kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
James Hall

James Hall (født i Yorkshire (muligvis i Hull) –23. Juli 1612) var en engelsk født søfarer i dansk tjeneste.

Hans fødselstidspunkt og -sted er usikkert, og hans ungdomsliv er ganske ukendt. I 1605 blev han indkaldt af kong Christian 4. og ansattes som 1. styrmand eller lods ved John Cunninghams togt til Grønland samme år. Det er sikkert hans fortjeneste, at det den gang lykkedes den danske marine at opsejle Grønland, som hidtil var blevet søgt fra Island, mens Hall førte skibene op i Davisstrædet, der var ham bekendt fra tidligere togter, måske endog fra selve John Davis’ rejser. Opdagelserne vakte store forhåbninger i Danmark, hvorfor kongen både i 1606 og 1607 afsendte nye togter, ligeledes med Hall som lods, men da de hjemførte jordarter viste sig at være værdiløst glimmerjord i stedet for sølvmalm, og da det ikke lykkedes ekspeditionerne at finde spor af de gamle nordboere, indstilledes disse foretagender. 

I 1612 bevægede Hall dog 4 engelske handelsfirmaer til at udruste et nyt togt med ham selv som chef. Han løb atter ind til Grønlands kyst, men blev her livsfarlig såret af en inuit og døde den 23. juli 1612.

Eksterne henvisninger 

Carl Frederik Bricka: Dansk biografisk Lexikon, Bind VI, s. 510; opslag: Hall, James
Inge Kabell: "Træk af James Halls ekspeditioner til Grønland" (Tidsskriftet Grønland 1990. Nr. 10.; s. 295-308)
Jørgen Kisbye Møller: "Jens Bielkes grønlandsberetning 1605" (Tidsskriftet Grønland 1985. Nr. 5.; s. 117-148) 
Biografi på the Dictionary of Canadian Biography Online (engelsk)

Opdagelsesrejsende fra Storbritannien
Polarforskere fra Storbritannien
Ljusnarsbergs kommun

Ljusnarsberg kommune ligger i landskapet Västmanland i det svenske län Örebro län. Kommunens administrationscenter ligger i byen Kopparberg.

Kommunen, som ligger i området  Bergslagen, gennemkrydses af jernbaneerne Frövi–Ludvika og Ställdalen-Kil. Mod nord grænser kommunen til Ludvika kommun, mod nordøst til Smedjebackens kommun, begge i Dalarna, mod syd til Lindesbergs kommun og mod vest til Hällefors kommun. Kommunen ligger ved Arbogaåns øvre del.

Byer
Ljusnarsberg kommune har to  byer. 
Indbyggere pr. 31. december 2005.

Eksterne kilder og henvisninger

”Kommunarealer den 1. januar 2012” (Excel). Statistiska centralbyrån.
Independence-fjorden

Independence-fjorden er en fjord i det nordøstlige Grønland. Den er omkring 200 km lang og op til 30 km bred. Fjorden udmunder i Wandelhavet i det Arktiske Hav. Jørgen Brønlund Fjord er en mindre fjord, der tilslutter fra nordvest til Independence Fjord.

Independence Fjord har givet navn til to forhistoriske inuitkulturer, Independence I-kulturen og Independence II-kulturen.

Historie 

Fjorden og dens omgivelser har været genstand for udforskning siden begyndelsen af det 20. århundrede. Den første videnskabelige udforskning af sporene efter forhistoriske bosættelser blev udgivet af Christian Bendix Thostrup i 1911 under titlen Ethnographic Description of the Eskimo Settlements and Stone Remains in North-East Greenland.

Forhistorie 

Nord for fjorden, i det sydlige Peary Land har man fundet spor efter boliger fra Independence I-kulturen. Folk fra denne kultur har efterladt sig redskaber af sten og ben, der vidner om jagt på blandt andet moskusokse og snehare. Dateringer viser, at Independence I-folkene var bosatte i området 2.400-1.800 f.Kr. Lignende fund daterede til 1.800-1.300 f.Kr. er fundet syd for fjorden. Det vides ikke, om indbyggerne bortvandrede sydover eller uddøde på stedet.

