kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Place d'Italie (metrostation)

Place d'Italie er en station på metronettet i Paris, beliggende centralt i 13. arrondissement. Stationen er endestation for metrolinje 5 og desuden station og krydsningspunkt for metrolinjerne 6 og 7. Stationen blev åbnet 24. april 1906 som en del af den metrolinje, der dengang hed 2 Sud. Stationen var i STIF's statistik for 2004 den ottende mest trafikerede station i Paris med 13,10 millioner passagerer.

Alle de tre linjers stationer ligger under Place d'Italie. Linje 5's station ligger i svinget på endestationens vendesløjfe. Stationen, som betjener linje 6, er orienteret øst-vest med udgang til Boulevard Vincent Auriol i den østlige side, og linje 7's station ligger nord-syd med indgang fra Avenue d'Italie.

Metrostasjonen har navn efter den plads, den ligger under. Her lå tidligere den port, som den gamle romerske vej mod Lyon og Rom passerede gennem. 

Stationen ligger ved et vejknudepunkt, hvor fem af Paris' store veje mødes:
 Avenue des Gobelins 
 Avenue d'Italie
 Boulevard Auguste Blanqui
 Boulevard de l'Hôpital
 Boulevard Vincent Auriol

Nær stationen ligger rådhuset for 13. arrondissement, storcentret Italie samt blokken Grand écran af den japanske arkitekt Kenzo Tange og Butte aux Cailles-kvarteret.

Historie 
Første del af linje 5 til stationen Gare d'Orléans (nu Gare d'Austerlitz) blev åbnet 2. juni 1906, og 14. oktober 1907 blev metrolinjerne 2 Sud og 5 slået  sammen, og linje 2 Suds perroner taget ud af brug. Metrolinje 6 til stationen Nation tog 1. marts 1909 de perroner i brug, som tidligere blev brugt af linje 2 Sud. Metrolinje 10 blev ført videre fra stationen Odéon til Porte d'Italie og åbnet 15. februar 1930. 

26. april 1931 blev metrolinje 10 en del af linje 7, og 6. oktober 1942 blev sporet mellem  stationerne Place d'Italie og Charles de Gaulle - Étoile flyttet fra metrolinje 5 til linje 6. En vendesløjfe for de metrotog, som kører på linje 5, blev åbnet 2. september 2007.

Adgang 
Der er 4 adgangsveje til Place d'Italie-stationen :
 Auguste Blanqui : En trappe fra rue Bobillot 2
 Grand Écran : En trappe fra Place d'Italie (overfor indkøbscentret Italie)
 Vincent Auriol : En trappe og en elevator fra Boulevard Vincent-Auriol 182
 Mairie du XIIIème : En trappe til Boulevard de l'Hôpital 146

Trafikforbindelser

Galleri

Eksterne kilder/henvisninger 

 Plan over stationen (RATP)

 Pierre Miquel, Petite histoire des stations de métro, éditions Albin Michel (1993)

Place d'Italie
Place d'Italie
Place d'Italie
Place d'Italie
Newzealandske tussock-græsområder

De newzealandske tussock-græsområder danner udstrakte og markante landskaber på Sydøen og i mindre grad på den midterste højslette på Nordøen i New Zealand. De planter, man taler om ved at bruge ordet "tussock" er forskellige græsser og halvgræsser af slægterne Rapgræs, Snegræs, Star og Svingel. Det fælles for dem er deres vækstform, dvs. deres evne til at danne høje bundter af næsten døde skud, hvorfra de friske blade skyder frem i toppen.

På den nordlige halvkugle ville man kalde den type plantesamfund for "tørre enge", men i New Zealand kaldes de tussock på grund af disse græsarters dominans. Især er Snegræs meget markante i disse områder. De største eksemplarer kan danne op til 2 m høje tuer. De vokser langsomt og nogle individer bedømmes til at være flere hundrede år gamle.

Note

Eksterne links 
 Økologi og pleje af tussock-græsområderne  
 Opslaget Grasslands  i Te Ara – the Encyclopedia of New Zealand 

Økoregion
New Zealands geografi
M.P. Bruuns Gade

M.P. Bruuns Gade er en hovedgade i Aarhus-bydelen Frederiksbjerg. Den strækker sig via Bruuns Bro fra Banegårdspladsen i nord mod Skt. Pauls Kirke i syd. Den forbinder indre by med Frederiksbjerg, og er en af bydelens hovedfærdselsårer med et rigt butiksliv og meget trafik.

