kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Glima

Glima (Glíma) er en kampsport, der blev trænet uden brug af våben i vikingetiden og middelalderen. Begrebet Glima er fundet i islandsk litteratur fra 1200-tallet.

Glima betyder "Glædens leg". Andre kilder angiver, at betegnelsen glima kommer af det oldnordiske 'glimr' eller noget i den stil, hvilket betyder at glimre eller funkle (som kendt fra guld og ædelstene). Dette skulle henvise til den hurtighed, hvormed glima udføres.

Historie 
Glima har aner tilbage til 900-tallet, hvor brydeformen var udbredt i hele Norden. Kirken anså brydesporten for en hedensk tradition. På Island blev denne form for brydning bandlyst. I dag er Glima Islands nationalsport.

Glimabryderne bærer et glimabælte til at holde fast i hinanden. Det består af en rem på hvert ben og en rem rundt om maven. Remmene er forbundet til et samlet bælte.
Glimabæltet blev taget i anvendelse kort før år 1900, hvorimod bryderne tidligereholdt fast i hinandens bukser.

Regler og taktik 
For at skabe muligheder for at de kan angribe eller forsvare sig og for at undgå at kampen ender uafgjort, skal bryderne altid skal stå lige op og altid skal bevæge sig rundt om hinanden. Hvis bryderne kunne stå stille foroverbøjet ville det altid være den største og stærkeste der vandt. Fordi bryderne står op og skal bevæge sig hele tiden har hurtighed og teknik mere betydning end vægt og råstyrke.

Sammenligning med andre former for brydning 
Der er fire områder, der adskiller glima fra andre former for brydning:
 Bryderne skal altid stå lige op.
 Bryderne går rundt om hinanden i urets retning.
 Det er ikke tilladt at lande på modstanderen eller at presse modstanderen ned ved brug af magt.
 Bryderne holder fast i hinanden i et glimabælte.

Se også

Eksterne henvisninger 

 Privatejet hjemmeside om Glima. Hjemmesiden er ejet af Tom Jersø.
 Glímusamband Íslands 
 The Gripping History of Glima . Udokumenteret artikel der er udgivet af enkeltmands forlaget, EJMAS, ejet af Kim Taylor.

Referencer 

Kampsport
Brydning
Capoeira

Capoeira er fællesnavnet for en brasiliansk kampsport, der oprindeligt stammer fra Mende-folket fra Vestafrika og Congo-Angola-regionen, og senere blev importeret via slavehandelen til Brasilien, hvor den blev tilrettet og blandet til det, der i dag kendes som Capoiera. Capoeira er mest af alt en blanding af kamp, dans og leg.

Historie 
Da afrikanerne som følge af slavehandelen fra 1500-tallet kom til Brasilien, kombinerede de forskellige afrikanske former for kampkunst, og en del af de bevægelser, der bruges i Capoeira i dag, der stadig kan genkendes som stammedanse i Angola.

Capoeira udviklede sig i slutningen af 1800-tallet til et rituelt danse-kamp-spil. Området Bahia var efterhånden det eneste sted, hvor Capoeira blev udøvet – det blev officielt forbudt i 1892 i Brasilien, og uddøde langsomt i alle andre områder end her, hvorfor den også altid blev udøvet i det skjulte – Capoiera-udøveren blev derfor oftest set som en kriminel og oprører, hvilket også ofte var tilfældet, da Capoeira blev brugt i forbrydergrupper. Det var også i denne periode at legendariske udøvere som Besouro Cordao-de-Ouro fra Bahia, Nascimento Grande fra Recife og Manduca da Praia fra Rio, som i dag hyldes i Capoiera, dukkede op.

I 1974 blev Capoeira godkendt som nationalsport i Brasilien, og akademier og konkurrencer findes overalt i landet. Capoeira har i dag udviklet sig langt ud over Brasiliens grænser og er i vækst i mange lande over hele verden.

