kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Carl Frederik Düring-Rosenkrantz

Carl Friederich (Frederik) lensbaron (von) Düring-Rosenkrantz, født Düring (født 2. februar 1792, død 3. januar 1876 på Damager ved Haderslev) var en dansk officer og embedsmand. Han var fader til Ernst Frederik Düring-Rosenkrantz.

Düring var søn af general Ernst Christoph Friederich von Düring og hustru født von Reden. Han blev 1812 sekondløjtnant à la suite i Slesvigske Rytterregiment, indtrådte 1814 i nummer, blev 1816 forsat til Prins Frederik Ferdinands Regiment lette Dragoner, hvor han 1824 blev karakteriseret premierløjtnant, 1830 virkelig premierløjtnant, 1839 karakteriseret ritmester, og hvorfra han 1842 fik sin afsked. Han var derefter postmester i Aarhus indtil 1854. Han var kammerjunker.

Den 3. november 1827 ægtede han på Constantinsborg Marie Elisabeth Dorothea baronesse Rosenkrantz (født 13. december 1797 på Willestrup, død 8. juli 1875 på Damager), som var datter af lensbaron Christian Rosenkrantz og  	Ida Vilhelmine komtesse Raben, og som efter sin søsters død i 1844 var arving til substitutionen for Baroniet Willestrup. Den 24. september 1845 blev Carl Frederik Düring optaget i den danske lensfriherrelige stand under navnet Düring-Rosenkrantz, hvorved baroniet overgik til hans slægt, som død uddøde med sønnen Ernst Frederik i 1890.

Kilder 
Danmarks Adels Aarbog 1929.
 Vilhelm Richter: Den danske Landmilitæretat 1801-1894, bind 1, København: Antikvariat Richard Levin & Co. ApS og Dansk Historisk Håndbogsforlag 1977, s. 106.

Lensbaroner fra Danmark
Kavaleriofficerer fra Danmark
Postfolk fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Carl Frederik
Wilhelm Georg Friedrich Carl von Düring

Wilhelm Georg Friedrich Carl von Düring (født 1782, død september 1860 på Vamdrupgård) var en dansk officer, bror til Carl Frederik Düring-Rosenkrantz.

Düring var søn af general Ernst Christoph Friederich von Düring og hustru født von Reden. Han blev karakteriseret ritmester i Holstenske Rytterregiment, 1803 sekondritmester, fik 1807 ritmesters anciennitet og blev senere samme år sat à la suite, blev ved udgangen af samme år premier-ritmester og 1813 eskadronschef, blev 1815 premiermajor, fik 1828 oberstløjtnants karakter og anciennitet, blev 1830 virkelig oberstløjtnant, 1833 tillige præses i Remontekommissionen, fik 1836 obersts karakter og anciennitet, blev 1842 sat à la suite, fik 1849 generalmajors karakter og anciennitet og fik 1852 sin afsked fra Hæren.

Düring blev 1826 kammerherre, 28. juni 1840 Ridder af Dannebrogordenen, 28. juni 1845 Dannebrogsmand, og 19. maj 1852 fik han Kommandørkorset af Dannebrog.

Han ejede herregården Vamdrupgård.

Kilder 
 Vilhelm Richter: Den danske Landmilitæretat 1801-1894, bind 1, København: Antikvariat Richard Levin & Co. ApS og Dansk Historisk Håndbogsforlag 1977, s. 106.

Generalmajorer fra Danmark
Kavaleriofficerer fra Danmark
Kammerherrer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Kommandører af 1. grad af Dannebrog
Godsejere fra Danmark
Wilhelm Georg Friedrich Carl
Christian Ulrich Hartvig von Düring

Christian Ulrich Hartvig von Düring (født 1743, død 19. januar 1808 i Jægersborg) var en dansk forstmand.

Von Düring blev i 1757 page hos dronning Sophie Magdalene, i 1766 jagtjunker og havde fra 1773 opsynet med Jægersborg Dyrehave. Han blev dernæst i 1776 forstmester og i 1780 kammerherre.