På lignende måde er fundet spor fra tiden 800-200 f.kr., tilhørende Independence II-kulturen. Oprindelig troede man, at de to arktiske kulturer hørte sammen, men den danske polarforsker og arkæolog Eigil Knuth kunne i 1956 påvise, at der var tale om to forskellige kulturer dels ved forskellige i boligernes byggemåde, dels ved forskelle i redskabstyperne. Boligerne fra Independence II-kulturen er mere sammensatte i konstruktionen og større end boligerne fra Independence I-kulturen.

Eksterne henvisninger 
 Nationalmuseet: Independence I Culture 
 Nationalmuseet: Independence II Culture

Fjorde på Grønland
Lukas Graham (album)

Lukas Graham er det selvbetitlede debutalbum af den danske soul-popgruppe Lukas Graham. Albummet udkom den 26. marts 2012 på Copenhagen Records. Det debuterede på førstepladsen af album-hitlisten den 6. april 2012, foran Madonnas MDNA. Albummet solgte 14.839 eksemplarer i den første uge, mere end resten af top 10 tilsammen. Lukas Graham var det bedst sælgende album i 2012, med 75.140 solgte eksemplarer. I april 2013 modtog albummet firedobbelt-platin for 80.000 solgte eksemplarer.

Lukas Graham udkom i en international version den 12. november 2012 i Danmark på Copenhagen Records, og den 23. november i Tyskland, Schweiz og Østrig på Island Records. Genudgivelsen indeholder to nye numre; en liveoptagelse fra Falconer Salen i København af "Daddy, Now That You're Gone (Ain't No Love)" (der er en fortolkning af soulklassikeren "Ain't No Love in the Heart of the City"), og singlen "Better Than Yourself (Criminal Mind Pt. 2)". Desuden er mixet på sangene "Nice Guy", "Drunk in the Morning", og "Don't Hurt Me This Way" ændret.

Albummet blev nomineret til kategorierne Årets danske album, Årets danske sangskriver (sammen med BackBone), og Årets danske popudgivelse ved Danish Music Awards 2012, ligesom Lukas Graham yderligere blev nomineret til Årets danske gruppe, Årets danske mandlige kunstner, Årets nye danske navn, og Årets publikumspris. De vandt i kategorien Årets nye danske navn.

Cover 
På albumcoveret er gengivet et maleri af kunstneren Lars Helweg, "Damen med flaskerne", der også i 1995 blev anvendt på coveret til den danske hardrockgruppe Septembers første og eneste album, Many a Little. Lars Helweg malede billedet i 1992, originalen hænger på Café Wilder på Christianshavn. Den nøgne kvinde på maleriet er den svenske skuespiller Anita Ekberg. Fotografiet, der er blevet brugt som forlæg af maleren, stammer fra et Playboy-magasin i 1956.

Albumcoveret blev censureret på iTunes Store. I stedet sælger iTunes albumet med et cover, der består af et nærbillede af modellen Anita Ekbergs ansigt.

Spor 

 (*) indikerer co-producer
 (^) indikerer yderligere produktion

Noter
 "Daddy, Now That You're Gone (Ain't No Love)" er indspillet live i Falconer Salen den 2. oktober 2012. Inspireret af Bobby "Blue" Bland-udgaven af "Ain't No Love in the Heart of the City".

Hitlister og certificeringer

Ugentlige hitlister

Årslister

Certificeringer

Referencer 

Debutalbum fra 2011
Lukas Graham-album
Debutalbum fra Danmark
Nora kommun

Nora er en kommune i Bergslagen i landskap Västmanland i det svenske län Örebro län i . Kommunens administrationscenter ligger i byen Nora.

Byer 
Nora kommune har fire byer.
Indbyggere pr. 31. december 2005.