Gaden er anlagt omkring 1870 og blev navngivet i 1875. Den er opkaldt efter Mads Pagh Bruun. Gaden er lagt med Skt. Pauls Kirke som slutning til gaden i syd og med Rådhuset som point de vue i nord.

Det var Bruun, der donerede den grund, som kirken ligger på. Ligeledes er Bruuns Galleri, som også støder op til gaden, opkaldt efter ham.

Eksterne henvisninger 

 Aarhus Kommune – Gadebeskrivelser 

Gader i Aarhus
Oberhaching

Oberhaching er en kommune i Landkreis München (Oberbayern), i den tyske delstat Bayern.

Geografi 
Oberhachingligger syd for München og øst for Grünwald. Mod syd grænser den til Sauerlach og Straßlach-Dingharting, mod nordøst ligger Taufkirchen og Unterhaching.

Kommunen Oberhaching omfatter de sammenvoksede småbyer Oberhaching, Deisenhofen og Furth, godset Laufzorn og i den sydlige del af kommunen bebyggelserne Kreuzpullach, Ödenpullach, Oberbiberg, Jettenhausen og Gerblinghausen.

Eksterne henvisninger
Jens Christian Kofoed

Jens Christian Kofoed (6. april 1864 på Elesgård, Ibsker Sogn – 3. november 1941 i København) var en dansk arkitekt, der praktiserede historicismen og særligt med den italienske middelalderarkitektur som forbillede. Han har bl.a. bygget missionshuse mm. for KFUM.

Uddannelse 
Kofoeds forældre var gårdejer Maurits Markmann Kofoed og Karen Kirstine Hansen. Han var i snedker- og tømrerlære i Nexø 1880-85, blev tømrersvend i København 1889 (vandt sølvmedalje), dimitteredes fra Teknisk Skole i København 1888 og gik på Kunstakademiets Arkitektskole fra 5. december 1888 indtil afgang 28. maj 1896.

Karriere 
Han var konduktør for Ludvig Knudsen, Hans J. Holm og H.B. Storck og havde siden egen tegnestue. Kofoed var vurderingsmand for Københavns Magistrat 1912-41 og for Østifternes Kreditforening 1912-41. 

Han modtog K.A. Larssens legat 1895, Akademiets stipendium 1901 og vandt diplom med bronzemedalje ved Olympiaden, Paris 1924 (et stadion). Han rejste i Tyskland 1892, Tyskland og Norditalien 1895, Holland, Belgien, England og Italien 1901 og England 1906. 

Kofoed udstillede på Charlottenborg Forårsudstilling 1901, Rådhusudstillingen i København 1901, Landsudstillingen i Århus 1909 og på Dänische Ausstellung, Kgl. Kunstgewerbemuseum, Berlin 1910. 

Kofoed blev gift 18. marts 1910 i Rønne med Agnethe Michelle Hjorth (18. juli 1871 i Rønne), datter af terrakottafabrikant Lauritz Adolph Hjorth og Agnethe Marie Wolffsen. Han er begravet på Vestre Kirkegård (København).

Værker 

 Missionshus, Bymandsgade 2, Dragør (1897)
 KFUM-borgen (ældre del), Gothersgade/Tornebuskegade, København (1898-1901, KFUM-logo fjernet)
 Villa Skodsborg, Skodsborg Strandvej 85, Skodsborg (1901, opdelt i lejligheder)
 KFUM, Klostergade 37, Århus (1903, pensionat, festsal, foreningslokale ombygget 1950)
 Sømandshjemmet, Gl. havn, Esbjerg (1903)
 Centralbygning, Forchhammersvej 4-6, Frederiksberg (1903-05)
 Sømandshjemmet Bethel, Nyhavn 22-24 (1909)
 Sømandshjemmet, Skagen Havn (1909)
 Ligkapel, Allinge Kirke (1907)
 Vesterhede Kirke (1909-10)
 Præstebolig, Hejnsvig (1910)
 Timotheus Kirke, Christen Bergs Allé 5, København (1911)
 Genopførelse af Jerusalemskirken, Rigensgade, København (1914)
 Villa med tilhørende staldbygning, Norgesmindevej 13, 2900 Hellerup (1914-15)
 Ejendomme i bl.a. Stockholmsgade-kvarteret, omkring Skt. Jakobs Gade og Østerbrogade og ved Enghave Plads

Galleri

Kilder

Eksterne henvisninger 

Arkitekter fra Danmark
Personer fra Bornholm
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Historicistiske arkitekter
Nationalromantiske arkitekter
Kirkearkitekter
Deltagere ved olympiske kunstkonkurrencer
Kiki - den lille heks

Kiki den lille heks er en japansk tegnefilm fra 1989 instrueret af Hayao Miyazaki.

