kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Otto Friedrich Gruppe

Otto Friedrich Gruppe (15. april 1804 i Danzig - 7. januar 1876 i Berlin) var en tysk digter og filosofisk forfatter.

Gruppe studerede klassiske sprog og litteratur, siden tillige filosofi i Berlin, men kunne her ikke få nogen stilling ved universitetet, da han var en modstander af den dengang eneherskende Hegelske filosofi, som han bekæmpede i skrifterne: Antäus; Brief wechsel über die spekulative Philosophie (1831) og Wendepunkt der Philosophie im 19. Jahrhundert (1834). Derimod lykkedes det ham at blive medarbejder af Preussische Staatszeitung og fra 1835 redaktør af dens feuilleton. I 1842 fik han en ansættelse i kultusministeriet i Berlin, 1844 blev han ekstraordinær professor i filosofi ved universitetet, hvor han skulle foredrage logik og filosofiens historie, særlig hos grækerne; 1863 blev Gruppe tillige sekretær ved Kunstakademiet.

Af Gruppe haves bland andet skrifter om grækernes tragiske kunst (1834), om romernes elegi (1838), om Hesiodos' Teogoni (1841), om grækernes kosmiske systemer (1851) osv.; desuden en mængde digte, såvel episke som dramatiske, blandt andet flere sørgespil. Gruppe debuterede 1829 som dramatisk forfatter med et lystspil i Aristofanes' stil: Die Winde. Af hans litterærhistoriske skrifter kan nævnes: antologien Der deutsche Dichterwald (3 bind, 1849), Sagen und Geschichten des deutschen Volkes aus dem Munde seiner Dichter (1854), Deutsche Uebersetzungskunst (1858), Leben und Werke Deutscher Dichter (5 bind, 1864—70).

Kilder 

 

Digtere fra Tyskland
Filosoffer fra Tyskland
Gabriel de Grupello

Gabriel de Grupello (1644 i Grammont - 1730) var en belgisk billedhugger. 
 
Grupello studerede i Antwerpen (vist under Quellinus), derefter i Paris og blev 1674 medlem af Bryssels gilde. Efter en tid at være sysselsat for kurfyrst Johann Wilhelm i Tyskland (udnævnt til hofbilledhugger og adlet; i Düsseldorf rytterstatue af kurfyrsten) vendte han hjem igen og blev den østrigske kejsers første billedhugger. Grupellos værker, för eksempel gruppen Neptun og Thetis (Bryssel), Diana og Narcis, viser ham som en elegant og fantasifuld kunstner.

Kilder 

 

Billedhuggere fra Belgien
Barokkunstnere
Düppeler Schanzen-Sturmmarsch

Düppeler Schanzen-Sturmmarsch er en preussisk march komponeret af den preussiske militærmusiker Johann Gottfried Piefke i anledning af den preussiske hærs angreb imod de danske skanser under stormen af Dybbøl, den 18. april, 1864.

Marchen blev første gang spillet ved den preussiske frontlinje af et militærorkester for at signalere angrebets begyndelse kl. 10.

Navneforvirring
Gottfried Piefke komponerede to stykker musik omkring den preussiske storm, navnlig Düppeler Sturmmarsch (Armeemarsch II, 185) og den væsentligt mere kendte Düppeler Schanzen-Sturmmarsch (Armeemarsch II, 186), der nu næsten kun kendes under navnet Düppeler Schanzen-Marsch.

Noget forvirrende har de to marcher meget ens navne, men Düppeler Schanzen-Sturmmarsch er på trods af den højere nummerering faktisk det stykke, som Piefke komponerede først, og var således den march, der blev opført ved selve stormen, mens Düppeler Sturmmarsch er et stykke inspireret af stormen, der blev komponeret kort efter slaget.

