kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Glacier National Park

Glacier nationalpark ligger i den amerikanske stat Montana, og grænser til de canadiske provinser Alberta og Britisk Columbia. Som en del af Waterton Glacier International Peace Park har nationalparken 26 tilbageværende gletsjere og 130 navngivne søer under de høje Rocky Mountains-bjergtinder. Der er historiske hoteller og en spektakulær vej i området med hastigt tilbagetrækkende gletsjere. Bjergene, som er dannet af en forkastning, har verdens bedste sedimetære forsteninger fra proterozoikumæraen.

Parken er hjemsted for mere end 1.000 forskellige plantearter og hundredvis af dyrearter. Dette store, uberørte økosystem spreder sig over 4.101 km² og er midtpunktet i, hvad der ofte kaldes "det kontinentale økosystems krone", en region bestående af beskyttede områder på tilsammen 44.000 km². Den berømte Going-to-the-Sun Road går gennem parken med udsigt over bjergkæderne Lewis og Livingston, skove, alpin tundra, vandfald og store søer. Den storslåede vejstrækning er filmet i åbningsscenen i The Shining, og noget af optagelsen anvendt i Ridley Scotts Blade Runner i den lykkelige afslutning. Going-To-The-Sun Road ses også i et glimt i Forrest Gump. 

Glacier nationalpark har over 350 steder på National Register of Historic Places.

Nationalparken grænser til Waterton Lakes National Park i Canada, og sammen er de kendt som Waterton-Glacier internationale fredspark. Begge parkerne står opført på verdensarvslisten.

Noter

Se også 
 Nationalparker i USA

Eksterne kilder/henvisninger 

Officielt websted

Montana
Nationalparker i USA
Verdensarvsområder i USA
Grænseoverskridende beskyttede områder
DeLorean DMC-12

DeLorean DMC-12 (almindeligvis kaldet The DeLorean da det var den eneste model som blev produceret af selskabet) er en sportsbil fremstillet af John DeLoreans DeLorean Motor Company til det amerikanske marked i 1981–1982. Den har mågevingedøre med en glasfiber "undervogn", til hvilken rustfrit stål paneler er påsat, bilen blev ikonisk grundet dens præsentation som modificeret tidsmaskine i Tilbage til fremtiden film trilogien.

8.975 enheder af DeLorean blev produceret, selvom andre kilder indikerer, at der kun blev fremstillet 8.583. Anslået 6.500 af disse biler har overlevet.

Kilder/referencer 

Biler fra 1980'erne
Baghjulstrukne biler
Coupéer
Biler introduceret i 1981
Bilmodeller
José Salvador Alvarenga

José Salvador Alvarenga (født 1975) er navnet på en skibbruden fisker stammende fra El Salvador, som natten mellem 29. og 30. januar 2014 strandede på en ubeboet Ebon-atol, en af Marshalløerne i det vestlige Stillehav, efter en utrolig færd i en 7 meter lang åben fiskerbåd af glasfiber.

Den ulyksalige fisketur menes at være begyndt 17. november 2012 ved Costa Azul, Chiapas-regionen i det sydlige Mexico, men efter en storm og havareret påhængsmotor, drev Alvarenga hjælpeløst med havstrømmen i over 14 måneder, en færd på 8.900 km i luftlinje, hvor fiskerkammeraten Ezequiel efter nogen måneder døde og kastedes overbord.

Efter at have hvilet på stranden opdagede Alvarenga, tidligt om morgenen den 30. januar, en lille hytte på en naboatol med 2 beboere, som han råbte op. De indså straks, at han havde lidt skibbrud og behøvede hjælp.

Lokalbefolkningen på under 300 mennesker på Ebon-atollerne forstod ikke spansk, så det blev tilfældigvis den norske antropologi-student Ola Fjeldstad, som de første par dage efter redningen blev fortrolig med den noget konfuse mands utrolige historie, indtil han kunne få hospitalsbehandling i Majuro og senere genforenes med sin familie i El Salvador.