Handling 

Den handler om den 13-årige heks ved navn Kiki. 
Kiki bliver sendt ud i verden alene i 1 år som prøvelse for at blive en rigtig heks. Hun slår sig ned i en by ved havet og starter med at arbejde som bud, med pakker og breve, da det eneste hun rigtig kan er at flyve på kost. Året i byen er dog ikke let for Kiki. Hun må både kæmpe med hjemve og uforskammede kunder. 
Og så er der jo den lokale dreng Tombo som er temmelig interesseret i Kiki.

Danske Stemmer

Hovedpersoner 
 Kiki: Clara Oxholm
 Jiji: Peter Mygind
 Mor: Sofie Gråbøl
 Far: Jens Jacob Tychsen
 Tombo: Daniel Kromann
 Gammel dame: Ghita Nørby
 Rødhåret heks: Thea Iven Ulstrup
 Bagerdame: Christiane Gjellerup Koch 
 Bagermand: Morten Staugaard
 Ursula: Mille Hoffmeyer Lehfeldt 
 Tjenestepige: Vigga Bro
 Dora: Annie Birgit Garde

Øvrige personer 
 Tobias Staugaard Koch
 Markus Borg
 Andreas Gjedde
 Sara Langkilde
 Emilie Kruse
 Per Linderoth
 Niels Anders Thorn
 Anette Støvelbæk
 Sidsel Agensø Hauch-Fausbøll

Eksterne henvisninger 
 

Film fra 1989
Tegnefilm
Film fra Japan
Tolbiac (metrostation)

Tolbiac er en station på metronettet, beliggende i Paris' 13. arrondissement. Stationen betjener metrolinje 7, og den blev åbnet 7. marts  1930. Metrostation Tolbiac ligger under Avenue d'Italie, syd for Rue de Tolbiac, som er to af Paris'  vigtige veje.

Metrostationen har navn efter Rue de Tolbiac og dermed efter Tolbiac (eller Tulbiacum)  ved Köln, hvor frankerne under ledelse af Klodevig 1. slog alemannerne under slaget ved Tolbiac i 496.

Det er fire indganger til stationen: 
 Rue de Tolbiac 76 
 Avenue d'Italie 72
 Rue Toussaint-Féron 55
 Rue de la Maison Blanche 61

Stationen ligger nær et af Paris' asiatiske kvarterer og ved Parc de Choisy.

Trafikforbindelser

Galleri

Eksterne henvisninger 

Tolbiac
Tolbiac
Oberschleißheim

Oberschleißheim er en kommune i Landkreis München (Oberbayern), i den tyske delstat Bayern, der ligger nord for byen München. Oberschleißheim er nabokommune til byen Unterschleißheim.

Inddeling 
Kommunen består af hovedbyen Oberschleißheim, og landsbyerne Badersfeld, Hochmutting, Kreuzstraße, Lustheim, Mallertshofen, Mittenheim und Neuherberg.

Historie 
Schleißheim nævnes førstegang som „Sliusheim“ i 785 . I 1315 kendes den som „Sleizheim“. Hertug Wilhelm 5. af Bayern (den Fromme) erhvervede en gård der, blev Schleißheim et jagtsæde for Wittelsbacherne. Mellem 1616 og 1623 lod hertug Maximilian 1. det gamle slot. Fra 1701 til 1726 blev på foranledning af kurfyrste Max Emanuel det nye slot opført og i samme periode også Schloss Lustheim.

I 1912 byggedes en flyveplads, Sonderlandeplatz Schleißheim, der er den ældste, stadig aktive flyveplads i Tyskland.

Eksterne henvisninger 

 Schleissheim in alten Ansichten
 Offizielle Website der Gewerbebetriebe
 Informationer om slottene
 Regattastrecke
 Flugwerft Schleißheim, Zweigstelle  des Deutsches Museum
 Heutiger Flugplatz Schleißheim
 Luftbild von Schloss und Flugplatz
Maison Blanche (metrostation)

Maison Blanche er en station på metronettet, beliggende i Paris' 13. arrondissement. Stationen betjener metrolinje 7, og den blev åbnet 7. marts 1930 som station for metrolinje 10 mellem Place d'Italie og Porte de Choisy. Den 26. april 1931 blev stationen overført til linje 7. Syd for den deler linje 7 sig i to med endestationerne Mairie d'Ivry i sydøstlig retning og Villejuif - Louis Aragon i sydlig retning. Det er planer om at forlænge linje 14 til denne station via metrostationen Olympiades.