Eksterne kilder og henvisninger 

 ”Kommunarealer den 1. januar 2012” (Excel). Statistiska centralbyrån.

Kommuner i Örebro län
Nora

Nora kan henvise til flere forskellige artikler :

 Nora (pigenavn) – et pigenavn
 Nora (Sverige) – en svensk by
 Nora kommun – en svensk kommune
 Nora (flod) – en flod i Amur oblast i Rusland
Nils Moritz

Nils Ragnar Moritz (født 5. maj 1943 i Tallinn) er en svensk skuespiller.

Udvalgt filmografi
1987 – En film om kärlek
1989 – Dårfinkar & dönickar (TV)
1992 – Hassel – Botgörarna
1993 – Sunes sommar
1995 – Tre kronor (tv-serie)
1996 – Rederiet (TV)
1997 – Beck – Pensionat Pärlan
1999 – Vuxna människor
2005 – Wallander – Mörkret
2006 – LasseMajas detektivbyrå (tv-serie)

Eksterne henvisninger
 

Skuespillere fra Sverige
John Campbell (roer)

John Alan Campbell (13. april 1899 – 20. februar 1939) var en britisk roer som deltog i OL 1912 i Stockholm.

Campbell vandt en sølvmedalje i roning under OL 1920 i Antwerpen hvor han kom ind på en andenplads i otter sammen med  Ewart Horsfall, Guy Oliver Nickalls, Richard Lucas, Walter James, Sebastian Earl, Ralph Shove, Sidney Swann og Robin Johnstone (styrmand).

Eksterne henvisninger 

Roere fra Storbritannien
Deltagere for Storbritannien ved sommer-OL 1912
Evabritt Strandberg

Evabritt Strandberg (født 7. april 1943 i Stockholm) er en svensk sanger og skuespiller. Hun er halvsøster til Charlott Strandberg og barnebarn til Olle Strandberg. Hun har vært gift med Sven Wollter (de har datteren Lina Wollter) og Lars-Erik Berenett (de har sønen Matti Berenett).

Strandberg ville bli dyrlæge men hadde ikke bra karakterer i matematik, fysik og kemi, og da ville hun i stedet arbejde med teater; hun studerede ved Dramatens elevskola 1962–65.

Strandberg arbejdede ved Dramaten 1965–67 og ved Riksteatern 1967–68. 1968–83 arbejdede hun ved Göteborgs stadsteater.

Som sanger publicerede Strandberg sin LP En sång ett vapen i 1965. Hun har tolket sanger af Jacques Brel, Édith Piaf, Lars Forssell og Cornelis Vreeswijk. I 1995 fik hun Cornelis Vreeswijk-stipendet med motivet "En sångkonst av stor bärighet och styrka, rå och sovrad intensitet som kongenialt gestaltar tillvarons gläde och sorg, en formulering som även kan räcka hennes skådespeleri".

Udvalgt filmografi 
 2001 – Gustav III:s äktenskap (TV)
 2000 – Barnen på Luna (TV)
 1995 – Radioskugga (TV)
 1991 – Sanning och konsekvens (TV)
 1988 – Råttornas vinter
 1985 – Lösa förbindelser (TV)
 1982 – Polisen som vägrade svara (TV)
 1981 – Stjärnhuset (TV, "julkalendern")
 1988 – Deadline
 1965 – Love 65

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 
 Evabritt Strandberg på Riksipedia (Riksteatern) 

Sangere fra Sverige
Skuespillere fra Sverige
Personer fra Stockholm
Kongeriget Hannover

Kongeriget Hannover var et kongerige i Nordtyskland, der eksisterede fra 1814 til 1866. Det var beliggende i det område, som i dag er den tyske delstat Niedersachsen. Efter den tyske enhedskrig i 1866 annekteredes det af Preussen som en provins.