Opførelsen ved fronten
Piefke mødte selv op ved fronten for at dirigere militærorkesteret under stormen. På salget ti gik orkesteret således i gang med at afspille marchen for at signalere det preussiske angreb. Kampen i baggrunden skulle have ført til nogle problemer for orkesteret. Ifølge en myte skulle en vildfaren kanonkugle have revet Piefkes taktstok ud af hans hånd under starten af stykket, så han i stedet gav sig til at dirigere orkesteret med sin sabel. I en mere substantiel historie skulle en granat have slået ned tæt ved orkesteret, og chokket fra eksplosionen gjorde flere af instrumenterne midlertidigt tavse, således at det kun var en enkelt fløjte og en tromme, der spillede en overgang. Piefke skrev senere bevidst denne effekt ind i Düppeler Sturmmarsch.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Joachim Toeche-Mittler: Die Armeemarschsammlung. Die Regimenter mit Angabe ihrer Präsentier- und Parademärsche; Komponisten-Lexikon. Vowinckel-Verlag, Neckargmünd 1971.

Militærmusik
2. Slesvigske Krig
Verkeån

Verkeån (også Verkaån eller Skepparpsån) er en vandvej i det østlige Skåne. Den samlede længde inklusive bifloder, er 50 km og 180 meter lodret drop.

Verkeåens løb 

Verkeån har sit udspring på Linderödsåsen i Hörby kommun og udmunder i Hanöbugten ved Skepparp i Österlen i Skåne. Fra kilderne i nærheden af Långaröd løber åen mod sydøst ned mod Christinehofs slot og Andrerums alunværk. Åen får her tilløb fra Verkasjön, hvoraf navnet stammer. Et par kilometer nedstrøms ved Hallamölla er Skånes højeste uafbrudte vandfald, som har en samlet højde på 23 meter. Verkeån svinger her mod øst, og flyder forbi Brösarp og Ravlunda på vej mod Østersøen. Lige før åens udmunding ligger Öradekaren - et gammelt anlæg til ørredfiskeri i form af trækasser med mellemliggende stenmoler - hvor man i efteråret kan se legende ørredder springe.

Området omkring Verkeåns udmunding er gammelt kulturlandskab med fortidsminder som Havängsdösen.

Naturreservatet 

Verkeån naturreservat er et af Skånes største og strækker sig gennem de to kommuner Tomelilla og Simrishamn fra Ilstorp i vest næsten hele vejen ud til kysten. En afstand på omkring 2 km i fugleflugt. Reservatet følger Verkeån løb, med en udløber nordover der følger rullstensåsen Jären, også kaldet Hörrödsåsen ved Hörröd. Langs kysten syd for åens udmunding grænser naturreservatet op til Vitemölla naturreservat.

Galleri

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Naturvårdsverket: Verkeåns dalgång naturreservat , hentet 15. oktober 2014.
 Länsstyrelsen i Skåne län: Verkeåns naturreservat , hentet 15. oktober 2014.

Vandløb i Skåne
Naturreservater i Skåne
Tomelilla kommun
Simrishamns kommun
Bad Gandersheim

Bad Gandersheim er en by og kommune i det centrale Tyskland, beliggende vest for bjergområdet Harzen under Landkreis Northeim. Denne landkreis ligger i delstaten Niedersachsen.

Geografi 
Bad Gandersheim er beliggende mellem Leinebergland, Weserbergland Harzvorland i dalen til floden Gande. Mod nord ligger højdedraget Heber. Kommunens område er overvejende bjergrigt med Harzen 10 km øst for byen og floddalen Leine 5 km mod vest.

I Bad Gandersheim ligger landsbyerne og kommunedelene:

Historie 
Byens historie går tilbage til år 852, da Gandersheim Kloster blev oprettet af Liudolf og hans frue Oda. Den første klosterkirke blev påbegyndt i 856. I 990 fik klostret markeds- og skatterettigheder, og i det 10. århundrede var Gandersheim generelt én af de vigtigste byer i Hertugdømmet Sachsen; Den første tyske digter Hrosvit levede og arbejdede her indtil 973.