Dyringelyng minder i dag om von Düring, som var knyttet til gennemførelsen af Johann Georg von Langens forstordning. Allerede den 25. april 1747 godkendtes ved kongelig resolution, at der skulle indhegnes mod kreaturer og tilplantes med skovtræer. Indhegningen fik navnet Klosterris Indelukke.

Kilder 

Christian Ulrich Hartvig
Forstmænd fra Danmark
Kammerherrer fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Heringsdorf

Heringsdorf eller Ostseebad Heringsdorf (også Kaiserbad) er en badeby og kommune i det nordøstlige Tyskland, beliggende ud til Østersøen på øen Usedom under Landkreis Vorpommern-Greifswald. Landkreis Vorpommern-Greifswald ligger i delstaten Mecklenburg-Vorpommern.

Kommunen blev dannet i januar 2005 af de tidligere kommuner Heringsdorf, Ahlbeck og Bansin. Indtil januar 2006 blev den kaldt Dreikaiserbäder, en reference til kejser Wilhelm 2. indtil 1918.

Siden 1990'erne har de tre byer kaldt sig Kaiserbad eller Kaiserbäder. De er sammen med den polske by Świnoujście et tyngdepunkt for turisme på den østlige del af Usedom. De tre sammenvoksede byer kaldes også „Die drei Schwestern“ (De tre søstre), og med Świnoujście har Heringsdorf en Strandpromenade på tolv kilometer.

Den fine sandstrand fra Świnoujście over Ahlbeck, Heringsdorf og Bansin strækker sig 42 km, gennemsnitligt 40 meter bred, helt til Peenemünde.

Byerne er præget af seværdige eksempler på badearkitektur, hoteller, pensionater og feriehuse.

Geografi 

Kommunen Heringsdorf ligger på den østlige del af øen Usedomved grænsen til den polske del af øen, mellem Østersøen mod nordøst, Schmollensee og Gothensee mod sydvest og Wolgastsee mod syd. De bebyggede områder ligger ca seks meter over havet.

Inddeling 
I kommunen ligger bydelene:

Kilder og henvisninger 

Byer i Mecklenburg-Vorpommern
Kommuner i Mecklenburg-Vorpommern
Byer i Kreis Vorpommern-Greifswald
Heringsdorf (flertydig)

Heringsdorf kan henvise til flere steder i Tyskland:
 Heringsdorf en by og kommune på øen Usedom i Landkreis Vorpommern-Greifswald (Mecklenburg-Vorpommern).
 Heringsdorf (Østholsten) er en by og kommune i Amt Oldenburg-Land i Kreis Østholsten i delstaten Slesvig-Holsten.
 Flughafen Heringsdorf - en flyveplads på Usedom syd for Heringsdorf.
August Frederik von Düring

August Frederik (Friedrich) von Düring var en dansk officer i kavaleriet.

Han var måske søn af general Ernst Christoph Friederich von Düring. Düring blev sekondritmester i Livregimentet lette Dragoner, blev 1808 karakteriseret major, 1809 eskadronchef, 1815 kammerherre, fik 1816 oberstløjtnants anciennitet og blev senere samme år premiermajor og endnu senere samme år karakteriseret oberstløjtnant. Han blev 1826 karakteriseret oberst og blev 1829 virkelig oberst.

Modsat resten af medlemmerne af slægten Düring optræder han ikke i Vilhelm Richters 100 Aars Dødsfald i Danmark (1791-1890) (1907). Det tyder på, at August Frederik von Düring har søgt udenlands og er død uden for Danmark.

Kilder 
 Vilhelm Richter: Den danske Landmilitæretat 1801-1894, bind 1, København: Antikvariat Richard Levin & Co. ApS og Dansk Historisk Håndbogsforlag 1977, s. 106.

August Frederik
Kavaleriofficerer fra Danmark
Kammerherrer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Christian Rosenkrantz (1766-1817)

Christian lensbaron Rosenkrantz (født 6. maj 1766 på Lykkesholm, død 4. september 1817) var en dansk lensbesidder.