Historie 
På Wienerkongressen 1814-15 genetableredes Kurfyrstedømmet Braunschweig-Lüneburg som en i personalunion med Storbritannien, selvstændig stat og ophøjedes til Kongeriget Hannover. Dets område udvidedes med Østfrisland, Hildesheim, Arenberg-Meppen og andre områder, hvorimod det afstod Sachsen-Lauenburg til Preussen. I patentet af 7. december 1819 fremsatte prinsregenten i Hannover, hertugen af Cambridge, grundtrækkene til en forfatning efter engelsk forbillede, der dog først trådte i kraft i 1822. Som følge af Julirevolutionens (1830) indflydelse nødsagedes regeringen i Hannover i 1833 til at proklamere en ny Landesgrundgesetz, gennem hvilken ministeransvarlighed indførtes samt tillige folkerepræsentationens to kamre fik større magt.

Da Vilhelm 4.'s broder Ernst August (1837-1851), i overensstemmelse med arvefølgeordningen af 1836, i 1837 besteg Hannovers trone, ophørte personalunionen med England. Han var en svoren fjende til alle liberale anskuelser, ophævede forfatningen af 1833 og gennemtvang i 1840 antagelsen af en ny forfatning, som gjorde folkerepræsentationens indflydelse til den mindst mulige. I 1848 blev han dog tvunget til at give efter for folkeviljen, udnævnte et frisindet ministerium og indførte reformer i forfatningen.

Ernst August efterfulgtes af sin blinde søn, Georg 5. (1851-1866), hvis første regeringsår optoges af stridigheder med folkerepræsentationen angående ændringer i forfatningen. På den tyske forbundsforsamlings tilskynden erklærede kongen til sidst egenmægtigt forfatningen for ophævet (1855) og oktrojerede 1840 års forfatning. Gennem afpresning ved valgene formåede regeringen i 1857 at vinde majoritet i andetkammeret, men efterfølgende voksede oppositionen under Rudolf von Bennigsens ledelse. I 1862 blev det reaktionære ministerium Wilhelm von Borries tvunget til at træde tilbage, og et mere liberalt ministerium kom til styret frem til efteråret 1865.

I 1866 sluttede Georg 5. sig til Østrig og afviste Preussens krav af 15. juni om, at han skulle afvæbne og give sit samtykke til en reform af forbundsforfatningen. Dette svar fremkaldte Preussens krigserklæring den 16. juni. Preussiske tropper rykkede ind i Hannover, og Georg 5. blev trods hannoveranernes sejr ved Langensalza den 27. juni tvunget til at kapitulere den 29. juni. Den 20. september samme år tog kongen af Preussen Hannover i besiddelse, og den 1. oktober 1867 indførtes den preussiske forfatning i landet. Hannover blev en preussisk provins, en ny provins- og kredsordning indførtes i 1885. I den tyske rigsdag og den preussiske landdag indtog de hannoveranske repræsentanter imidlertid en mod Preussen vendt stilling (det welfiske parti), og nogen fuldstændig forsoning mellem husene Hannover og Hohenzollern kom ikke i stand.

 
Etableret i 1814
Ophørt i 1866
Tysklands historie
Hannover
Hannover
Stater i Det Tyske Forbund
Lars-Erik Berenett

Lars-Erik Berenett (født 23. december 1942 i Skellefteå, Sverige, død 1. februar 2017) var en svensk skuespiller, kendt for sin rolle som Roland Hassel i Roland Hassel-filmene. Han var gift med Evabritt Strandberg og sammen fik de sønnen Matti Berenett. Senere blev han gift med Maria Kulle.