Eksterne henvisninger 
 Mann hevder å ha drevet rundt på havet i 16 måneder - Verdens Gang 31. jan. 2014.
 Skibbruden mand skyller op på Stillehavsø efter 16 måneder til søs - Politiken 31. jan. 2014.
 Skal ha drevet 13 måneder i Stillehavet: - Jeg våknet og hørte en hane - Verdens Gang 3. feb. 2014.
 Too incredible to be true? Survivor tells of Pacific ordeal - The Daily Telegraph 3. feb. 2014.
 Norske Ola: Slik hjalp jeg Jose - Verdens Gang 4. feb. 2014.
 Castaway claims he drifted 13 months in Pacific - CNN 4. feb. 2014.
 Castaway's parents thought they would never see him again - The Guardian 4. feb. 2014.
 Castaway's family delighted after he is found alive – video - The Guardian 4. feb. 2014.
 I saw him alive in my dreams - Daily Mail 4. feb. 2014.
 Castaway: two Pacific islanders, a screaming naked fisherman and three omelettes - The Daily Telegraph 8. feb. 2014.
 Skibbruden har post-stress efter 13 måneder på havet - Kristeligt Dagblad 8. feb. 2014.
 Skibbruden er på vej hjem - i fly - TV2 10. feb. 2014.
 Skibbruden fisker vender hjem efter 13 måneder på havet - Information 12. feb. 2014.
 El Salvador's castaway José Salvador Alvarenga returns home – video - The Guardian 12. feb. 2014.
 Skibbruden frygter havet efter 13 måneders mareridt - TV2 18. feb. 2014.
 Skibbruden fisker genforenet med datter - Ekstrabladet 21. feb. 2014.

Skibbrudne
Personer fra El Salvador
Vestvågøya

Vestvågøy er en ø i Lofoten i Nordland. Øen har et areal på 411 km² og udgør det meste af kommunen med samme navn. Øen havde ca. 10.350 indbyggere i 2006. Vestvågøy bar tidligere navnet Lofotr, som er ophavet til Lofoten.

Den midterste del af øen er relativt fladt og sumpet, mens de ydre delene i nord og syd er fjeldrige. Det højeste punkt på øen er Himmeltindan på 964 moh. De flade dele af øen er i stor grad jordbrugsland.

Nappstraumen skiller Vestvågøy fra Flakstadøya i vest, mens Sundklakkstraumen skiller Vestvågøy fra Gimsøya i øst. Nappstraumtunnelen og Sundklakkstraumen bru forbinder Vestvågøy med naboøerne. Europavej 10 krydser øen på vej fra øst til vest i Lofoten.

Vestvågøy har flere bebyggelser og fiskevær, med Leknes som kommunecenter og største by. Andre fiskevær og bebyggelser på øen er Stamsund, Ballstad og Gravdal. I Gravdal ligger Nordlandssykehuset Lofoten, tidligere Lofoten sykehus. På Borg ligger Lofotr Vikingmuseum.

Øer i Nordland
Lofoten
Patentdomstol

En patentdomstol er en domstol der udelukkende, primært eller ofte tager sig af patentsager.

Flere lande har specialiserede domstole til patentsager, for eksempel har Tyskland deres føderale patentdomstol, der ligger i München: Bundespatentgericht.

I USA kendes Østtexas' Distriktsdomstol som en domstol hvor der føres mange patentsager. Det skyldes domstolen har over tid vist sig som venlig overfor sagsanlæggeren, typisk patentholderen, og at sagsanlæggeren har mulighed for at "domstolsshoppe" blandt de 94 føderale distriktsdomstole.
Tal for afdelingen i Marshall viser at sagsanlæggeren vinder 88 procent af sagerne mod 68 procent på landsplan.