Rosenkrantz var søn af lensbaron Iver Rosenkrantz og Maria Elisabeth Dorothea Lente af Adeler. Han studerede på det ridderlige akademi i Sorø, blev 1780 hofjunker, fik prøveeksamen fra Akademiet 1783, blev kammerjunker 1784, holdt tale på kongens fødselsdag 1786 og blev 1788 cand. jur.; hans hovmester var Niels Spandet (1749-1810), som senere blev sognepræst.

Rosenkrantz blev 1788 fænrik à la suite ved Fynske Dragonregiment, fik 1790 afsked og blev juleaften samme år vicelandsdommer ved Nørrejyllands Landsting med successionsret, blev 1795 forpagter af Willestrup, 1801 kaptajn og kompagnichef ved 1. østjyske Landeværnsregiment og fik samme år sin bestalling som vicelandsdommer kasseret på grund af forsømmelig embedsførelse. 1808 fik han sin afsked som kaptajn i landeværnet. I 1811 fik han overdraget Baroniet Willestrup af faderen, men solgte det 1812 og skulle da substituere det med et fideikommis på 200.000 rigsdaler. I 1813 blev han ydermere besidder af Stamhuset Rosenholm.

9. marts 1792 ægtede han i Nysted Kirke Ida Vilhelmine komtesse Raben (født 1. december 1767 i København, død 20. januar 1847 i samme by), datter af greve Otto Ludvig Raben og Anna Catharina Heningia von Buchwaldt.
 
Han er begravet på Hornslet Kirkegård.

Kilder 
Danmarks Adels Aarbog 1985-87.

Christian 2
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Godsejere fra Danmark
Hofjunkere fra Danmark
Kammerjunkere fra Danmark
Kavaleriofficerer fra Danmark
Landsdommere fra Danmark
Lensbaroner fra Danmark
Personer fra Langeland
Christian Frederik von Holstein (1758-1828)

Christian Frederik (Friedrich) von Holstein (født 19. maj 1758 på Lystrup, død 18. januar 1828 på Jomfruens Egede) var en dansk stamhusbesidder.

Han var søn af Niels Rosenkrantz von Holstein og Anna Vilhelmine Beenfeldt og arvede Stamhuset Rathlousdal, Lystrup og Jomfruens Egede samt det Brunswarenske fideikommis. Han blev kammerherre, hofjægermester og var tiendekommissær i Tryggevælde Distrikt. Han blev 1817 gehejmekonferensråd.

I sit første ægteskab (18. oktober 1782 i København) var han gift med Christiane Catharine komtesse Wedell-Wedellsborg (født 11. juli 1757 i Hamborg, død 17. marts 1813 på Jomfruens Egede), datter af Christian Wedell og dennes tredje hustru Conradine Christine komtesse Danneskiold-Samsøe. Anden gang giftede han sig 19. maj 1814 med Christiane Elisabeth Fries (født 12. august 1779, død 5. februar 1846 på Frederiksberg).

Kilder 
 Danmarks Adels Aarbog 1988-90.

Christian Frederik 2
Godsejere fra Danmark
Gehejmekonferensråder fra Danmark
Kammerherrer fra Danmark
Hofjægermestre fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Pencho Stojanov

Pencho Stojanov (født 9. februar 1931 i Sofia - død 24. november 2020) var en bulgarsk komponist, professor og lærer.

Stojanov studerede komposition på State Academy of music hos bl.a. Pancho Vladigerov og studerede senere i Paris hos bl.a. Olivier Messiaen.

Stojanov skrev fire symfonier, orkesterværker, kammermusik, symfoniske digtninge , strygerværker og blæserværker etc. Han blev professor i komposition på State Academy of Music (1964), og underviste vidt omkring i Bulgarien og på andre musikkonservatorier mange steder. Han var søn af komponisten Veselin Stojanov.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1958) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1971) - for orkester
 Symfoni nr. 3 "Sinfonietta"(1973) - for orkester
 Symfoni nr. 4 "Tro" (1974) - for bas, fortæller og orkester
 Sinfonietta "Akvareller fra Tarnovo" (1985) - for orkester
 Symfonisk kantate "Optegnelser fra begyndelsen" (1983) - for sopran, basanger, orgel og orkester
 Symfonisk digtning "Drava" - for blæserorkester