Da mineralkilden blev opdaget i 1240, tog Pave Gregor 9. initiativ til at oprette et helligåndshospital. Omkring år 1330, byggede hertugen af Braunschweig et slot.

I slutningen af 1800-tallet blev byen kendt for sine mineralkilders helbredende egenskaber, og i 1932 fik Gandersheim de officielle rettigheder til at kalde sig kurby, og bruge forstavelsen Bad Gandersheim.

Under 2. verdenskrig fandtes der fra oktober 1944 til april 1945 en lejrafdeling under Buchenwald koncentrationslejr, der producerede flyvemaskinedele.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Byens websted

Byer i Niedersachsen
Byer i Kreis Northeim
Kommuner i Niedersachsen
Sort helikopter

Sorte helikoptere (engelsk:Black Helicopters) er et udtryk som blev populært i USA's milits-bevægelse og associerede politiske grupper i 1990'erne, som et symbol på at USA angiveligt var ved at blive overtaget af et konspiratorisk militærregime. Der var blandt andet rygter om at FN patruljerede USA med umærkede sorte helikoptere, og at føderale agenter brugte sorte helikoptere til at håndhæve love om vildt. Teorien er muligvis opstået på grund af det faktum at mange regeringsagenturer og firmaer bruger helikoptere, og at nogen af disse er sorte eller andre mørke farver. For eksempel blev militærhelikoptere i mørke farver anvendt ved Ruby Ridge-konfrontationen.

Metonymisk brug af udtrykket black helicopters bruges sommetider til at beskrive konspirationsteorier generelt.

Referencer

Konspirationsteorier
Block B

Block B (Hangul: 블락비) er et sydkoreansk boyband dannet af Cho PD under hans selskab, Brand New Stadom, som efter en kontrovers flyttede til et nyt selskab, Seven Seasons. 

Gruppen består af syv medlemmer: Leder og rapper Zico (Woo Jiho), forsanger Lee Taeil, danser B-Bomb (Lee Minhyuk), vokalist Ahn Jaehyo, danser U-Kwon (Kim Yukwon), rapper Park Kyung og yngste rapper P.O (Pyo Jihoon). Medlemmerne af Block B har erfaring med dans, komponering og sang. Block B er en forkortelse af begrebet Blockbuster. Gruppen har sine rødder i hip hop, men har forgrenet sig ud i forskellige genrer.

Den 15. april 2011 havde Block B debut på KBS Music Bank med singlen "Freeze!" ("그대로 멈춰라!").

Musikgrupper fra Sydkorea
Erkki-Sven Tüür

Erkki-Sven Tüür (født 16. oktober 1959 på øen Hiiumaa, Estland) er en estisk komponist, fløjtenist, percussionst og lærer.

Tüür studerede fløjte og percussion på Musikkonservatoriet i Tallinn (1976-1980). Han studerede komposition hos Jaan Rääts og Lepo Sumera på Musikakademiet i Tallin (1980-1984).

Han formede og ledede rockgruppen "In Speand" (1979-1984), som blev en af de mest populære grupper i Estland, men forlod den for at hellige sig sin klassiske komposition på fuld tid.

Tüür har skrevet 9 symfonier, orkesterværker, kammermusik, scenemusik, korværker, filmmusik etc.

Udvalgte værker  

 Symfoni nr. 1 (1984) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1987) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1997) - for orkester
 Symfoni nr. 4 "Magma" (i en sats) (2002) - for soloslagtøj og orkester 
 Symfoni nr. 5 (2004) - for elguitar, orkester og bigband 
 Symfoni nr. 6 "Strata" i en sats (2007) - for orkester
 Symfoni nr. 7 "Pietas" (2009) - for blandet omkvæd og orkester 
 Symfoni nr. 8 (2010) - for orkester
 Symfoni nr. 9 "Mythos" (2017) - for orkester

Eksterne kilder og henvisninger 
 Om Erkki-Sven Tüür  på musicweb-international.com 

Komponister fra Estland
Fløjtenister
Percussionister
Lærere
Pablo Espinosa

Pablo Espinosa Doncel (født 10. marts 1992) er en spansk skuespiller, sanger og musiker. Han er bedst kendt for at spille Tomás i første sæson af Disney Channel tv-serie Violetta.