Udførelse 

Deltagerne, capoeiristas, står i en cirkel, roda, med to kombattanter inde i cirklen. Der spilles på en berimbau. Det er en "flitsbue" med en kalabas til resonans. Den kaldes "sjælen i Capoeira" og styrer tempoet/rytmen i kampdansen. Samtidig synges, klappes og spilles på tamborin/Pandeiro, klokker/agogo og trommer/atabaque. Der synges til og sangene er tirrende og handler blandt andet om kampdansen.

I kampdansen gælder det om at danse bedre end modstanderen, idéen er at absorbere modstanderens angreb, få det til at "forsvinde" eller blive ineffektivt ved at være meget hurtig og i stand til at lave et hurtigt modangreb. Det foregår med simulerede spark, slag, skaller og deslige. "Friendly fight" er det mest rammende for kampdansen, selvom den også kan udvikle sig til at være "unfriendly". Desuden må man kun røre jorden med hænder, fødder og hoved.

Capoeira kan foregå i et hæsblæsende tempo. Mestrene, maestro, dyrker det imidlertid oftest i slowmotion og kampen/dansen er nærmest en "drillende samtale". Dygtige capoeristas kan kæmpe på et bord, et lille hjørne el. lign.

Inden for Capoeira-kredse ligger vægten vidt forskelligt. Nogle koncentrerer sig om at udføre akrobatik, andre om kampsport og endelig fokuserer nogle på dansen. Capoeira dannede blandt andet grundlaget for breakdance.

Strategier og teknikker 
Malicia er en form for feje/drillende tricks. Det kan være en fingeret skade med henblik på at komme ud af cirklen, roda'en. Pludselig kan der sættes ind med et angreb – alt i en drillende facon – og kampen er aldrig færdig, førend den ene part er ude af cirklen.

Se også

Eksterne henvisninger 

 http://www.artvm.com/Capoiera.html

Referencer 

Kampsport
Danse
Kinomutay

Kinomutay er filippinsk brydekunst, som især kendetegnes ved bid, hiv og niv. Systemet eksisterer ikke som en selvstændig sport/kunst, men er vævet ind i mange filippinske kampkunster.

Se også

Referencer 

Kampsport
Kultur i Filippinerne
Jeet Kune Do

Jeet Kune Do (Kinesisk: 截拳道, Cantonese: Jitkyùndou, Jyutping: Zit6 Kyun4 Do6, pinyin: Jiéquándào lit. "Way of the Intercepting Fist," også "Jeet Kun Do","JKD," eller "Jeet Kuen Do") er en kampfilosofi udviklet af Bruce Lee.

Der er dog en forkert udbredt opfattelse i dag om, at Jeet Kune Do er en fastlagt kampstil eller en videreudvikling af Wing Chun, en stil som Bruce Lee for længst havde droppet efter sin kamp mod Wong Jack-man.

Se også 

Kampsport
Silat

Silat er en ældgammel kampsport, der dækker det sydlige Filippinerne, Malaysia og Indonesien. Silat betyder frit oversat hurtig handling.

Historisk 
Historisk har det fælles rødder med Kali, og dateres tilbage til Sri Vishayan-dynastiet på Sumatra omkring det 5. århundrede. Silat fandt sin nuværende form i 1300-tallet.

Karakteristika 
Indonesisk Silat, kaldet Pençak Silat eller på hollandsk Pentjak Silat, er det mest kendte. Pençak betyder undvigelser og indikerer at kraft ikke skal mødes med kraft ifølge indonesisk kultur. Senere er kraft mod kraft dog kommet til kampkunsten. Der findes en lang række forskellige stilarter, der er ligeså forskellige som de lokalområder, de er udsprunget fra. Nogle har handelsmænd brugt til forsvar mod røvere, andre stilarter bærer præg af spirituelt indhold. Mange stilarter karakteriseres ved nogle lave siddende stillinger, der egner sig til kamp i den tætte og mudrede jungle. Der anvendes alt fra våbenløs kamp, over sværd til vifte.

Billedgalleri

Se også 

Kampsport
Kano (flertydig)

Kano kan henvise til flere artikler:
 Kano – en bådtype
 Kano (by) – en by i Nigeria
 Kano (delstat) – en delstat i Nigeria
 Jigoro Kano – grundlæggeren af kampsporten judo

Se også
 Kano og kajak
Selvskærende skrue

En selvskærende skrue defineres som en skrue med en spids som ved berøring med et emne har en evne til at bortlede de rester som fremkommer ved nedboring. 