I den Europæiske Union er der overvejelser om indførelse af en fælleseuropæisk patentdomstol.
Hvis Danmark skal tilslutte sig denne kræver det afgivelse af suverænitet.
Da et flertal i Folketinget ønskede at Danmark skulle gå med i aftalen om patentdomstolen men der ikke var 5/6-flertal (Enhedslisten og Dansk Folkeparti var imod) blev spørgsmålet sendt til folkeafstemning den 25. maj 2014.
Ved denne afstemning var der flertal for en tilslutning.

Henvisninger 

Retsvæsen
Logstor

Logstor A/S (tidligere Løgstør Rør) er en dansk virksomhed der fabrikerer rør og med hovedsæde i Løgstør.

Virksomheden blev stiftet i 1960 og i 2013 solgt til kapitalfonden Triton, der i 2021 solgte virksomheden videre til irske Kingspan Group. Den producerer præisolerede rør.

Henvisninger 

Virksomheder i Løgstør
Fremstillingsvirksomheder i Danmark
Reykjavík Lufthavn

Reykjavik Lufthavn  er en lufthavn beliggende to kilometer vest for centrum af Islands hovedstad Reykjavik. Den er det centrale punkt for indenrigsflyvninger på Island, ligesom der er ruteflyvninger til Grønland og Færøerne. Mindre charterselskaber, privat- og ambulancefly benytter også lufthavnen. Den er landets andenstørste, efter Keflavík International Airport som er beliggende 50 km fra Reykjavik.
 
I 2011 ekspederede den 430.316 passagerer og 54.037 flybevægelser. Reykjavík Lufthavn ejes og drives af det statsejede Isavia. Air Iceland og Eagle Air har deres hovedhub i lufthavnen, ligesom Icelandair Group og Icelandair har deres hovedkontor på stedet.

Historie 
Den første flyvning fra lufthavnens område skete 3. september 1919, da et Avro 504, det første fly på Island, landede i Reykjavik. Indtil 1937 var der små forsøg på at drive regulær lufttrafik fra lufthavnen, men med grundlæggelsen af Islands ældste flyselskab, Flugfélag Akureyrar (nu Icelandair) i Akureyri i 1938, kom der regelmæssige flyoperationer på stedet. I marts 1940 begyndte den første regulære rutetrafik, da Flugfélag Akureyrar flyttede sin hub fra Akureyri til Reykjavík, og skiftede navn til Flugfélag Íslands.

Den nuværende lufthavn blev bygget af den britiske hær under Anden Verdenskrig på den sydlige kyst af Reykjaviks halvø. Byggeriet begyndte i oktober 1940, og den daværende landingsbane af græs blev udskiftet med én lavet af nedgravede olietønder. 6. juli 1946 overgav briterne lufthavnen til den islandske regering.

I 2000 iværksatte man en toårig renovering, som skulle forbedre terminalbygningen, samt opgradere landingssystem og gøre landingsbanerne bredere.

Under renoveringen var der en folkeafstemning i 2001, hvor byens indbyggere skulle stemme om at flytte lufthavnen ud af byens centrum. Med 49,3 % stemte for at flytte lufthavnen ud af byens centrum, og 48,1 % af stemmerne sagde at den skulle forblive på den nuværende placering frem til 2016 , hvor den nuværende byplan udløber.

Eksterne henvisninger 

 Reykjavik Lufthavns officielle hjemmeside 

Lufthavne på Island
Lufthavn
Nardo

Nardo er en bydel i Trondheim i Norge. Nardo ligger syd for selve Midtbyen og øst for Nidelven. Navnet Nardo stammer fra norrøn tid, og man regner med der lå et hedensk offersted tilegnet Njord her. 

Statistisk sentralbyrås levevilkårsundersøgelse udpegede i 2004 Nardo som den bydel i Trondheim hvor indbyggerne havde det bedst.

Beliggenhed 
Området Nardo strækker sig fra Lerkendal i nord og til Risvollan i syd. Grænserne i øst og vest er henholdsvis Moholt og Sunnland.