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Spanien
Ilme

Ilme er en  32,6 kilometer lang biflod fra venstre,  til floden Leine i  den tyske delstat Niedersachsen.

Geografi 
Ilme har sit udspring i dammen  Neuer Teich midt i  landskabet Solling i en højde af 340 moh.. Den løber mod nord til Dassel, og derfra i østlig retning gennem Markoldendorf til Einbeck, hvorefter den løber ud i Leine i nærheden af Volksen i en højde af 105 moh.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Maßnahmenkatalog Gewässer Ilme 

Floder i Niedersachsen
Eugen Kapp

Eugen Arturovich Kapp (født 26. maj 1908 i Astrakhan, død 29. oktober 1996 i Tallinn, Estland) var en estisk komponist og Lærer.

Eugen Kapp der er søn af Artur Kapp, studerede på Musikkonservatoriet i Tallinn hos sin fader, og blev efter endt eksamen i 1931 lærer i teori og komposition. Han var lærer sammesteds 1935-1941. Under besættelsen af Estland organiserede han ENSV Riiklike Kunstiansambel i Jaroslavl. Fra 1944 var han lærer ved Tallinn Musikkonservatorium, og fra 1952 til 1965 dets rektor.

Han har skrevet 3 symfonier, orkesterværker, operaer, balletmusik, filmmusik, kammermusik, vokalværker etc.

Hans musik hviler på intonationer fra klassisk musik og estisk folkemusik. 

Han var formand for den estiske komponistforening (ENSV Heliloojate Liit) 1944-1966.

Han fik tildelt en statspræmie 1946, 1949, 1952, Eesti NSV statspræmie 1948 og 1950, Leninordenen 1950.

Værker 
Han har skrevet korsange, musik for hornorkestre, teater- og filmmusik.

Operaer 
Tasuleegid (1945)
Vabaduse laulik (1950, 2 udgave 1952)
Talvemuinasjutt (Børneopera, 1958)
Tabamatu (Opera, 1960)
Enneolematu (Børneopera, 1983)

Operette 
Assol (1966)

Balletter 
Kalevipoeg (1947, 2. udgave 1961)
Kullaketrajad (1956)

Symfonier 
Patriootiline (symfoni i c-moll, 1942)
symfoni i g-moll (1954)
Kevadine (symfoni i F-dur, 1964)

Sange 
Kodumaa loodus (1954)
Lapse päev (1958)

Kantater 
Rahva võim (1949)
Mausoleeumis (1950)
Laulud Leeninist (1950)
Läänemeri - rahumeri (1959)
Oktoober ja juuni (1967)

Ouverturer 
Kalevipoeg (1938)
Avamäng soome teemadele (1957)
Pidulik avamäng (1958)
Avamäng-parafraas (1962)

Andre 
Tasuja (symfonisk digt, 1931)
Rukkilillesuvi (Ungdomsmusical, 1975)
Rembrandt (Opera, 1975)
Ernst Thälmann (Oratorium, 1977)
Kristallkingake (musikalsk march, 1980)

Noter

Litteratur 
 "Kapp, Eugen" (i: Eesti Nõukogude Entsüklopeedia, bind 3:Hern-Kiru; Tallinn 1971) (ENE)

Eksterne henvisninger 
  Om Eugen Kapp  på musiweb-international.com

Komponister fra Estland
Lærere
Personer fra Astrakhan
Villem Kapp

Villem Hansovich Kapp (født 7. september 1913 i Suure-Jaani, død 24. marts 1964 i Tallinn, Estland) var en estisk komponist, organist, lærer og rektor.

