Mazda 626

Mazda 626 var en personbilsmodel fra den japanske bilfabrikant Mazda, som var baseret på den japanske Mazda Capella.

626 var mærkets store mellemklassebil. Bilen kom på markedet i starten af 1979, og blev i sommeren 2002 afløst af Mazda6.

Mazda 626 blev i Asien, Australien og Sydafrika solgt med modificeret karrosseri under navnet Ford Telstar, hvilket beroede på Mazdas joint venture med Ford.

626/Capella (CB2, 1979−1982)  

I oktober 1978 gik den baghjulstrukne Mazda Capella hhv. 626, som fra starten af 1979 blev introduceret på de fleste markeder, i produktion.

Den første generation af Mazda 626 fandtes som sedan og coupé. Der kunne vælges mellem en 1,6-litersmotor med en effekt 55 kW (75 hk) og en 2,0-litersmotor med 66 kW (90 hk), i hjemlandet Japan også en 1,8-litersmotor med 74 kW (100 hk).

En nyhed var det delte bagsæde. I USA blev Mazdas salgstal fordoblet efter introduktionen af Mazda 626. Også i Europa var 626 en stor succes. Denne første generation blev bygget frem til 1982.

I november 1980 fik 626 et glattere frontparti samt detailforbedringer i teknik og udstyr; femtrinsgearkassen var nu også på 1600 standardudstyr.

Tekniske data

626/Capella (GC, 1982−1987)  

I slutningen af 1982 introducerede Mazda en helt ny 626 med forhjulstræk. Biltidsskrifterne Motor Trend og Wheels magazine kårede 626 til "Årets Importbil 1983". Den nye 626 var i LX-modellen udstyret med en 1,6-litersmotor med 60 kW (82 hk) og i GLX-modellen med en 2,0-litersmotor med 75 kW (102 hk). I Schweiz fandtes kun 2,0-motoren, som dog på grund af afvigende miljøkrav var neddroslet til 70 kW (95 hk). Bilen fandtes som firedørs sedan, femdørs combi coupé og todørs coupé, alle med både LX- og GLX-udstyr.

I visse europæiske lande, som f.eks. Frankrig, kunne LX-modellen også fås med den store og GLX-modellen også med den lille motor. GLX-modellen var for den daværende tids europæiske forhold særdeles godt udstyret med bl.a. fire elruder (på coupémodellen elbetjente trækruder bagi), velourindtræk og centrallåsesystem. Disse former for udstyr havde hidtil været ekstraudstyr i de fleste luksusbiler. Listen over ekstraudstyr til 626 omfattede i det første salgsår, 1983, kun metallak og servostyring i forbindelse med 2,0-litersmotoren.

Udefra adskilte 2,0-litersmodellen sig − uafhængigt af udstyrsvariant − gennem større fælge (14" i stedet for 13") med heldækkende hjulkapsler, bredere dæk (185/70 HR 14 i stedet for 165 SR 13) og en på siden påklæbet dekorationsstribe fra 1,6-litersmodellen. Fra 1984 omfattede modelprogrammet også en dieselmodel med 2,0-litersmotor med 47 kW (64 hk).

Fra starten af 1986 tilbød Mazda efter et facelift af modelserien også en GT-model med 2,0-litersmotor med benzinindsprøjtning. Denne motor havde en effekt på 88 kW (120 hk) og havde som ekstra udstyr fartpilot. Nyt var også en katalysatorversion (2.0i Kat) med 66 kW (90 hk). Dieselmotoren var fortsat på 2,0 liter og ydede 47 kW (64 hk). De tilgængelige karrosserivarianter var fortsat firedørs sedan, femdørs combi coupé og todørs coupé. 2,0-litersmotoren med 88 kW (120 hk) kunne kombineres med alle karrosserivarianter. Med faceliftet bortfaldt 1,6-litersmotoren i coupémodellen.

Motorvarianter 
626 fandtes nu med følgende motorvarianter:

Sikkerhed 
Det svenske forsikringsselskab Folksam vurderer flere forskellige bilmodeller ud fra oplysninger fra virkelige ulykker, hvorved risikoen for død eller invaliditet i tilfælde af en ulykke måles. I rapporterne Hur säker är bilen? er/var 626 i årgangene 1983 til 1987 klassificeret som følger:
 1999: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2007: Som middelbilen
 2009: Som middelbilen

Kia Concord/Capital 
I 1987 overtog sydkoreanske Kia produktionsanlæggene og byggede modellen på licens under navnet Kia Concord med benzinmotorerne fra Mazda (fra 2,0 liter og opefter) samt 2,0-liters dieselmotoren. I 1989 tilkom Kia Capital, som var et billigere alternativ med 1,5-litersmotor.