Med tiden har det ændret sig en del hvilke områder som regnes til Nardo. Tendensen er at Nardo, noget fejlagtigt, har strakt sig sydover. Indkøbscentret Nardocenteret har bidraget meget til dette, i tillæg til at Nardo administrative distrikt frem til 1. januar 2005 betegnede bydelene Nardo, Steinan, Bratsberg, Nidarvoll og Hoeggen. Nardo er nu underlagt Lerkendal administrative bydel.

OMfartsvejen og Nardokrydset deler bydelen i to dele, Nardosletta er et relativt fladt område fra omfartsvejen og sydover til Nardocenteret. Nord for omfartsvejen ligger Blomsterbyen og Nardotoppen henholdsvis øst og vest for Torbjørn Bratts veg.

Syd for Nardo ligger det fire store andelsforeninger hovedsagelig bestående af husblokke og rækkehuse: Othilienborg, Vestlia, Sollia og Risvollan. Sidstnævnte er blandt Norges største andelsforeninger.

Uddannelse 
I hjertet af bydelen ligger nylig genrejste Nardo skole. Den nye skolen blev åbnet i 2008 efter en byggeperiode på to år, midlertidig opholdssted for elevene var i barakker i Sverresborg. Bydelens lokale ungdomsskole er Sunnland ungdomsskole, umiddelbart vest for Nardo
Nærmeste videregående skole er Strinda videregående skole.

Nardo ligger også i umiddelbar nærhed af Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, campus Gløshaugen.

Erhverv 
Nardo er først og fremest et boligområde, og har få butikker og andre arbejdspladser i selve bydelen. Syd i bydelen ligger indkøbscentret Nardocenteret. Trondheims Mercedes-Benz-forhandler, Motor-Trade er også lokaliseret på Nardo. Røde Kors og Tapir er nogle af de få virksomheder som har lokaler i Nardo.

Eksterne henvisninger 
 Kort over området fra 1959

Referencer 

Bydele i Trondheim
Glacier Bay National Park

Glacier Bay National Park  som ligger i den sydøstlige del af Alaska blev først erklæret som US National Monument den 25. februar 1925. 
Glacier Bay har talrige tidevandsgletsjere, bjerge og fjorde. Den tempererede regnskov og bugten er hjemsted for gråbjørne, bjerggeder, hvaler, sæler og ørne. Ved George Vancouvers opdagelse af bugten i 1794, var den helt dækket af is, men gletsjerne har trukket sig over 100 kilometer tilbage.

Området blev opgraderet til nationalpark i 1980 som et af i alt femten naturområder som blev oprettet eller revideret samtidig med Alaska National Interest Lands Conservation Act. 
 

Parken dækker et areal på 13.287 km², og det meste er vildmark. Det var 500.590 besøgende i parken i 2013 . Parken indgår i klyngen af naturbeskyttelsesområder Kluane/Wrangell-St. Elias/Glacier Bay/Tatshenshini-Alsek som blev sat på UNESCOs verdensarvsliste i 1979 på grund af de spektakulære isbræer som har stor betydning for det naturlige habitat for dyr som rensdyr, grizzlybjørn og tyndhornsfår.

Se også 
 Nationalparker i USA

Eksterne kilder/henvisninger 

 Officielt websted

Nationalparker i USA
Verdensarvsområder i USA
Nationalparker i Alaska
Grænseoverskridende beskyttede områder
St. Restrup Husmandsskole

St. Restrup Husmandsskole A/S var en dansk landbrugshøjskole for husmænd beliggende på herregården Store Restrup.

Peter og Marinus Langeland var nøglepersoner, da herregården Store Restrup i 1912 af "Husmændenes Udstykningsforening for Aalborg Amt" blev udstykket til 50 husmandsbrug. Selve hovedbygningen og de resterende tilliggender blev omdannet til en højskole, der var et aktieselskab. I 27 år, frem til 1939, var Peter Langeland bestyrelsesformand for højskolen.