Kilde 
 Om Pencho Stojanov på www.ubc.bg.com
 Om Pencho Stojanov på www.musicweb-international.com

Komponister fra Bulgarien
Professorer
Lærere fra Bulgarien
Personer fra Sofia
Lloyd Sherr

Lloyd Sherr (født 28. februar 1956) er en amerikansk komiker og skuespiller, der er bedst kendt for sin rolle som Fillmore i Cars.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Georgia
Mara (album)

Mara er det niende studiealbum fra den skotske keltiske rockband Runrig. Det blev udgivet i 1995.

Titlen betyder "fra havet" på skotsk gælisk. Det er det sidste album, hvor Donnie Munro medvirker på vokal, og det femte og sidste album, der blev udgivet på Chrysalis records.

Spor 
 "Day in a Boat" - 2:56
 "Nothing but the Sun" - 7:15
 "The Mighty Atlantic" / "Mara Theme" - 6:43
 "Things That Are" - 4:55
 "Road and the River" - 4:29
 "Meadhan Oidhche air an Acairseid" (Midnight on the Harbour) - 4:53
 "The Wedding" - 4:11
 "The Dancing Floor" - 5:29
 "Thairis air a' Ghleann" (Beyond the Glen) - 3:48
 "Lighthouse" - 3:50

Personel 
Iain Bayne: trommer, percussion
Malcolm Jones: guitar, drejelire, harmonika
Calum Macdonald: percussion
Rory Macdonald: vokal, basguitar
Donnie Munro: Forsanger
Peter Wishart: keyboard

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Mara på Discogs

Runrig-album
Album fra 1995
Einar Reventlow

Einar Carl Ditlev greve Reventlow (født 6. januar 1788 i København, død 4. maj 1867 på Pederstrup) var en dansk godsejer og jurist af slægten Reventlow. Einar Reventlow var næstyngste søn af statsminister Christian Ditlev Frederik Reventlow og dennes hustru Frederikke Charlotte, f. von Beulwitz og dermed bror til blandt andre Christian Detlev, Ludwig Detlev og Frederik Detlef Reventlow.

Liv og gerning 
Reventlow blev sammen med brødrene Ernst og Fritz student fra Schoubouske Institut 1803, og blev uddannet cand. jur. 1810. Straks derefter udnævntes han til auskultant i Højesteret og fulgte året efter med sin far på en rejse til Norge.

Landmand 
I 1813 blev Reventlow nødt til at afbryde sit arbejde i Højesteret på grund af en depression. Efter en kort tid som rekonvalescent på familiens gods Pederstrup på det nordvestlige Lolland flyttede han til sin tante Louise Stolberg og hendes mand Christian zu Stolberg-Stolberg på godset Vindeby i nordlige Slesvig. Her blev han oplært i landbruget fra 1814 til 1815. Tilbage på Lolland byggede han derpå et landbrug op; det havde han stort held med, og fra 1820 var han forpagter af gården Aalstrup, der lå under faderens grevskab Christianssæde.

Einar Reventlows renommé som landmand medførte, at han blev brugt som administrator, blandt andet for de store grevskaber Hardenberg (i dag Krenkerup) og Knuthenborg.

I Sverige 
I 1845 flyttede han til Sverige, hvor han købte adskillige store gårde, deriblandt Frugården og Vänersnäs (købt 1845) i Västergötland samt Ilnestorp (købt 1856), Trulstorp og Ugerup (købt 1865), Pugerup (købt 1845) og Vennberga i Skåne. Derudover var han forfatter af skrifter om emner inden for landbrug og nationaløkonomi, hvormed han blandt andet engagerede sig i fremstilling af gødning. Reventlow blev naturaliseret svensk adelsmand af kong Karl 15. 4. maj 1860, og slægten blev introduceredet på det svenske Ridderhus 31. december 1861 som nr. 2335 (dog kun som adelig æt; ikke som grevelig).