Udvalgt filmografi 
 1965 – Flygplan saknas
 1981 – Tuppen
 1982 – Polisen som vägrade svara (TV)
 1983 – Spanarna (TV)
 1985 – Rød snø (TV)
 1985 – Nya Dagbladet (TV)
 1986 – Kunglig toilette
 1987 – Mälarpirater
 1988 – Kråsnålen (TV)
 1989 – Tre kärlekar (TV)
 1990 – Den svarta cirkeln (TV)
 1994 – Dreamplay
 1995 – Kristin Lavransdotter
 1996 – Skilda världar (TV)
 1999 – Ivar Kreuger (tv-serie)
 2005 – Kvalster (TV)
 2011 – Stockholm Östra

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Sverige
Hertugdømmet Anhalt

Hertugdømmet Anhalt () var et tysk hertugdømme, der eksisterede fra 1863 til 1918. Dets territorium lå i det centrale Tyskland mellem bjergmassivet Harzen og floden Elben i en del af det, der i dag er delstaten Sachsen-Anhalt. Hovedstaden var Dessau.

Hertugdømmet Anhalt var medlem af Det Tyske Forbund fra 1863 til 1866, af Det Nordtyske Forbund fra 1867 til 1871 og blev medlemsstat i Det Tyske Kejserrige i 1871. Ved kejserrigets kollaps i 1918 blev monarkiet afskaffet og Anhalt udråbt til Fristaten Anhalt, der forblev en selvstændig stat indtil 1945.

Stater i Det Tyske Forbund
Anhalt
Anhalt, Hertugdømmet
Anhalt
Etableret i 1863
Ophørt i 1918
Stift Klosterneuburg

Stift Klosterneuburg er et  augustinerkloster i den østrigske by Klosterneuburg i delstaten Niederösterreich. Klosteret er grundlagt den 12. juni 1114 af Leopold 3. af Østrig.

Oprindelig var det et kloster for sekulære kanniker, men allerede i 1133 overgav Leopold 3. klosteret til Augustinerkannikerne. Markgreven ville bygge en østrigsk domkirke ved Babenberg markgrevernes residens, hvilket dog Passau bispedømme modsatte sig.

Første provst efter bygningen af klosteret var Leopold 3.'s søn Otto af Freising. 

Det store bygningsværk, hvis hovedpart er bygget mellem 1730 og1834, er bygget på et bjerg, som rejser sig direkte over Donau. Fundamenterne kan sammen med et slotstårn og et gotisk kapel dateres tilbage til det 12. århundrede. Et kapel fra 1318 med Leopold 3.'s grav er også bevaret. Fra 1634 fik habsburgere ombygget klosteret i en barok stil, som blev forestået af arkitekterne Jakob Prandtauer, Joseph Emanuel Fischer von Erlach og Donato Felice d'Allio.

I Stift Klosterneuburg opbevares den østrigske ærkehertughat, som tilhørte Ærkehertugdømmet Østrig. Endvidere findes et bibliotek med mere end 30.000 genstande.

Eksterne henvisninger 
Stift Klosterneuburgs webside

Klostre i Østrig
Godfred Hansen

Godfred Hansen (23. februar 1876 – 27. maj 1937) var en dansk søofficer og polarrejsende. 

Han blev søofficer 1897, kommandørkaptajn 1927. Han var adjutant hos kongen fra 1919. 

1903-1906 var han næstkommanderende på Roald Amundsens Gjøa-ekspedition gennem Nordvestpassagen. Under Gjøa-ekspeditionen udførte han, sammen med Peder Ristvedt, vigtig udforskning af østkysten af Victoria Island og kortlagde i 1905 dette tidligere ukendte kystområde.

1912-1914 var han fører af postdampskib på Island. 

I 1919-20 ledede han en ekspedition på Grønlands vestkyst. Ekspeditionen var en del af Roald Amundsens «Maud»-ekspedition og skulle udlægge depoter længst mod nord på Ellesmere Island. Depotet skulle være redning for Amundsens og hans mænd efter passagen af nordpolen. Godfred Hansens ekspedition tilbagelagde sammen med hunde og eskimoer en strækning på 700 kilometer. Men Amundsen nåede aldrig polpunktet, og depotet blev dermed aldrig benyttet. 

I 1932 navngav Gefion Ekspeditionen en ø i Dove Bugt, sydvest for Danmarkshavn, Godfred Hansens Ø, tidligere kendt som Olgas Ø og Ragnas Ø. Navnet blev først godkendt efter Godfred Hansens død.