Kresten Balle var forstander på Husmandsskolen i 31 år, fra 1918 til 1949. Han blev efterfulgt af Svend Haugaard, som i 1966 blev efterfulgt af Christian Elbæk (far til Uffe Elbæk). I mellemtiden var Husmandsskolen i 1951 blevet omdannet til en selvejende institution. I 1970 blev skolen overtaget af St. Restrup Højskole, som var en folkehøjskole med en helt anden profil.

Litteratur 
 Gunnar Jensen: St. Restrup 1912 – 2012: Fra herregårdsmark til landsbysamfund: En krønike om mænds og kvinders liv og virke gennem 100 år med St. Restrup Husmandsskole som faglig og kulturel dynamo, 2012.

Kilder 
 [tt_news=8700 "Markante personer fra St. Restrup"], Nibe Avis, 3. oktober 2012.

Landbrugsskoler i Danmark
Etableret i 1912
Ophørt i 1970
Aalborg Kommune
Paperback Hero

Paperback Hero er en australsk komediefilm fra 1999 med Claudia Karvan og Hugh Jackman i hovedrollerne. Filmen blev instrueret af Antony Bowman, som også skrev manuskriptet. Filmen blev overvejende filmet i Queensland, herunder Nindigully.

Medvirkende 
Hugh Jackman som Jack Willis
Claudia Karvan som Ruby Vale
Angie Milliken som Ziggy Keane
Andrew S. Gilbert som Hamish
Jeanie Drynan som Suzie

Referencer

Eksterne Henvisninger 

Engelsksprogede film
Film fra 1999
Film fra Australien
Amtmandsboligen i Hjørring

Amtmandsboligen i Hjørring er den tidligere bolig for amtmanden over Hjørring Amt og har siden 2011 været ejet af Realdania Byg.

Bygningen er beliggende Amtmandstoften 1 i Hjørring og opført 1910 i nybarok stil ved arkitekt og kongelig bygningsinspektør for Nørrejylland Hack Kampmann. Bygningen har været fredet siden 2010, og fredningen omfatter tillige forpladsen med to træer, fem borner og forbindende kæder, de to portpiller med tilhørende murstykker ved den østlige domestikfløj samt haven, herunder lysthus og pergola.

Amtmandsboligen med de to sidefløje og domestikfløjen mod øst er opført i 1910 i røde mursten, med røde, helvalmede tegltage og hvide, småsprossede vinduer. Kort efter blev der tilbygget endnu en administrationsfløj mod vest. Den store, gamle have er formentlig anlagt i 1820'erne af amtsforvalter L.C. Brinck-Seidelin. Over hoveddøren ses inskriptionen Dominus mihi adjutor (Herren er min hjælper).

Kampmanns tegninger til anlægget findes i Danmarks Kunstbibliotek.

Foran amtmandsboligen er 1951 opstillet en tyrebrønd, udført af Jan Buhl og skænket af Sparekassen for Hjørring By og Omegn.

Historie 
Amtmandsboligen blev rejst som erstatning af en tidligere amtmandsbolig, som blev nedrevet i forbindelse med gennemførelse af ny vej fra Østergade til Hjørring Banegård. Den er opført i amtmand H.V. Linnemanns embedsperiode.

Ved retsreformen i 2003 blev retsafdelingerne forlagt til rets- og politibygningen i Jernbanegade (1919-20 af arkitekt Sylvius Knutzen), mens foged- og skifteret og tinglysningen blev placeret i bygningen på Amtmandstoften. Der var én retssal i Jernbanegade og to i amtmandsboligen. Siden blev Amtmandstoften efter retsreformen i 2007 helt fraflyttet og udbudt til salg af Freja ejendomme i 2009. Siden 2011 har den været ejet af Realdania Byg.