Reventlow blev gift 24. juni 1829 med sin niece, Hildeborg Sophie Reventlow (1804-1868), datter af Christian Detlev Reventlow og Benedicte von Qualen. Hans medlemskab i Det Kongelige Nordiske Oldskriftselskab vidner om et interesse for oldtiden og arkæologi; dette gik i arv til begge sønner Christian Detlev og Fritz Reventlow, som i egenskab af amatørarkæologer gjorde store fund af oldsager i området omkring Ringsjön i Skåne.

Referencer

Litteratur 
 Claus Bjørn: Den gode sag. En biografi om Christian Ditlev Frederik Reventlow; København, Gyldendal 1992;

Kilder og eksterne henvisninger 
 Svenskt biografiskt lexikon
 A. Falk-Jensen og H. Hjorth-Nielsen: Candidati og Examinati juris 1736-1936, Candidati politices 1852-1936, Candidati actuarii 1922-1936, bind III, København: G.E.C. Gad 1954-1959, s. 406.
 "Einert Carl Detlef Reventlow", Database over slægten Reventlow 
 "Reventlow", Riddarhusets ätte- och vapendatabas 

Einar
Grever fra Danmark
Godsejere fra Skåne
Godsejere fra Sverige
Danskere i 1800-tallet
Svenskere i 1800-tallet
Jurister fra Danmark
Personer fra København
Faglitterære forfattere fra Danmark
Bowes Castle

Bowes Castle er en middelalderborg i landsbyen Bowes i County Durham i England. Den blev opført, hvor der tidligere lå et romersk fort, Lavatrae, på den romerske vej, der i dag er A66. Den oprindelige fæstning i tømmer blev erstattet af en mere solid borg i sten mellem 1170 og 1174 på ordre fra Henrik 2.. En planlagt by blev opført ved siden af borgen. Bowes Castle modstod et skotsk angreb under det store oprør 1173-74, men blev plyndret af oprørere i 1322. Borgen gik i forfald og meget af den blev revet ned under den engelske borgerkrig. I dag ejes den af English Heritage, der driver den som turistattraktion.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 Bowes Castle, English Heritage

Slotte i County Durham
Kare

Kare er en gammel landsby i Holbæk Sogn, Rougsø Herred (tidligere Randers Amt).

Landsbyen ligger nær grænsen mellem morænen (mod øst) og store engområder ud mod Randers Fjord (mod vest).

Kare landsby bestod i 1682 af 13 gårde og 4 huse uden jord. Det samlede dyrkede areal udgjorde 359,7 tønder land skyldsat til 47,19 tønder hartkorn. Dyrkningsformen var trevangsbrug.

Omkring år 1900 have Kare en skole og en købmandshandel.

Noter

Litteratur 
 Karl-Erik Frandsen: Vang og tægt. Studier over dyrkningssystemer og agrarstrukturer i Danmarks landsbyer 1682-83 (Bygd 1983), 
 Henrik Pedersen: De danske Landbrug fremstillet paa Grundlag af Forarbejderne til Christian V.s Matrikel 1688. Udgivet efter hans Død paa Bekostning af Carlsbergfondet (København MCMXXVIII; Reprotryk for Landbohistorisk Selskab, København 1975), 

Lokaliteter i Norddjurs Kommune
Mem og Zin

Mem og Zin () er en klassisk kurdisk kærlighedshistorie nedskrevet i 1692. 

Det anses for at være den kurdisk forfatter og poet Ehmedê Xanî vigtigste værk. Værket er baseret på en sand historie og kan sammelignes med Romeo og Julie.

Referencer

Kurdistan
Litteratur fra renæssancen
TC Electronic

TC Electronic er et dansk selskab med fokus på lydudstyr, der blev grundlagt i 1976. Virksomheden producerer effektpedaler, basforstærkere, lydgrænseflader, lyd-plug-ins og studieudstyr.

Historie 
TC Electronic blev grundlagt af brødre Kim og John Rishøj i Aarhus, Danmark. Deres første produkt, SCF ("Stereo Chorus + Pitch Modulator & Flanger") var en stor succes.