Liv og gerning 
Villem der er nevø til Artur Kapp og fætter til Eugen Kapp, studerede orgel og komposition på Musikkonservatoriet i Tallinn hos sin onkel og Heino Eller. I 1938 tog han eksamen i orgel og 1944 i komposition. Fra 1944 til 1964 var han lærer sammesteds i teori og komposition, fra 1957 til 1964 som leder af kompositionsafdelingen.

Værker 
Kapp har skrevet to symfonier for orkester, orkesterværker, kammermusik, korværker, sange, symfoniske digtninge etc.

 Ööpoeem (for symfoniorkester, 1942)
 1 symfoni i a-mol (1947)
 2 symfoni i c-mol (1954, 2. udgave 1955)
 Põhjarannik (heroisk korpoem, 1958)
 Lembitu (opera, 1961)
 Kevadele (kantate, 1963)
 Elegi - for Strygerorkester
 Digt for Fred - for Orkester

Sange for kor 
 Kalurilaul
 Laena mulle kannelt, Vanemuine
 Hällilaul
 Pilved sõudvad
 Õhtulaul
 Mets
 Talvine õhtu

Sange for solist 
 Kevadelaul
 Kui kustub suvepäeva viimne vine
 Vang
 Sa tulid

Noter

Litteratur 
 "Kapp, Villem" (i: Eesti Nõukogude Entsüklopeedia, bind 3:Hern-Kiru; Tallinn 1971) (ENE)
 Helga Tõnson: Villem Kapp. Tallinn 1967

Eksterne henvisninger 
   Om Villem Kapp  på musicweb-international.com

Komponister fra Estland
Organister
Lærere
Artur Lemba

Artur Gustavovich Lemba (født 24. september 1885 i Tallinn, Estland, død 21. november 1963) var en estisk komponist,  pianist og lærer.

Lemba hører til en af Estlands betydningsfulde komponister. Han skrev den første estiske symfoni. Lemba studerede komposition og klaver på Musikkonservatoriet i Petrograd hos bl.a. Aleksandr Glasunov og Nikolaj Rimskij-Korsakov. Han underviste efter endt eksamen i komposition og klaver på  i Tallinn resten af sit liv. 

Lemba har skrevet to symfonier, orkesterværker, fem klaverkoncerter, operaer, klaverstykker, symfoniske digtninge etc.

Udvalgte værker  

 Symfoni nr. 1 (1908) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1923) - for orkester

Eksterne kilder/henvisninger 

  Om Artur Lemba  på musicweb-international.com

Komponister fra Estland
Pianister
Lærere
Personer fra Tallinn
Jaan Koha

Jaan Koha (født 17. december 1929 i Tartu, død 15. november 1993 i Tallinn, Estland) var en estisk komponist, lærer og lydtekniker.

Koha studerede komposition på Musikkonservatoriet i Tallinn hos Heino Eller. Koha arbejdede som lydteknikker på Estisk Radio og underviste på Musikkonservatoriet i Tartu.

Han har skrevet tre symfonier, orkesterværker, balletmusik, filmmusik, koncerter, kantater etc.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1960) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1971) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1983) - for orkester
 Festlig digtning – for orkester

Eksterne kilder/henvisninger 

  Om Jaan Koha  på musiweb-international.com

Komponister fra Estland
Lærere
Personer fra Tartu
Omstigning til Paradis

Omstigning til Paradis (originaltitel A Streetcar Named Desire) er en amerikansk film fra 1951 instrueret af Elia Kazan.

Filmen er en bearbejdelse af Tennessee Williams' skuespil af samme navn.

Medvirkende 

 Marlon Brando som  Stanley Kowalski
 Vivien Leigh som Blanche DuBois
 Kim Hunter som Stella Kowalski
 Karl Malden som Harold "Mitch" Mitchell
 Rudy Bond som Steve Hubbel
 Nick Dennis som Pablo Gonzales
 Peg Hillias som Eunice Hubbel
 Wright King som inkassator
 Richard Garrick som læge

Priser og udmærkelser 
Filmen blev tildelt en lang række priser. 