Skruen kræver derfor ingen forboring hvilket sparer både tid og slid på boremateriel. 

Selvskærende skruer kan tillige skrue i metalplader og fastholde sig selv selvom de kun er i indgreb med pladen i skruehullets overflade.

Skruer
Vandrerhjem

Et vandrerhjem (engelsk: hostel) er et enkelt indrettet gæstehus af en type, der findes både i byer og på landet i mange lande. Målet er af give især unge mennesker overkommelig nattely på vandre- eller cykelture. På vandrerhjem findes ofte køjesenge på sovesale, en enkel indretning, ligesom badefaciliteterne ofte deles med flere. Vandrerhjemmene tilbyder også sine gæster køkkenfaciliteter. Flersengsværelserne er dog på retur til fordel for enkelt- og dobbeltværelser.

De nordiske vandrerjem har deres forbillede i blandt andet Tyskland, hvor vandrerbevægelsen vandt indpas i forbindelse med den øgede interesse for fritidsliv i begyndelsen af 1900-tallet. Grundlæggelsen af det første vandrerhjem i Danmark fandt sted i 1919/1920 på initiativ af Hans Hartvig Møller, rektor ved Gammel Hellerup Gymnasium. Det var en hytte på Bornholm, Fjällstauan, som i en årrække stod gratis til rådighed for vandrende. Fjällstauan er for længst solgt til private igen. Sveriges første vandrarhem åbnede i maj 1933 i Gränna.

Nyere vandrerhjem fokusere på mere trendy interiør, hvoraf nogle er at sammenligne med boutique hoteller. Nogle imødekommer digitale nomader, globale nomader og €vigt rejsende, der foretrækker eksklusive private værelser og en mere rolige omgivelser.

Referencer

Ekstern henvisning 

 Danhostels hjemmeside

 
Vandring
Kobudo

Kobudo (古武道, kobudō) er et japansk budosystem, der er baseret på japansk morallære, bushido, samt æstetiske bevægelser.

Etymologi 
Kobudō (古武道) er et japansk begreb, der er sammensat af ideogrammerne ko 古, bu 武 og dō 道.

Ko kan oversættes med 'gammel', mens bu kan oversættes med 'militær' eller 'kriger' og dō kan oversættes med 'vej'.

Historie 
Kobudō (på engelsk classical martial ways eller classical budo; på dansk klassisk budo) har sin oprindelse i Tokugawa perioden (1603-1868) og dukkede op i første halvdel af 1600-tallet,

Budosystemets, Kobudō, metodik er unikt for perioden og adskiller sig fra øvrige budosystemer i denne periode samt Japans øvrige tidsperioder, både før og efter Tokugawa peroden.

Metodisk system 
Kobudō er dybt forankret i i den feudale japanske kultur, er et metodisk system er bundet til gruppens fortsatte eksistens, hvor der ikke er fokus på individet. Kobudō består af forskellige ’veje’ (pluralis) inden for dette budosystem, der bør følges af udøverne. Fællesnævneren for Kobudō er moral, disciplin og æstetiske anliggender, der tager præference over kamprealismen. Endvidere indeholder kobudō ikke elementer af underholdning eller sport (konkurrencer), ej heller rummer religiøse eller ceremonielle formål.

Kobudō består af følgende indhold i nævnte rækkefølge:
1) morallære
2) disciplin
3) æstetisk form

Okinawan Kobudō 
Kobudō (古武道) som budōsystem må ikke forveksles med Okinawan Kobudō (沖縄古武道), fordi Okinawan Kobudō er en fællesbetegnelse for våbensystemer fra Okinawa.

Se også 
Kobudo finder anvendelse inden for fx Kendo og Kenjutsu.

Øvrige artikler der har relevans for kobudo er:
 Budo Oversigt over japanske budosystemer.
 Sport inden for budo i Edo perioden Japanske discipliner i Edo perioden, der praktisede sport (konkurrencer).