Kilder 
 Sagsbeskrivelse i FBB

Fredede bygninger, konstruktioner og anlæg i Hjørring Kommune
Fredede enfamiliehuse, rækkehuse og landsteder i Danmark
Hack Kampmann
Realdania
Reersø (by)

Reersø er en havneby med  på halvøen Reersø i Nordvestsjælland. Byen er beliggende i Kirke Helsinge Sogn ved Storebælt mellem Korsør og Kalundborg. Byen ligger i Kalundborg Kommune og tilhører Region Sjælland.

Byen består bl.a. af fredede og bevaringsværdige gårde fra 1700-tallet. Gårdene ligger samlede, som de gjorde i landsbyfællesskabets tid før udflytningen.

Fiskeri hører primært fortiden til, men der foregår i dag lidt bundgarnsfiskeri. Havnen besøges af sejlere, og på havnen ligger en virksomhed, der behandler/forædler burlaks fra Musholm.

Reersø er kendt for sine haleløse katte.

Desuden er Reersø kendt for Reersø Radio. En HF-modtagerstation bliver benyttet af Lyngby Radio.

Havn med mole 
8. august 2015 fyldte havnen i Reersø 100 år. En skulptur kom på plads,  og en ny mole beskytter havnen, samtidig som den giver mulighed for, at lystbåde med en dybgang indtil 2,5 meter kan anløbe bølgebryderen på begge sider (150 m).  Et dødt elmetræ er omdannet til et kunstværk med motiver fra norrøn mytologi.

Etymologi 
Navnet Reersø nævnes i 1231 som Rethærsø, udledt af mandsnavnet Rēthar og ø.

Kultur 
Reersø by har et elmetræ som vartegn, og det fremstår i dag som en skulptur udformet med motiver fra nordisk mytologi.

Byen præges af mange fastboende billedkunstnere, der har åbne gallerier i sommertiden.

Den danske forfatter Thorkild Gravlund blev født og levede sit liv i Reersø. I 1926 tog han initiativ til oprettelsen af Reersø Museum, der fortsat ligger i en fredet bygning fra 1700-tallet.

Galleri

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Reersø Website 

Byer i Kalundborg Kommune
Afghanistan ved OL

Afghanistan har deltaget i 13 udgaver af de olympiske sommerlege. Nationen har aldrig deltaget i nogen olympiske vinterlege.

Landets første optræden ved de olympiske lege var ved legene i Berlin 1936. Landet har haft en delegation af sted ved stort set alle sommerlege siden dengang.

Afghanistan har vundet to medaljer ved OL: én ved sommer-OL 2008 og én ved sommer-OL i 2012, begge bronzemedaljer af taekwondokæmperen Rohullah Nikpai.

Medaljeoversigt

Medaljevindere 

Afghanistan ved sommer-OL
OL
Albanien ved OL

Albanien har deltaget i syv sommer-OL og fire vinter-OL. Albaniens første deltagelse var ved sommer-OL 1972 i München, og landet har haft deltagere ved alle legene siden sommer-OL 1992.

Albanien har indtil nu ikke vundet nogen medaljer ved OL.

Medaljeoversigter 
 

Albanien ved sommer-OL
 
OL
Bøhmen ved OL

Bøhmen var et selvstændigt kongerige, senere kronland indenfor Østrig-Ungarn, indtil det efter første verdenskrig i 1918 blev indlemmet i Tjekkoslovakiet. Bøhmen deltog for første gang i det olympiske lege under sommer-OL i 1900 i Paris. Udøvere fra Bøhmen deltog fra og med 1920 ved OL for Tjekkoslovakiet. Efter oprettelsen af Tjekkiet og Slovakiet i 1993, har udøverne fra Bøhmen repræsenteret Tjekkiet.

Medaljeoversigt

Eksterne henvisninger 
 Böhmens OL-statistik  på Sports-reference.com

OL
Bøhmen ved sommer-OL
Varmerør (flertydig)

Varmerør har flere betydninger:
 Varmerør - vandrør som formidler varmt vand fx til opvarmning eller varmt brugsvand.
 Varmerør (heat-pipe)
002 Operazione Luna

002 operazione Luna er en italiensk komedie fra 1965 instrueret af Lucio Fulci. Filmens stjerner er Franco Franchi, Ciccio Ingrassia, Mónica Randall og Linda Sini.