Ved Oscaruddelingen 1952 blev filmen nomineret i 12 kategorier, herunder bedste film og bedste instruktør, og modtog i alt fire Oscars: 
 Oscar for bedste mandlige birolle: Karl Malden
 Oscar for bedste kvindelige hovedrolle: Vivien Leigh
 Oscar for bedste kvindelige birolle: Kim Hunter
Oscar for bedste scenografi. S/H: Richard Day og Georg James Hopkins.

Vivien Leigh modtog British Academy of Film and Television Arts' pris for bedste engelsktalende skuespillerinde og Kim Hunter modtog en Golden Globe for bedste kvindelige birolle.

Kilder

Eksterne Henvisninger 

Amerikanske film fra 1951
Dramafilm fra USA
Film instrueret af Elia Kazan
Röstånga

Röstånga (på dansk: Røstange  ) er en by i Svalöv/Svalev  kommune i Skåne med 839(2010). Röstånga ligger ved foden af Söderåsen/Sønder Ås.

Historie 

Röstånga er kirkeby i Röstånga socken og indgik efter kommunreformen 1862 i Röstånga landskommun. I landkommunen oprettedes pr. 15 november 1935 Röstånga bysamfund, der opløstes med udgangen af 1966. Röstånga har siden 1967 været en del af Svalövs kommun.

Serværdigheder 

I Röstånga ligger Röstånga kyrka.

Hovedindgangen til Söderåsens Nationalpark er på riksväg 13 i Skäralid ca. 5 km nord for Röstånga. I Röstånga er der spadserevej, Nackarpsdalsvägen, til Nackarpsdalen med Odensjön, ved vejen ligger hvor Röstånga turistbureau. I Röstånga går Kolemavägen mod øst, og efter knapt en kilometer inde ad vejen går en vandresti ind til naturreservatet med vulkanruinen Gällabjär. Yderligere nogle få km mod øst ad Kolemavägen findes Djupadalsmölla med forvitrede tufaflejringer.

Kilder 

Byer i Svalövs kommun
Rosamund Lupton

Rosamund Lupton (født 1964) er en britisk forfatter. Hun har studeret litteratur på Cambridge University. Hun bor i London med sin mand og to børn.

Bøger 
 2012 Søster (Sister)
 2012 Efter branden (Afterwards)
 2015 Lyden af stilhed (The Quality of Silence)

Eksterne kilder 
Officiel hjemmeside: rosamundlupton.com

Forfattere fra England
Edward Rutherfurd

Edward Rutherfurd (født 1948 i Salisbury, England) er en britisk forfatter. Han er kendt for sine episke og tykke historiske romaner. Han debuterede med romanen Sarum og er blevet udgivet på 20 forskellige sprog, inklusive dansk.

Bøger på dansk 
 1993 Russka
 2004 Skoven (The Forest)
 2011 New York
 2012 Sarum (genudgivelse) 
 2012 London (genudgivelse)
 2013 Paris
 2015 Dublin

Eksterne kilder 
Officiel hjemmeside: edwardrutherfurd.com 

Forfattere fra England
Flaskepost fra P (bog)

Flaskepost fra P er en dansk krimiroman fra 2009, skrevet af Jussi Adler-Olsen. Det er 3. bind i serien om Afdeling Q, og efterfølger romanen Fasandræberne fra 2008. Bogen blev i 2016 filmatiseret, instrueret af Hans Petter Moland.

Handling 
Politikommissær Carl Mørck får ad omveje overdraget en gammel flaskepost, som har stået hengemt i et hjørne på en skotsk politigård, hvor den har stået i mange år. Brevet er udvisket, men ordet "HJÆLP" toner frem. Carl og Assad får stykket brevet sammen, og er efterhånden på sporet af en gammel og uhyggelig sag fra 1990'erne, hvor to drenge forsvandt sporløst. Deres forældre har aldrig meldt dem savnet. Jo dybere de graver i sagen, des mere trækkes de ind i en stadig aktiv kidnappers net.