Virksomheden dannede TC-koncernen i 2002 efter overtagelsen af TGI. Den nuværende TC Group er et holdingselskab af de fem individuelle mærker Tannoy, Lab.Gruppen, TC Electronic, TC-Helicon og TCIApplied Technologies.

I 2015 blev TC-gruppen overtaget af Music Group, som senere blev Music Tribe.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 TC Electronic hjemmeside
 Music Tribe hjemmeside

Elektronikvirksomheder i Danmark
Danske virksomheder etableret i 1976
Csilla Németh

Csilla Németh (født 21. januar 1989 i Budapest, Ungarn) er en ungarsk håndboldspiller som spiller for Siófok KC.

Referencer 

Håndboldspillere fra Ungarn
Nelly Such

Nelly Such (født 12. maj 1992 i Békéscsaba, Ungarn) er en ungarsk håndboldspiller som spiller for Siófok KC.

Referencer 

Håndboldspillere fra Ungarn
Minde Station

Minde Station (Minde stasjon) er en tidligere jernbanestation på Vossebanen, der ligger i kvarteret Minde i Bergen i Norge. Den er endestation for den sydlige del af banen, der i dag er et sidespor til Bergen Station.

Stationen blev oprettet som trinbræt 13. april 1889. Den blev opgraderet til holdeplads 1. marts 1892 og til station omkring 1915. 1. august 1964 omlagdes fjerntrafikken på strækningen mellem Tunestveit og Bergen, hvor stationen ligger, til en ny, i forbindelse med at Ulrikstunnelen blev taget i brug. Lokaltrafikken på den gamle strækning mellem Bergen og Nesttun fortsatte dog indtil 31. januar 1965. Derudover var der godstrafik mellem Bergen og Midttun indtil 1. marts 1980, hvor strækningen mellem Minde og Midttun blev nedlagt. Minde fik status som godsterminal i 1983.

Den første stationsbygning blev opført i 1883 efter tegninger af Balthazar Lange. Den blev senere flyttet til Ål i Hallingdal og benyttet som bolig. Minde fik en ny stationsbygning i 1913, der blev opført efter tegninger af Egill Reimers. Den blev flyttet i 1933 for at give plads til flere spor på stationen. Bygningen blev revet ned i 1981.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Vossebanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Jernbanestationer i Bergen
Etableret i 1889
Nesttun Station

Nesttun Station (Nesttun stasjon) var en jernbanestation på Vossebanen, der lå i kvarteret Nesttun i Bergen i Norge.

Stationen åbnede som holdeplads, da banen blev taget i brug 11. juli 1883. Oprindeligt hed den Nestun, men den skiftede navn til Næstun i 1892 og til Nesttun i april 1894. Den blev opgraderet til station 1. april 1888. 1. august 1964 omlagdes fjerntrafikken på strækningen mellem Tunestveit og Bergen, hvor stationen ligger, til en ny, i forbindelse med at Ulrikstunnelen blev taget i brug. Lokaltrafikken på den gamle strækning mellem Bergen og Nesttun fortsatte dog indtil 31. januar 1965, hvorved stationen reelt blev nedlagt. Sporforbindelsen forsvandt, da banen mellem Minde og Midttun blev nedlagt 1. marts 1980 og efterfølgende fjernet.

Fra 1. juli 1894 til 2. september 1935 var Nesttun endestation for Nesttun–Osbanen til Osøyro. Den havde en sporvidde på 750 mm og kunne ikke bruge samme materiel som Vossebanen. Stationen havde derfor et omlæsningsspor for gods.

Stationen havde i sin tid både stationsbygning, kiosk, das, mælkebod og læsserampe. Der var fem spor, hvoraf et var omlæsningssporet. Den første stationsbygning blev opført i 1883 efter tegninger af Balthazar Lange. Da Vossebanen blev ombygget til normalspor, blev stationsbygningen flyttet til Ygre Station i Voss. En ny og større stationsbygning blev opført efter tegninger af Paul Due i 1904 og revet ned i 1981. Et pakhus og en mælkebod eksisterer stadig ligesom selve stationsområdet, tracéen og underføringen med fundamenterne til den gamle jernbanebro.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 Bergen kommune, kulturminnegrunnlag Vossebanetraseen - Fjøsanger til Nesttun 

Stationer på Vossebanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Jernbanestationer i Bergen
Etableret i 1883
Ophørt i 1965
Stationer på Nesttun–Osbanen
Solheimsviken Station

Solheimsviken Station (Solheimsviken stasjon) var en jernbanestation på Vossebanen, der lå i kvarteret Solheimsviken i Bergen i Norge.