Plot 
Da en sovjetisk rumskib er tabt i rummet med to kosmonauter om bord, bortfører KGB-myndigheder to småkriminelle.

Medvirkende 
Franco Franchi som  Franco / Colonel Paradowsky 
Ciccio Ingrassia som  Ciccio / Major Borovin 
Mónica Randall som  Mishca Paradowsky 
Linda Sini som  Leonidova  
María Silva   
Elena Sedlak  (som Hélène Sedlak) 
Emilio Rodríguez   
 Francesca Romana Coluzzi som  Russisk Agent
Chiro Bermejo
Ignazio Leone som  Sergio 
Franco Morici   
Enzo Andronico som  Ivan 
Piero Morgia   
Lino Banfi som  Politimand (Pasquale Zangaria)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Film fra 1965
Italiensksprogede film
Film fra Italien
Alaska National Interest Lands Conservation Act

Alaska National Interest Lands Conservation Act (ANILCA) er en naturfredningslov som blev vedtaget i USAs kongres i 1980, og underskrevet af præsident Jimmy Carter 2. december samme år.

Loven omfatter etablering eller udvidelse af i alt 15 naturbeskyttelsesområder som forvaltes af National Park Service, samt at samle andre offentligt ejede landområder for forvaltning af United States Forest Service og United States Fish and Wildlife Service. Totalt omfatter fredningsvedtagelsen 321.900 km².

Områder under aftalen 

 Denali National Park
 Wrangell-St. Elias National Park
 Gates of the Arctic National Park
 Lake Clark National Park 
 Kobuk Valley National Park 
 Katmai National Park
 Glacier Bay National Park
 Kenai Fjords National Park 
 Kenai National Wildlife Refuge
 Cape Krusenstern National Monument
 Admiralty Island National Monument
 Misty Fjords National Monument
 Aniakchak National Monument and Preserve
 Bering Land Bridge National Preserve
 Noatak National Preserve
 Yukon-Charley Rivers National Preserve
 Yukon Delta National Wildlife Refuge
 Yukon Flats National Wildlife Refuge
 Udvidelser af Arctic National Wildlife Refuge

Eksterne kilder/henvisninger 

 Officielt websted

1980
National Interest Lands Conservation Act
Nationalparker i USA
United States Fish and Wildlife Service

United States Fish and Wildlife Service (forkortelser: USFWS eller FWS) er en amerikansk myndighed som tilhører USAs indenrigsministerium. Myndigheden har ansvaret blandt andet for miljøbeskyttelse og bevaringen af landets artsrigdom.

Organisationen forvalter for eksempel (ofte i samarbejde med andre institutioner) over 520 naturreservater som kaldes National Wildlife Refuges .

USFWS har cirka 70 akvakulturer til at avle fisk til udsætning i vandløb, som mistede sine fiskepopulationer på grund af byggeprojekter. En del arter dyrkes for at øge flodernes og søernes bestande af attråværdige byttedyr for lystfiskere.

USFWS beskæftiger omtrent 120 wildlifeinspectors ved USAs grænser eller på lufthavne og kontrollerer at ingen forbudte dyrearter indføres. Desuden findes 260 special agents som efterforsker efter illegal handel med dyre- eller plantearter.

En særlig enhed af USFWS er National Eagle Repository. Alle i USA fundne døde individer af hvidhovedet havørn og kongeørn sendes til denne enhed. Ørnene overlades så udelukkende til indianere til kulturelle formål. For øjeblikket ligger ventetiden for en hvidhovedet havørn på 3,5 år.

Eksterne kilder/henvisninger 

 United States Fish and Wildlife Service  

USA's myndigheder
Miljøorganisationer