Referencer 

Kenjutsu
Kendo
Østerlandsk filosofi
Japanske vendinger
Japansk kampsport
Krav Maga

Krav Maga (hebraisk: קרב מגע) betyder "kontakt kamp".

Krav Maga blev grundlagt og udviklet af Imi (Lichtenfeld) Sde-Or (1910–1998) til militære formål, specifikt til Israels Forsvarsstyrker (Israel Defense Forces, IDF) i starten af 1950'erne.
Efterfølgende modificerede Imi Lichtenfeld i 1964 Krav Maga til selvforsvar for civile personer.
Imi Lichtenfeld grundlagde også den israelske organisation, Israeli Krav Maga Association, i 1978.
Da undervisningen af Krav maga begyndte at blive udbredt uden for Israels grænser, voksede behovet for en international organisation. International Krav Maga Federation (IKMF) blev således stiftet i 1997, hvor pensumet også blev rettet til i denne forbindelse. En af grundlæggerne af IKMF og ophavsmændende til det formaliserede pensum dannede senere den globale organisation Krav Maga Global (KMG) der nu er til stede i mere end 65 lande herunder en række skoler i Danmark.

I dag trænes Krav Maga inden for forskellige sektorer:
 Militæret
 Civilstanden
 Politiet
 VIP

Krav Maga er repræsenteret på samtlige kontinenter, hvoraf Danmark er et af landene, hvor Krav Maga kan trænes.

Se også 
 Selvforsvar Artikel om generel beskrivelse af selvforsvar.

Eksterne henvisninger

Internationalt 
 Officiel hjemmeside for Israeli Krav Maga Association (IKMA)  Grundlagt i 1978 af Imi Lichtenfeld, stifteren af Krav Mega.
 Officiel hjemmeside for International Krav Maga Federation (IKMF).

Nationalt 
 Officiel hjemmeside for Krav Maga Global Danmark (KMG).

Referencer 

Selvforsvar
Toni Morrison

Toni Morrison (født 18. februar 1931 i Lorain, Ohio, død 5. august 2019) var en afro-amerikansk forfatter. Hendes roman Elskede vandt i 1988 Pulitzerprisen. I 1993 modtog hun Nobelprisen i litteratur som den første afro-amerikanske kvinde.

Bibliografi 
 1970 – Blå blå øjne
 1973 – Sula
 1977 – Salomons sang
 1987 – Elskede
 1992 – Jazz
 1993 – Mørkespil

Referencer

Eksterne henvisninger 

Romanforfattere fra USA
Nobelprismodtagere i litteratur
Pulitzerprismodtagere
Personer fra Ohio
Nobelprismodtagere fra USA
Kvindelige forfattere i det 20. århundrede
Postmoderne litteratur
Regeringen Moltke I

Ministeriet Moltke I var Danmarks regering 22. marts 1848 – 16. november 1848. Den blev også kaldt martsministeriet.

Ændringer: 24. marts, 6. april, 1. november 

Den bestod af følgende ministre:

 Premierminister og Finansminister: A.W. Moltke
 Udenrigsminister: F.M. Knuth
 Indenrigsminister: P.G. Bang
 Justitsminister: C.E. Bardenfleth
 Minister for Kirke- og Skolevæsenet: D.G. Monrad 
 Handelsminister: C.A. Bluhme
 Krigsminister: A.F. Tscherning
 Marineminister: 
A.W. Moltke til 6. april, derefter 
C.C. Zahrtmann
 Ministre uden portefølje: 
L.N. Hvidt til 1. november og 
Orla Lehmann
 Foreløbig minister for Hertugdømmerne: C.Th.A. Scheel-Plessen til 24. marts

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Moltke, 1, Regeringen
Regeringen Moltke II

Regeringen Moltke II var Danmarks regering 16. november 1848 – 13. juli 1851. Blev også kaldt Novemberministeriet.