I 1991 blev modellerne faceliftet og fik nu 1,8-litersmotor, som nu ikke længere kunne fås til Concord.

Kia afsluttede produktionen af Concord i 1995, hvor modellen blev afløst af Kia Clarus. Capital udgik i 1996 og blev afløst af Kia Sephia.

626/Capella (GD/GV, 1987−1991)  

I juni 1987 kom der igen en ny 626 på markedet. Denne fandtes som sedan, combi coupé og coupé samt fra januar 1988 også som stationcar, som efter afløsningen af de øvrige varianter i sommeren 1991 fortsat blev bygget sideløbende med den nye sedan og combi coupé frem til sommeren 1997.

De kendte 2,0-litersmotorer blev fortsat benyttet. LX-modellen var udstyret med en 2,0-liters karburatormotor med 66 kW (90 hk) og ureguleret katalysator og GLX med 2,0i-motor med reguleret trevejskatalysator og ligeledes 66 kW (90 hk). Til modelåret 1990 fik LX også 2,0i-motoren med reguleret trevejskatalysator, så forskellen mellem LX og GLX fremover kun lå i udstyret. Derudover fandtes bilen som 2,0 12V med 79 kW (107 hk), 2,2i 12V med 85 kW (115 hk) og GT-modellen med 2,0i 16V-motor med 103 kW (140 hk). En dieselmotor fandtes fortsat også i programmet.

Til modelåret 1990 blev modelprogrammet ligeledes udvidet med en firehjulstrukket udgave af 626 2,2i 12V, og ABS-bremser kunne fås mod merpris. I Japan hed modellen Capella og blev produceret frem til 1996. Bilen kunne fås med femtrins manuel gearkasse eller firetrins automatgear.

Denne 626 var den første japanske bil, som vandt en gruppetest i det tyske fagtidsskrift auto motor und sport (hæfte 21/1987). Ved testen blev bilen i år 1987 sammenlignet med konkurrenterne Audi 80, Peugeot 405, Renault 21 og Ford Sierra.

Til denne byggeserie kunne for første gang i en Mazda systemet 4WS fås til GT-modellen. 4WS-systemet sørgede for forbedret kurvestabilitet, i det baghjulene afhængigt af hastighed blev styret sammen med forhjulene.

Produktionen af sedan-, combi coupé- og coupémodellerne blev indstillet i juli 1991.

Sikkerhed 
Det svenske forsikringsselskab Folksam vurderer flere forskellige bilmodeller ud fra oplysninger fra virkelige ulykker, hvorved risikoen for død eller invaliditet i tilfælde af en ulykke måles. I rapporterne Hur säker är bilen? er/var 626 i årgangene 1988 til 1992 klassificeret som følger:
 1999: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2001: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2003: Som middelbilen
 2005: Som middelbilen
 2007: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2009: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2011: Som middelbilen
 2013: Som middelbilen
 2015: Som middelbilen
 2017: Mindst 40 % dårligere end middelbilen

Tekniske data

626/Capella/Cronos (Ẽfini MS6 GE, 1991−1997)  

Den i august 1991 som sedan og combi coupé introducerede Mazda 626 var stærkt modificeret. Sideløbende med den nye 626 kunne stationcarversionen af den foregående modelserie fortsat købes, mens coupéversionen udgik. I stedet introducerede Mazda en ny model, MX-6, som byggede på samme platform som 626 og hvis teknik kunne genfindes i Ford Probe. Sedanudgaven blev i Japan solgt under betegnelsen Mazda Cronos. Med lidt mere luksuriøst udstyr kunne modellen i Japan også købes som Ẽfini.

Modellen blev kåret til Årets Bil i Danmark 1993.

Bilen havde et sportsligt udseende ydre, som af den konservative købergruppe ikke blev særlig godt modtaget. Specielt synes de ikke godt om combi coupé-modellen med en i bagklappen integreret hækspoiler. Denne generation af 626 var for daværende forhold også for stor og for dyr for sin klasse, hvorved modellen ikke opnåede lige så stor salgssucces som sine forgængere.

Firehjulsstyringssystemet 4WS blev i denne modelserie monteret for sidste gang og kom også til indsats i søstermodellen MX-6.