Stationen bærer samme navn som den bydel, den ligger i, idet begge er opkaldt efter et kendt  herberg, Maison Blanche – Det hvide hus. En gade nær stationen Tolbiac har også dette navn. Metrostationen var 6. oktober 1995 stedet for et attentat foretaget af  algierske islamistiske ekstremister (GIA), hvorunder 18 mennesker blev såret.

Det er fire indgange til stationen: 
 Avenue d'Italie 119
 Rue du Tage 162
 Rue de la Vistule 103
 Rue Bourgon 144

Nær stationen ligger et af Paris' asiatiske kvarterer og Maison Blanche-kvarteret.

Trafikforbindelser

Galleri

Eksterne kilder/henvisninger 

Maison Blanche
Maison Blanche
Deviationsundersøgelse

En deviationsundersøgelse er en undersøgelse, der efterprøver, hvorvidt der er uoverensstemmelse mellem et kompas' deviation og den reelle deviation.

Metode
Deviationsundersøgelse ved omsvajning er en metode, hvor deviationen bestemmes på kurser, som befinder sig på eksempelvis 10˚-20˚ fra hinanden. Ved omsvajning fortøjes skibet med et for- og et agterspring til en omsvajningspæl. Ideen er, at man lader skibet stævne kurser 10˚-20˚ fra hinanden. Når skibet ligger støt på en ønsket kurs, sammenholdes en pejling misvisende til et fast punkt langt væk, med en pejling retvisende (opmålt i søkortet), til det tilsvarende punkt. Jo længere afstand til det pejlede punkt, jo mindre forandres misvingen. 

For hver pejling noteres den styrede kurs fra kompasset som devierende pejling. Deviationen for hver kurs kan udledes af den devierende pejling og den misvisende pejling. Når en omsvajning er blevet foretaget fra 000˚ og hele vejen rundt og deviationerne er noteret i en tabel kan man aflæse deviationen på en given styret kurs. For kurser mellem de nedskrevne (fra eksempelvis 10˚-20˚ ) findes deviationen vha. interpolation.

Hyppighed 
Mindst en gang årligt bør der foretages en deviationskontrol. Ændringer i et skibs magnetfelt vil være afgørende for deviationen, så der bør foretages deviationsundersøgelse oftest muligt da der højst sandsynligt kan herske uoverensstemmelse mellem kompassets deviation og den af deviationstabellens fremgående deviation, på en styret kurs.

Forberedelse 
Inden omsvajningen igangsættes, bør alt, der kan have magnetisk indvirken på kompasset, flyttes langt væk fra kompasset. 
Har skibet lige lastet materiale som jern eller andet af magnetisk betydning, bør det foretage en omsvajning umiddelbart efter afgang fra havn.

Hvis et skib har ligget på samme kurs i en længere periode (eksempelvis oplagt på dok) bør det stævne modsat kurs i noget tid. Supplerende lader man skibet gennemryste ved at lade maskinen gå skiftevist frem og bak på fuld kraft,

Magnetisme
Navigation
Alfred Brandt

Alfred Jens Ferdinandt Brandt (23. juni 1873 i København – 27. marts 1937 i Gentofte) var en dansk arkitekt og designer. Han er nok mest kendt for plakatsøjlerne i skønvirke-stil i Københavns Kommune, selv om de fleste af disse er nedtaget.

Hans forældre var skibsbygmester Carl Theodor Brandt og Thora Margrethe Lange. Brandt blev murersvend, dernæst elev på Teknisk Skole og gik slutteligt på Kunstakademiets Arkitektskole i tiden november 1894 – april 1902. Han var medarbejder hos Christian L. Thuren, hos Martin Nyrop og hos Heinrich Wenck (bl.a. på opførelsen af Københavns Hovedbanegård). Han havde egen tegnestue fra ca. 1908 og var desuden lærer ved Glarmesterlaugets fagskole. 

Han vandt Neuhausens Præmie 1903 (projekt til en kirke) og fik K.A. Larssens legat 1905-06. Brandt udstillede på Charlottenborg Forårsudstilling 1903, 1906-07, 1912-13 og 1915 og på Kunstnernes Efterårsudstilling 1912. Han rejste i Lübeck og Hamburg 1898, i Tyskland, Italien 1905 og i Frankrig og Italien 1929. 

