, af og til latiniseret som Decima) var en lille vifteformet, kunstig ø anlagt i Nagasaki-bugten i 1634. Øen var knyttet til fastlandet via en 4,5 meter lang stenbro.

Øen, som blev skabt ved at grave en kanal gennem en smal halvø, var det eneste sted i Japan, hvor handel mellem Japan og verden uden for kunne finde sted i en periode over 200 år fra 1634 til 1854. Denne periode sammenfalder omtrent med Tokugawa-shōgunatet. Dejima blev etableret for at kontrollere udenlandske handelsmænd som del af en selvpålagt isolationistisk politik kaldet "sakoku".

Historie 
I første omgang etableret for at huse portugisiske handelsmænd og del af undertrykkelsen af kristendommen, som var blevet stærk i Nagasaki-regionen, blev senere kinesiske og nederlandske skibe tilladte fra 1641. Efter Shimabara-oprøret i 1637-1638 blev portugiserne bortvist fra Dejima i 1639. Det nederlandske ostindiske kompagni stod for den største del af handelen de næste 200 år, med gode afkast og god rentabilitet til trods for betydelige restriktioner. Udlændingene blev bevogtet på øen og fik ikke lov til at komme ind på fastlandet, i perioder fik ikke flere end to skibe lov til at komme til Dejima. Udlændinge, som blev påtruffet i Japan uden for denne ø i Edo-perioden, risikerede at blive henrettet. Med få undtagelser (handelsmænd, regeringsembetsmænd og prostituerede), måtte japanerne heller ikke besøge Dejima. Det fandtes omkring 60 bygninger på Dejima, og mellem 10 og 15 hollændere boede der til enhver tid, alle mænd: handelsmænd, sekretær, læge, kok, og tjenere fra Java.

Efter 1715 fik blot to nederlandske skibe lov til at komme til Dejima hvert år. Totalt var det omtrent 600 nederlandske anløb af Dejima mellem 1641 og 1860. Nederlænderne kom med råsilke, tekstiler, læder og farvestoffer, og de købte umøntede ædelmetaller, mønter, kamfer og andet.

Øen strakte sig over et område på mellem 13.000 og 15.000 m². I dag er øen landfast og en del af byen, men i februar 2017 begyndte bygningen af en ny, 38.5 meter lang bro, som forventedes at blive færdig i november samme år.

Dejima nederlandske handelspost er et japansk nationalmonument.

I litteraturen 
Dette specielle handelsmiljø er skildret i en roman fra 2010 af den engelske forfatteren David Stephen Mitchell, kaldet The Thousand Autumns of Jacob de Zoet.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Dejima: The Island Comes Back to Life 

Japans historie
Tidligere øer
Øer i Japan
Kristine Kaas Krog

Kristine Kaas Krog (født 1975) er en dansk lokalpolitiker. Ved kommunalvalget i 2017 blev hun af medierne udråbt som borgmester i Fanø Kommune, hvor hun stillede op for Fanø Lokalliste.  Krog havde modtaget borgmesterkæden fra tidligere borgmester fra Venstre Erik Nørreby, men 9. december fik Sofie Valbjørn fra Alternativet i stedet flertallets opbakning, og Krog blev derfor alligevel ikke borgmester. Krog udtrådte af Fanø byråd i foråret 2021, hvortil hun første gang blev valgt i 2013.

Baggrund 
Hun er uddannet cand.negot. fra Syddansk Universitet og arbejder som marketing- og kommunikationsansvarlig i en virksomhed i Esbjerg.

Referencer 

Personer fra Fanø
Kommunalpolitikere fra Danmark
VM i curling 2018 (kvinder)

Verdensmesterskabet i curling for kvinder 2018 var det 40. VM i curling for kvinder. Mesterskabet blev arrangeret af World Curling Federation og afviklet i arenaen North Bay Memorial Gardens i North Bay, Ontario, Canada i perioden 17. - 25. marts 2018. Canada var VM-værtsland for 15. gang, men det var første gang at mesterskabet bliver afholdt i North Bay.

Siden foregående VM var mesterskabet blevet udvidet fra 12 til 13 hold, og antallet af hold i slutspillet udvidet fra fire til seks hold.

Hold 

Mesterskabet havde deltagelse af 13 hold: Otte fra Europa, to fra Panamerika og tre fra Asien/Oceanien:

De otte europæiske pladser gik til de syv bedst placerede hold ved A-EM i curling 2017 samt til vinderen af en dyst bedst af tre kampe om den sidste plads mellem A-EM's nr. 8 og vinderen af B-EM. Fra Asien og Oceanien kvalificerede de tre bedste hold fra Stillehavsmesterskabet i curling 2017 sig til VM. I Panamerika kvalificerede værtslandet Canada sig automatisk, mens USA var det eneste andet tilmeldte hold.

Resultater 

Turneringen bestod af et grundspil og et slutspil.

Grundspil 

De tretten hold spillede en enkeltturnering alle-mod-alle, hvilket gav tolv kampe til hvert hold. De seks bedste hold gik videre til slutspillet, hvor de to bedste hold var direkte kvalificeret til semifinalerne, mens de sidste fire hold startede slutspillet i kvartfinalerne.

Slutspil 

De seks bedste hold fra grundspillet spillede i slutspillet om medaljer. De to bedste hold i grundspillet, Canada og Sverige, startede slutspillet i semifinalerne, mens de øvrige fire hold, Sydkorea, Rusland, Tjekkiet og USA, starter i kvartfinalerne, hvor de spiller om de sidste to ledige pladser i semifinalerne.

I kvartfinalerne mødtes holdene 3 vs. 6 og 4 vs. 5, mens vinderen af grundspillet i semifinalen spillede mod den af kvartfinalevinderne, der sluttede på den dårligste placering i grundspillet.

Kvartfinaler

Semifinaler

Bronzekamp

Finale

Samlet rangering

Kilder / eksterne henvisninger 
World Curling Federation - World Women's Curling Championship 2018

Noter 

2018 (kvinder)
Curling i 2018
Curling i Canada
Sport i North Bay
Den usynlige komité

Den usynlige komité () er en fransk anarko-situationistisk forfatterkollektiv, der er en fortsættelse af gruppen Tiqqun. Komitéen har skrevet tre bøger, L'insurrection qui vient (dansk oversættelse: Den kommende opstand, udgivet af Antipyrine), A nos amis (2014) og Maintenant (2017, dansk oversættelse af uddrag: 'For den verden, der følger', Eftertryk magasin).

Den usynlige komités bøger har spillet en rolle i mobiliseringen i forbindelse med Nuit debout-protesterne i foråret 2016 i Frankrig.

Referencer 

Anarkisme
Forfattere fra Frankrig