Priser og nomineringer 
2010 - Danmark modtaget Harald Mogensen-prisen uddelt af Det Danske Kriminalakademi
2010 - Skandinavien modtaget Glasnøglen uddelt af Skandinaviska Kriminalsälskapet
2013 - Sverige modtaget Årets Lydbog
2014 - USA Nomineret til The Barry Award for Best Novel 2014

Referencer 

Litteratur i 2008
Krimier
Dansksprogede bøger
Bøger af Jussi Adler-Olsen
Marie Dubois

Marie Dubois (født Claudine Lucie Pauline Huzé den 12. januar 1937 i Paris, død 15 oktober 2014 i Lescar i Pyrénées-Atlantiques) var en af fransk films store skuespillere, der både medvirkede i såvel seriøse som mere populære film.

Efter at hun i slutningen af 1970'erne fik konstateret multipel sklerose, optrådte hun kun sjældent på film. Siden 2001 var hun engageret i kampen mod denne sygdom.

Biografi 
Claudine Huzé fulgte dramakurser på teaterskolen i Rue Blanche, hvor hun lærte om både moderne og klassisk komedie. Efter hun forlod skolen, spillede hun med i flere forskellige teaterstykker, før hun blev kendt i tv-serierne La caméra explore le temps og Les Cinq Dernières Minutes. François Truffaut bemærkede hendes talent og engagerede hende til filmen Skyd på pianisten. Det var også Truffaut, der gav hende kunstnernavnet Marie Dubois (en hyldest til en heltinde i en roman fra 1952 af forfatteren og digteren Jacques Audiberti). Det var under optagelserne til denne film, at hun som bare 23-årig fik de første symptomer på Multipel sklerose, symptomer, som hun dog valgte at ignorere, for at forfølge en karriere inden for film i Nouvelle vague.

Hun spillede med i filmene En kvinde er en kvinde af Jean-Luc Godard, Jules og Jim af François Truffaut og Kærlighedskarusellen af Roger Vadim. Parallelt hermed indspillede hun populære film af Georges Lautner, Henri Verneuil og Édouard Molinaro. I 1964 spillede hun Jean Gabins kæreste i filmen L'Âge ingrat, sammen med Fernandel. Hendes karriere tog for alvor fart, efter at hun spillede Juliette i Undskyld vi flygter af Gérard Oury fra 1966, hvor hendes blonde hår og blå øjne fascinerede Bourvil. I 1965, spillede hun netop sammen med Bourvil og Lino Ventura i filmen Les Grandes Gueules. Hun over for Jean-Paul Belmondo i Tyven fra Paris af Louis Malle og med Michel Simon i en af hans sidste film Pokker til bedstefar.

I filmen Friske fyre i skæppeskønne skrammelkasser fra 1969 spiller hun en feminist sammen med Mireille Darc over for Tony Curtis, Jack Hawkins, Peter Cook, Bourvil og Terry Thomas. I 1972, modtog hun prisen for bedste skuespiller af Académie Nationale du Cinéma for sin rolle som Alice i filmen Les Arpenteurs.
Sine ligemænds anerkendelse fik hun i 1977 som modtager af Césarprisen for bedste kvindelige birolle for sin præstation i filmen Truslen, af Alain Corneau, i rollen som en jaloux kvinde. Efter indspilningen af filmen brød hendes Sclerose ud på ny, 20 år efter de første symptomer, og hun optrådte herefter kun i mindre roller i mindre film.

Fra 2001 engagerede hun sig helhjertet i kampen mod multipel sklerose og at fortalte om sygdommen i en film af Alain Corneau. Den 3. november 2007 mistede hun sin mand, skuespilleren Serge Rousseau, som var blevet gift med i 1961, og med hvem hun havde datteren Dominique.

Marie Dubois døde den 15. oktober 2014 på et alderdomshjem i Lescar, tæt den sydvestfranske by Pau.

Filmografi 
Marie Dubois' roller i film der er vist i Danmark:

Autobiografi

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Frankrig
Personer fra Paris
César for bedste kvindelige birolle