Hædersbevisninger 

1906 modtog han den danske Fortjenstmedaljen i guld. 1919 blev han Ridder av Dannebrogordenen. 1921 modtog han Hans Egede-medaljen. 1933 blev han kommandør af 2. grad af Dannebrogordenen.

Eksterne henvisninger 

 
 Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bind XXVI, s. 467; opslag: Hansen, Godfred

Polarforskere fra Danmark
Søofficerer fra Danmark
Det friherrelige Heintzeske Forlods

Det friherrelige Heintzeske Forlods var et dansk baroni, oprettet i 1845 af Josias Friedrich Ernst von Heintze-Weissenrode med en kapital på 200.000 kroner (et såkaldt forlods, idet baroniet bestod af penge snarere end jord). Den friherrelige slægt Heintze-Weissenrode er uddød i Danmark, men lever fremdeles i udlandet.

Kilde

Baronier i Danmark
Etableret i 1845
Kitlineq

Kitlineq (eller Victoria Island) er en ø i det canadiske Arktis, administrativt delt mellem Nunavutterritoriet og Nordvestterritoriet i Canada. Øen dækker et areal på 217.291 km2. Den er en del af det canadiske arktiske øhav, og er den næst største ø i Canada, og den ottende største ø i verden. Den vestlige tredjedel af øen er underlagt Inuvik-regionen i Nordvestterritoriet, resten er del af Kitikmeot-regionen i Nunavut.

Beliggenhed og udseende 

Kitlineq ligger på 69-72 grader nordlig bredde og mellem 102-118 grader vestlig længde. Øen er omkring 750 km lang (øst-vest) og 655 km på det bredeste sted (nord-syd). Kitlineq er adskilt fra det nordamerikanske fastland af et langt sund (med fem ulige navne, alt efter hvor man er). Banks ø mod vest er nærmeste naboø. Det lange sund, som deler denne og Kitlineq, er Prince of Wales Sound. I nord ligger Melvillesundet, mens McClintock-kanalen og Victoria Sound ligger øst for øen.

Kitlineq er en ø med mange halvøer, kystlinjen er opsplittet med mange fjorde og vige. I øst, pegende mod nord, ligger Storkerson-halvøen. Den ender i Goldsmithkanalen, farvandet som adskiller Kitlineq fra Stefansson Island. En større fjord, Hadleybugten, deler Storkerson-halvøen fra det mellemste område på øen i nord. En anden stor halvø i nord er Alberthalvøen. I syd, pegende vest over, ligger Wollaston-halvøen, adskilt fra det mellemste område af Albert Sound. Set på et kort kan øen minde om et stiliseret ahornblad.

Kitlineqs højeste punkt ligger 655 meter over havet i Shalerbjerg i det indre nord. Største indsø på øen er 562 km2 vide Ferguson Lake, der ligger lige nord for Cambridge Bay.

Bosættelse 

Indbyggertallet var ved folketællingen i 2006 på 1875 personer; 1477 af disse boede i Nunavut og 398 i Nordvestterritoriet. Cambridge Bay er den største af de to bosættelser på øen. Denne ligger på sydøstkysten og hører til Nunavut. Ulukhaktok på vestkysten ligger i Nordvestterritoriet. Handelsstationen, som til hørte til Fort Collinson på nordvestkysten, er opgivet for længe siden.

Øer i Nunavut
Øer i Northwest Territories
Dickin-medaljen

Dickin-medaljen (engelsk: Dickin Medal, formelt PDSA Dickin Medal) er en britisk medalje som tildeles dyr som i krig har ydet enestående indsats i militær- eller civilforsvarstjeneste. Den blev indstiftet i 1943 af Maria Dickin (1870–1951), grundlægger af dyrevelfærdsorganisationen People's Dispensary for Sick Animals (PDSA), og er opkaldt efter hende. Medaljen blev indstiftet for at hædre dyrs loyalitet og tjenestevillighed for mennesker i krig. Den kaldes også "dyrenes Victoriakors", en henvisning til Victoriakorset, Storbritanniens største udmærkelse for tapperhed og mod.