Ændringer: 21. september 1849, 6. august 1850, 10. august 1850, 25. november 1850, 5. marts 1851

Den bestod af følgende ministre:

 Premierminister: A.W. Moltke
 Udenrigsminister: 
A.W. Moltke til 6. august 1850, derefter 
H.C. Reedtz
 Finansminister: W.C.E. Sponneck
 Indenrigsminister:
P.G. Bang til 21. september 1849, derefter
M.H. Rosenørn
 Justitsminister: C.E. Bardenfleth 
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: J.N. Madvig 
 Krigsminister: C.F. Hansen
 Marineminister: 
C.C. Zahrtmann til 10. august 1850, derefter
C.L.C. Irminger til 25. november 1850, derefter
C.E. van Dockum
 Minister uden portefølje: H.N. Clausen
 Minister for Slesvig: F.F. Tillisch fra 5. marts 1851

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Moltke, 2, Regeringen
Regeringen Moltke III

Regeringen Moltke III var Danmarks regering 13. juli 1851 – 18. oktober 1851. Blev også kaldt juliministeriet.

Den bestod af følgende ministre:

 Premierminister: A.W. Moltke
 Udenrigsminister: H.C. Reedtz
 Finansminister: W.C.E. Sponneck
 Indenrigsminister: F.F. Tillisch
 Justitsminister: A.W. Scheel 
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: J.N. Madvig 
 Krigsminister: J.S. Fibiger
 Marineminister: C.E. van Dockum
 Ministre uden portefølje: C. Moltke
 Minister for Slesvig: C.E. Bardenfleth

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Moltke, 3, Regeringen
Regeringen Moltke IV

Regeringen Moltke IV var Danmarks regering 18. oktober 1851 – 27. januar 1852. Blev også kaldt oktoberministeriet.

Ændring: 7. december 1851

Den bestod af følgende ministre:

 Premierminister: A.W. Moltke
 Udenrigsminister: C.A. Bluhme
 Finansminister: W.C.E. Sponneck
 Indenrigsminister: F.F. Tillisch
 Justitsminister: A.W. Scheel 
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: 
J.N. Madvig til 7. december 1851, derefter
P.G. Bang
 Krigsminister: C.J. Flensborg
 Marineminister: C.E. van Dockum
 Minister for Slesvig: C.E. Bardenfleth

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Moltke, 4, Regeringen
Regeringen Bluhme I

Regeringen Bluhme I var Danmarks regering 27. januar 1852 – 21. april 1853. Blev også kaldt januarministeriet.

Ændring: 3. juni 1852

Den bestod af følgende ministre:

 Premierminister og Udenrigsminister: C.A. Bluhme
 Finansminister: W.C.E. Sponneck
 Indenrigsminister: P.G. Bang
 Justitsminister: A.W. Scheel 
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: 
P.G. Bang til 3. juni 1852, derefter
C.F. Simony
 Krigsminister: C.F. Hansen
 Marineminister: St.A. Bille
 Minister for Slesvig: C. Moltke
 Minister for Holsten og Lauenborg: H.A. Reventlow-Criminil

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Bluhme, 1, Regeringen
Regeringen Ørsted

Regeringen Ørsted var Danmarks regering 21. april 1853 – 12. december 1854.

Ændring: 29. april 1854

Den bestod af følgende ministre:

 Premierminister: A.S. Ørsted
 Udenrigsminister: C.A. Bluhme
 Finansminister: W.C.E. Sponneck
 Indenrigsminister:
A.S. Ørsted til 29. april 1854, derefter
F.F. Tillisch
 Justitsminister: A.W. Scheel (A.S. Ørsted vikarierede fra 10. maj til 12. december 1854) 
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: A.S. Ørsted
 Krigsminister: C.F. Hansen
 Marineminister: St. A. Bille
 Minister for Slesvig: C. Moltke
 Minister for Holsten og Lauenborg: H.A. Reventlow-Criminil

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Ørsted
Regeringen Bang

Regeringen Bang var Danmarks regering 12. december 1854 – 18. oktober 1856.