Han giftede sig 21. august 1903 i København med Olga Rye Lassen (7. oktober 1870 i København – 15. juni 1943 i Ordrup), datter af vekselerer Johan Lassen og Octavia Rye. 

Brandt er begravet på Mariebjerg Kirkegård.

Værker 

 Skovshoved Kirke (1914-15, 1. præmie)
 Villa for tømrermester J. Hansen Ravntoft, Kildegårdsvej 31 (opr. nr. 27), Hellerup (1919-20, udvidet 1922 og 1926 af Leffland-Larsen)
 Kapel i Skovshoved (1930)
 Ændret spir på Skovshoved Kirke (1935)
 Skovshoved Skole (1908, sammen med G.B. Hagen)
 Plakatsøjler af træ i København (1916, 1. præmie, de fleste kasseret, men enkelte restaureret, bl.a. ved Nørreport Station)
 Dyssegårdsskolen, Dyssegårdsvej (1932, sammen med G.B. Hagen og Carl Schiøtz)
 Et antal villaer
 Har også arbejdet med kunstindustri, f.eks. glasmosaik, glasmaleri, fajance, plakater (2. præmie i Tuborgs plakatkonkurrence).

Projekter 
 Krematorium på Bispebjerg Kirkegård (1905, 2. præmie)
 Kapel på Hellerup Kirkegård (1913, 3. præmie)
 Grundtvigsmonument (1913, sammen med Jens Lund)
 Bygning for Kreditkassen for Grundejere i Østifterne (3. præmie)
 Frederiksberg Allé (2. præmie)

Referencer

Kilder 
 Weilbachs Kunstnerleksikon 1947 og 1994
 

Arkitekter fra Danmark
Designere fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1900-tallet
Nationalromantiske arkitekter
Nyklassicistiske arkitekter
Modtagere af De Neuhausenske Præmier
Rinat Dasajev

Rinat Fajsrakhmanovitj Dasajev (på russisk Ринат Файзрахманович Дасаев) (født 13. juni 1957 i Astrakhan, Sovjetunionen) er en tidligere russisk/sovjetisk fodboldspiller, der i 1980'erne tilhørte verdenseliten blandt målmænd. Han blev i 1988 kåret til verdens bedste på sin plads. Desuden blev han i 2004 udvalgt til FIFA 100, en kåring af de 125 bedste nulevende fodboldspillere gennem historien

Dasajevs karriere strakte sig fra 1976 til 1991. Efter at have startet karrieren hos Volgar Astrakhan, oplevede han sin karrieres største succeser under sit elleve år lange ophold hos storklubben Spartak Moskva. Her var han med til at gøre klubben til sovjetisk mester to gange, i 1979 og 1987. Han afsluttede karrieren hos spanske Sevilla FC.

Landshold 
Dasajev nåede i løbet af sin karriere at spille hele 91 kampe for det sovjetiske landshold, som han spillede for i årene mellem 1979 og 1990. Han repræsenterede sit land ved tre VM-slutrunder i træk, i 1982 i Spanien, 1986 i Mexico og i 1990 i Italien. Desuden var han ved EM i 1988 med til at nå finalen, der dog blev tabt til Holland.

Titler 
Sovjetisk mesterskab
 1979 og 1987 med Spartak Moskva

Eksterne henvisninger 

 Spillerinfo

Fodboldspillere fra Rusland
Fodboldspillere fra Sevilla FC
Personer fra Astrakhan
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1982
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1986
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1988
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1990
Zbigniew Boniek

Zbigniew Kazimierz Boniek (født 3. marts 1956 i Bydgoszcz, Polen) er en polsk tidligere fodboldspiller, der gennem 1970'erne og 1980'erne havde stor succes som angriber hos Widzew Łódź i sit hjemland, samt hos de italienske klubber Juventus FC og AS Roma. Hans karriere strakte sig fra 1975 til 1988. Boniek blev i 2004 udvalgt til FIFA 100, en kåring af de 125 bedste nulevende fodboldspillere gennem historien.

Boniek blev polsk mester med Widzew Łódź i 1981 og 1982, og italiensk mester med Juventus FC i 1984. Med Torino-klubben vandt han desuden Pokalvindernes Europa Cup og UEFA Super Cup i 1984, samt Mesterholdenes Europa Cup i 1985.

Efter sit karrierestop blev Boniek træner, og har blandt andet stået i spidsen for Polens landshold, omend kun kortvarigt. Han blev senerehen også præsident i det polske fodboldforbund.