Medaljen er beskrevet som et eksempel på antropomorfisme, hvor dyr tillægges menneskelige egenskaber som mod, tapperhed og indsatsvilje.

Udformning
Dickin-medaljen er i bronze og har en diameter på 36 mm. På avers står indskriften "For Gallantry" i stor skrift og "WE ALSO SERVE" i mindre skrift, alt i en laurbærkrans. Øverst står "PDSA". Modtagerens navn, tildelingsdato og -grund påføres revers. 

Medaljen er ophængt i et bånd i farverne grønt, brunt og lyseblåt. Farverne skal repræsentere vand, jord og luft.

Tildeling
Dickin-medaljen tildeles dyr som gør tjeneste i Storbritanniens væbnede styrker eller i landets civilforsvar. Medaljen er tildelt for indsats under 2. verdenskrig og fortsatte de første efterkrigsår, før tildeling holdt op. Tildeling blev så genoptaget i 2000. Medaljen er derefter tildelt for tjeneste i blandt andet Bosnien-Hercegovina, Irak og Afghanistan. I 2002 blev medaljen tildelt en redningshund og to førerhunde for indsats efter terrorangrebet mod World Trade Center i New York 11. september 2001.

Blandt modtagerne er brevduer, redningshunde og bombehunde. Medaljen er tildelt til sammen 32 duer, 28 hunde, tre heste og en kat.

Galleri

Referencer

Ordener, dekorationer og medaljer fra Storbritannien
Etableret i 1943
Josias Friedrich Ernst von Heintze-Weissenrode

Josias Friedrich Ernst friherre von Heintze-Weissenrode (født 22. september 1800 på Schwartenbek ved Kiel, død 26. januar 1867 på Niendorf ved Lübeck) var en holstensk amtmand.

Biografi 
Han var søn af Friedrich Adolph von Heintze (1768-1832) og Henriette født Blome (1775-1845).
Han studerede i Kiel og Göttingen, tog 1822 juridisk eksamen i Glückstadt og ansattes året efter som auskultant ved Overretten i Slesvig, af hvilken han 1829 blev medlem. 1832 arvede han godserne Niendorf og Reecke ved Lübeck efter faderen, blev 1834 medlem af regeringen på Gottorp, 1836 kammerherre, oprettede 6. oktober 1841 det Heintzeske Forlods og ophøjedes 31. december samme år i friherrestanden. 1845 udnævntes han til amtmand over Bordesholm, Kiel og Cronshagen Amter og til kongelig kommissær for de holstenske baner, 1846 til Kommandør af Dannebrog og var 1846-48 tillige amtmand over Neumünster Amt. Ved våbenstilstanden i Malmø 1848 blev han medlem af fællesregeringen for Slesvig, Holsten og Lauenborg under Carl Moltke, var 12. oktober samme år - april 1849 medlem af den nye fællesregering under Reventlow-Jersbeck og 2. februar 1851 - marts 1852 medlem af den øverste civilbestyrelse for Holsten under Adolf Blome. 1852 overtog han atter sin amtmandspost, men fik allerede i foråret 1855 sin afsked. I december 1859 var han en kort tid designeret til holstensk minister og blev 1863 under et besøg hos Frederik VII på Glücksborg kort før dennes død mundtlig udnævnt til gehejmekonferensråd. Han døde 26. januar 1867 på Niendorf. 20. september 1823 ægtede han Elisabeth Cornelia komtesse Reventlow (f. 28. august 1804).

Kilder, noter, referencer 

Lensbaroner fra Danmark
Kommandører af 1. grad af Dannebrog
Amtmænd fra Holsten
Jurister fra Tyskland
Kammerherrer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Godsejere fra Slesvig og Holsten
Gehejmekonferensråder fra Danmark