Ændringer: 13. december 1854, 15. januar 1855, 12. oktober 1855, 16. oktober 1855, 18. februar 1856, 25. maj 1856, 4. juni 1856, 18. juni 1856

Den bestod af følgende ministre:

 Premierminister: P.G. Bang til 12. oktober 1855 derefter Konseilspræsident
 Udenrigsminister:
W.H.B. Scheel-Plessen til 15. januar 1855, derefter
L.N. Scheele
 Finansminister: C.C.G. Andræ
 Indenrigsminister:
P.G. Bang til 18. februar 1856, derefter
C.F. Simony til 4. juni 1856, derefter
I.J. Unsgaard
 Justitsminister: 
A.W. Scheel til 15. januar 1855, derefter 
C.F. Simony
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: C.C. Hall
 Krigsminister: 
M. Lüttichau til 25. maj 1856, derefter
C.C. Lundbye
 Marineminister: O.W. Michelsen
 Minister for Monarkiets fælles indre anliggender: P.G. Bang fra 16. oktober 1855
 Minister for Slesvig:
P.G. Bang til 13. december 1854, derefter
H.I.A. Raasløff til 18. februar 1856, derefter
C.C. Hall til 18. juni 1856, derefter
F.H. Wolfhagen
 Minister for Holsten og Lauenborg: L.N. Scheele

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Bang
Regeringen Andræ

Regeringen Andræ var Danmarks regering 18. oktober 1856 – 13. maj 1857.

Ændringer: 17. april 1857

Den bestod af følgende ministre:

 Konseilspræsident og Finansminister: C.C.G. Andræ
 Udenrigsminister:
L.N. Scheele til 17. april 1857, derefter
O.W. Michelsen
 Indenrigsminister: A.F. Krieger
 Justitsminister: C.F. Simony
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: C.C. Hall
 Krigsminister: C.C. Lundbye
 Marineminister: O.W. Michelsen
 Minister for Monarkiets fælles indre anliggender: I.J. Unsgaard
 Minister for Slesvig: F.H. Wolfhagen
 Minister for Holsten og Lauenborg: 
L.N. Scheele til 17. april 1857, derefter
C.C. Lundbye

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Andræ
Regeringen Hall I

Regeringen Hall I var Danmarks regering 13. maj 1857 – 2. december 1859.

Ændringer: 10. juli 1858, 26. juli 1858, 6. maj 1859

Den bestod af følgende ministre:

 Konseilspræsident: C.C. Hall
 Udenrigsminister:
O.W. Michelsen til 10. juli 1858, derefter
C.C. Hall
 Finansminister:
C.C.G. Andræ til 10. juli 1858, derefter
A.F. Krieger til 6. maj 1859, derefter
C.E. Fenger
 Indenrigsminister: 
A.F. Krieger til 26. juli 1858, derefter
I.J. Unsgaard til 6. maj 1859, derefter
A.F. Krieger
 Justitsminister: C.F. Simony
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: 
C.C. Hall til 6. maj 1859, derefter
D.G. Monrad
 Krigsminister: C.C. Lundbye
 Marineminister: O.W. Michelsen
 Minister for Monarkiets fælles indre anliggender: I.J. Unsgaard til 26. juli 1858
 Minister for Slesvig: F.H. Wolfhagen
 Minister for Holsten og Lauenborg: I.J. Unsgaard

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Hall, 1, Regeringen
Regeringen Hall II

Regeringen Hall II var Danmarks regering 24. februar 1860 – 31. december 1863.

Ændringer: 30. marts 1861, 15. september 1861, 13. august 1863

Den bestod af følgende ministre:

 Konseilspræsident og Udenrigsminister: C.C. Hall
 Finansminister: C.E. Fenger
 Indenrigsminister: 
D.G. Monrad til 15. september 1861, derefter
P.M. Orla Lehmann
 Justitsminister: A.L. Casse
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: D.G. Monrad
 Krigsminister: 
H.N. Thestrup til 13. august 1863, derefter
C.C. Lundbye
 Marineminister: Steen Andersen Bille
 Minister for Slesvig: F.H. Wolfhagen
 Minister for Holsten og Lauenborg:
H.I.A. Raasløff til 30. marts 1861, derefter
C.C. Hall

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Hall, 2, Regeringen
Regeringen Rotwitt

Regeringen Rotwitt var Danmarks regering 2. december 1859 – 24. februar 1860. Efter konseilspræsidentens død 8. februar 1860 indgav samtlige ministre deres dimissionsbegæring og entledigedes 24. februar 1860.