Modellen udgik af produktion i marts 1997.

Sikkerhed 
Det svenske forsikringsselskab Folksam vurderer flere forskellige bilmodeller ud fra oplysninger fra virkelige ulykker, hvorved risikoen for død eller invaliditet i tilfælde af en ulykke måles. I rapporterne Hur säker är bilen? er/var 626 i årgangene 1992 til 1997 klassificeret som følger:
 1999: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2001: Som middelbilen
 2003: Mindst 15 % bedre end middelbilen
 2005: Mindst 15 % bedre end middelbilen
 2007: Som middelbilen
 2009: Som middelbilen
 2011: Som middelbilen
 2013: Mindst 20 % dårligere end middelbilen
 2015: Mindst 40 % dårligere end middelbilen
 2017: Mindst 20 % dårligere end middelbilen

Tekniske data

626/Capella (GF/GW, 1997−2002)  

I april 1997 blev med femte generation af 626 den sidste model med denne betegnelse introduceret. Modellen fandtes fortsat som sedan og combi coupé (type GF), som i januar 1998 blev suppleret med en ny stationcar (type GW). I modsætning til stationcarudgaven af forgængeren var denne stationcar en nyudvikling ligesom sedan og combi coupé.

I december 1999 fulgte et facelift til sedan og combi coupé, som i februar 2000 også blev gennemført på stationcaren. Den faceliftede 626 adskilte sig fra den oprindelige model gennem frem for alt et nyt udvendigt design og en igen optimeret kabine.

626 sedan, combi coupé og stationcar fandtes i tre forskellige udstyrsniveauer med flere forskellige motorer. De tilbudte motorer var alle firecylindrede med fire ventiler pr. cylinder, hvor den mindste benzinmotor var på 1,8 liter og ydede 66 kW (90 hk), senere 74 kW (101 hk). De to andre benzinmotorer havde et slagvolume på 2,0 liter og havde en effekt på 85 kW (115 hk) eller 100 kW (136 hk). Fra foråret 1998 kunne 626 også leveres med en dieselmotor på 2,0 liter med 74 kW (101 hk), senere 81 kW (110 hk).

I stedet for udstyrsvarianter (LX, GLX og GT) var modelserien nu opdelt i udstyrslinjer. Disse udstyrslinjer blev betegnet Comfort, Spirit, Exclusive og Sportive, hvor Sportive-modellen udelukkende fandtes med den stærkeste 2,0-litersmotor med 100 kW (136 hk).

Sikkerhed 
Det svenske forsikringsselskab Folksam vurderer flere forskellige bilmodeller ud fra oplysninger fra virkelige ulykker, hvorved risikoen for død eller invaliditet i tilfælde af en ulykke måles. I rapporterne Hur säker är bilen? er/var 626 i årgangene 1998 til 2002 klassificeret som følger:
 2005: Mindst 15 % bedre end middelbilen
 2007: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2009: Mindst 30 % bedre end middelbilen
 2011: Som middelbilen
 2013: Mindst 20 % dårligere end middelbilen
 2015: Mindst 20 % dårligere end middelbilen
 2017: Som middelbilen

Tekniske data

Afslutning af produktionen 
Den 30. august 2002 forlod den definitivt sidste Mazda 626 samlebåndet. Efterfølgeren kom til at hedde Mazda6.

Svage sider 
 Versionerne med benzinmotor er ikke E10-kompatible.
 Rustbeskyttelsen er delvist utilstrækkelig. Der rapporteres om korrosion på motorhjelmens kanter, de bageste fjederben samt de bageste hjulkasser.

Referencer

Litteratur 
 Automobil Revue. Katalog 1979, 1984, 1997, 2000 og 2001 (på tysk og fransk).
 Auto Katalog 1988/89. Stuttgart, 1. august 1988 (på tysk).
 Joachim Kuch: Japanische Automobile. Motorbuch Verlag, Stuttgart, 1990. , side 85–90 (på tysk).
 H.R. Etzold: Mazda 626 - So wird’s gemacht. Delius Klasing Verlag, 2004 (på tysk).

Eksterne henvisninger 

 

 

626
Store mellemklassebiler
Stationcars
Forhjulstrukne biler
Baghjulstrukne biler
Biler introduceret i 1979
Biler fra 1970'erne
Biler fra 1980'erne
Biler fra 1990'erne
Biler fra 2000'erne
Årets Bil i Danmark