Stationen åbnede som holdeplads, da banen blev taget i brug 11. juli 1883. Oprindeligt hed den Solheimsvigen, men den skiftede navn til Solheimsviken i 1888. Den blev opgraderet til station 1. juli 1910. Den blev nedlagt 26. maj 1913, da banen blev omlagt til den nuværende Bergen Station.

Stationsbygningen blev opført i 1894 efter tegninger af Balthazar Lange. Den blev senere solgt fra og revet ned i 1961.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Vossebanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Jernbanestationer i Bergen
Etableret i 1883
Ophørt i 1913
Egill Reimers

Egill Reimers (født 18. juli 1878 i Bergen, død samme sted 11. november 1946) var en af de mest markante arkitekter i Bergen i Norge i begyndelsen af 1900-tallet.

Reimers blev udlært som arkitekt ved Technische Hochschule i München i 1902. Reimers arbejdede til at begynde med på stadskonduktørens kontor i Bergen, før han startede sin egen virksomhed i 1904. Reimers arbejder spænder fra jugendstil via nyklassicisme til funktionalisme. Hans værker viser hele vejen igennem en forankring i byens byggetradition.

Bygården på Vetrlidsallmennigen 4 (1904) og Turnhallen (Danseteateret) på Sigurdsgate 6 (1908) bærer begge et tydeligt præg af jugendstil. I 1908 tegnede han sin egen bolig på Kirkeveien 6, et tidligt eksempel på den kommende nationalromantik. Villaen på Formanns vei 42 anses for at være et fint eksempel på Bergenstilen i det område. Villaen på Øvre Kalfarlien 42 (1915) ligger på en skråning og er en forløber for Bergensskolen. Konsertpaleet (1918) var oprindeligt en koncertsal med 1.200 siddepladser, der blev ombygget til fire biografsale i 1981. Statsarkivet på Årstadveien 22 anses for at være et af hans hovedværker, og han fik Houens fonds diplom for det i 1924. Reimers tegnede Historisk Museum (De kulturhistoriske samlingene) efter en konkurrence i 1918, og byggeriet stod færdigt i 1927. For Universitetet i Bergen tegnede han Geofysisk institutt (1928–1951). En anden central bygning fra Reimers hånd er tinghuset fra 1928, indviet i 1933. I 1930 tegnede Reimers garagen til brødbilerne fra Smith Sivertsens bakeri på Håkonsgaten 47a. Dette byggeri regnes for at være det første i funktionalisme i Bergen.

OL-deltagelse 
Reimers blev olympisk mester i sejling ved sommer-OL 1920 i Antwerpen. Sammen med Arthur Allers, Martin Borthen, Johan Friele, Kaspar Hassel, Christen Wiese, Erik Ørvig, Olaf Ørvig og Thor Ørvig vandt han olympisk guld i klassen 12-meter klassen type 1919 med den norske båd Heira II. Det var den eneste båd i den klasse.

OL-medaljer 
 1920  Antwerpen –  Guld i sejling, 12-meter klassen type 1919

Eksterne henvisninger 

 

Arkitekter fra Norge
Personer fra Bergen
Olympiske mestre fra Norge
Sejlsportsfolk fra Norge
Deltagere for Norge ved sommer-OL 1920
Christian Rosenkrantz (flertydig)

Christian Rosenkrantz er navnet på flere personer:

 Christian Rosenkrantz (1672-1736) – dansk godsejer, gehejmeråd og amtmand
 Christian Rosenkrantz (1766-1817) (1766-1817) – dansk godsejer, lensbaron og vicelandsdommer
 Christian Rosenkrantz-Charisius (1828-1920) – dansk proprietær, lensbaron, kammerherre og hofjægermester