Ændringer: 8. februar 1860

Den bestod af følgende ministre:

 Konseilspræsident:
C.E. Rotwitt til 8. februar 1860, derefter fungerede
C.F.A.B. Blixen-Finecke
 Udenrigsminister: C.F.A.B. Blixen-Finecke
 Finansminister: R. Westenholz
 Indenrigsminister: J.C. Jessen
 Justitsminister: 
C.E. Rotwitt til 8. februar 1860, derefter
J.C. Jessen
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: V.A. Borgen
 Krigsminister og Marineminister: H.N. Thestrup
 Minister for Slesvig: C.F.A.B. Blixen-Finecke
 Minister for Holsten og Lauenborg:
C.E. Rotwitt til 8. februar 1860, derefter
R. Westenholz

Se også 

 Danmarks regeringer
 Ministerium
 Minister

Rotwitt, Regeringen
Regeringen Monrad

Regeringen Monrad var Danmarks regering 31. december 1863 – 11. juli 1864.

Ændringer: 8. januar, 24. januar, 10. maj, 18. maj

Den bestod af følgende ministre:

 Konseilspræsident og Finansminister: D.G. Monrad
 Udenrigsminister: 
D.G. Monrad til 8. januar 1864, derefter
G.J. Quaade (D.G. Monrad vikarierede fra 3. april til 6. juli)
 Indenrigsminister: 
C.L.V.R. Nutzhorn til 10. maj 1864, derefter
H.R. Carlsen
 Justitsminister: A.L. Casse
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: C.T. Engelstoft
 Krigsminister: 
C.C. Lundbye til 18. maj 1864, derefter
C.E. Reich
 Marineminister: O.H. Lütken
 Minister for Slesvig:
C.F. Simony til 24. januar 1864, derefter
C.G.W. Johannsen
 Minister for Holsten og Lauenborg: D.G. Monrad

Se også 

 Ministerium
 Minister

Monrad
Regeringen Bluhme II

Regeringen Bluhme II var Danmarks regering 11. juli 1864 – 6. november 1865.

Ændringer: 16. november 1864, 18. november 1864, 30. marts 1865 , 13. maj 1865, 5. juli 1865

Den bestod af følgende ministre:

 Konseilspræsident og Udenrigsminister: C.A. Bluhme
 Finansminister: C.G.N. David
 Indenrigsminister: F.F. Tillisch
 Justitsminister:
Eugenius Sophus Ernst Heltzen til 30. marts 1865 (G.J. Quaade vikarierede fra 30. marts til 7. april 1865), derefter
Christian Jacob Cosmus Bræstrup
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet:
Eugenius Sophus Ernst Heltzen til 30. marts 1865 (G.J. Quaade vikarierede fra 30. marts til 7. april 1865), derefter
Christian Jacob Cosmus Bræstrup
 Krigsminister: C.F. Hansen
 Marineminister: O.H. Lütken
 Minister uden portefølje:
G.J. Quaade til 13. maj 1865, derefter 
Carl Moltke til 5. juli 1865
 Minister for Slesvig: C.G.W. Johannsen til 18. november 1864
 Minister for Holsten og Lauenborg: C.A. Bluhme til 16. november 1864

Se også 

 Ministerium
 Minister

Bluhme, 2, Regeringen
Regeringen Fonnesbech

Regeringen Fonnesbech var Danmarks regering 14. juli 1874 – 11. juni 1875.

Ændringer: 1. august 1874, 26. august 1874

Den bestod af følgende ministre:

 Konseilspræsident og Finansminister: C.A. Fonnesbech
 Udenrigsminister: O.D. Rosenørn-Lehn
 Indenrigsminister: F.C.H.E. Tobiesen
 Justitsminister: C.S. Klein – tillige Minister for Island fra 1. august 1874
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: J.J.A. Worsaae
 Krigsminister: 
N.F. Ravn til 26. august 1874, derefter
P.F. Steinmann
 Marineminister: N.F. Ravn

Se også 

 Ministerium
 Minister

Fonnesbech