Landshold 
Boniek nåede i løbet af sin karriere at spille 80 kampe for Polens landshold, som han spillede for i årene mellem 1976 og 1988. Han repræsenterede sit land ved tre VM-slutrunder i træk, i 1978 i Argentina, 1982 i Spanien samt i 1986 i Mexico.

Titler 
Polsk mesterskab
 1981 og 1982 med Widzew Łódź

Serie A
 1984 med Juventus FC

Coppa Italia
 1984 og 1986 med Juventus FC

Pokalvindernes Europa Cup
 1984 med Juventus FC

UEFA Super Cup
 1984 med Juventus FC

Mesterholdenes Europa Cup
 1985 med Juventus FC

Eksterne henvisninger 

 Zbigniew Boniek på 90minut.pl 
 Spillerinfo

Fodboldspillere fra Polen
Fodboldspillere fra Widzew Łódź
Fodboldspillere fra Juventus F.C.
Fodboldspillere fra AS Roma
Fodboldtrænere fra Polen
Trænere for Polens fodboldlandshold
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1978
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1982
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1986
Jan Ceulemans

Jan Ceulemans (født 28. februar 1957 i Lier, Belgien) er en tidligere belgisk fodboldspiller og senere fodboldtræner, der spillede som offensiv midtbanespiller hos de belgiske klubber Lierse SK samt Club Brugge. Hans karriere strakte sig fra 1974 til 1992.

Med Club Brugge blev Ceulemans fire gange belgisk mester og to gange belgisk pokalvinder. Han blev i 2004 udvalgt til FIFA 100, en kåring af de 125 bedste nulevende fodboldspillere gennem historien. Desuden blev han tre gange, i 1980, 1985 og 1986 kåret til Belgiens bedste fodboldspiller.

Efter sit karrierestop blev Ceulemans træner, og stod blandt andet mellem 2005 og 2006 i spidsen for sin gamle klub, Club Brugge.

Landshold 
Ceulemans nåede i løbet af sin karriere at spille 96 kampe for Belgiens landshold, hvilket giver ham landskampsrekorden i landet. Han repræsenterede sit land i årene mellem 1977 og 1991, og var en del af trupperne til EM i 1980, VM i 1982, EM i fodbold 1984, VM i fodbold 1986 samt VM i 1990.

Titler 
Belgisk mesterskab
 1980, 1998, 1990 og 1992 med Club Brugge

Belgisk pokaltitel
 1986 og 1991 med Club Brugge

Eksterne henvisninger 
 Spillerinfo

Fodboldspillere fra Belgien
Fodboldspillere fra Lierse SK
Fodboldspillere fra Club Brugge
Fodboldtrænere fra Belgien
Fodboldlandsholdsspillere fra Belgien
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1980
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1982
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1984
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1986
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1990
Emre Belözoğlu

Emre Belözoğlu (ofte bare omtalt som Emre) (født 7. september 1980 i Istanbul, Tyrkiet) er en tyrkisk fodboldspiller, der spiller som midtbanespiller hos Fenerbahce SK i den tyrkiske liga. Han har tidligere spillet for blandt andet Atlético Madrid, Inter, Fenerbahce og Galatasaray.

Med Galatasaray vandt Emre fire tyrkiske mesterskaber, tre pokaltitler, samt UEFA Cuppen og UEFA Super Cuppen i år 2000.

Emre blev i 2004 udvalgt til FIFA 100, en kåring af de 125 bedste nulevende fodboldspillere gennem historien.

Landshold 
Emre står (pr. april 2018) noteret for 95 kampe og ni scoringer for Tyrkiets landshold, som han debuterede for i år 2000 i et opgør mod Norge. Han var efterfølgende en del af den tyrkiske trup der vandt bronze ved VM i 2002, og nåede semifinalerne ved EM i 2008.

Titler 
Tyrksk mesterskab
 1997, 1998, 1999 og 2000 med Galatasaray SK

Tyrkisk pokaltitel
 1996, 1999 og 2000 med Galatasaray SK

UEFA Cup
 2000 med Galatasaray SK

UEFA Super Cup
 2000 med Galatasaray SK

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Tyrkiet
Fodboldspillere fra FC Internazionale Milano
Fodboldspillere fra Newcastle United F.C.
Fodboldspillere fra Galatasaray SK
Fodboldspillere fra Fenerbahçe SK
Fodboldspillere fra Atlético Madrid
Personer fra Istanbul
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2002
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2008