Vikingesværd

Vikingesværd er den type sværd, der var fremherskende i Vest- og særligt Nordeuropa i vikingetiden (for Skandinavien) og Tidlig middelalder (for øvrige områder).

De blev udviklet i 700-tallet fra folkevandringstidens sværd (frankiske sværd fra 500- til 700-tallet, der igen var udviklet fra de romerske spatha), og i 1000- og 1100-tallet udvikledes til riddersværdet.

Den norske arkæolog Jan Petersen udgav i 1919 bogen De Norske Vikingsverd, der indeholdt en klassificering af de norske vikingesværd, og angav standarden. Den ligger til grund for Oakeshott typologin for senere sværd.

Eksempler 

 Sæbøsværdet: et sværd fra 800-tallet af type C, som blev fundet i 1825 i en gravhøj i Sæbø i Vikøyri i området Sogn i det vestlige Norge. Det er berømte for inskriptionen i klingen, som er tolket som runer af George Stephens (1867); alle andre er med latinske bogstaver, muligvis med undtagelse af Sæbøsværdet.
 Et af de tungeste og længste sværd fra vikingetiden er dateret til 800-tallet og fundet i Flå. Det er 102,4 cm lang, bladet er 86 cm, og det vejer ca. 1,9 kg. Det er på Kulturhistorisk Museum i Oslo.
 Sankt Stefans Sværd er fra 900-tallet af Petersens type T med et fæste i hvalrostand udskåret i mammenstil. Det er udstillet som den ungarske Sankt Stefans kroningssværd på St. Vitus-katedralens skatte i Prag.
 Lincolnsværdet (Sværdet fra Withamfloden): et sværd der er dateret til 900-tallet med et blad af tysk eller ottoniansk oprindelse. Det er af Petersens type L (Evisons "Wallingford Bridge" type) med fæstedekorationer af en angelsaksisk håndværker. Det blev fundet i floden Witham overfor et munkkloster i Lincoln i England i 1848. Peirce (1990) nævner dette sværd som "betagende", "et af de mest fantastiske vikingesværd". Lincolnsværdet er også det ene af blot to sværd med indskriften Leutfrit (+ LEUTFRIT) i bladet. Det andet er fra det Volgabulgarske rige. Det opbevares på det historiske museum i Kasan. På bagsiden er indlagt et dobbelt rullemønster.
 Essensværdet er et 900-tals sværd, der er bevaret i Essen Kloster. Det er dekoreret med bladguld mod slutningen af 900-tallet.
 Cawoodsværdet og det lignende Korsoygadensværd er med til at afgrænse typen "vikingesværd" fra middelalderens sværd. De passer fint ind i Petersens typologi, men Oakeshott (1991) betragter dem som stilmæssigt fra 1100-tallet.

Se også 
 Folkevandringstidens sværd
 Vikingetidens rustning og våben
 Ulfberht
 Ingelrii

Referencer

Litteratur 
 Alfred Geibig, Beiträge zur morphologischen Entwicklung des Schwertes im Mittelalter (1991).
 P. Paulsen, Schwertortbänder der Wikingerzeit (1953).
 Ian G. Peirce, Swords of the Viking Age, 2002.
 Jan Petersen, De Norske Vikingsverd, 1919 (archive.org).
 Mechthild Schulze-Dörrlamm, "Schwerter des 10. Jahrhunderts als Herrschaftszeichen der Ottonen", Jahrbuch des Römisch-Germanischen Zentralmuseums 59 (2012) 609–51

Eksterne henvisninger 

 Swords (vikingage.org)
 Wiglaf's Weapon Widget  Database of Viking swords.
 The Norwegian Viking Swords by Jan Petersen, translated by Kristin Noer An online English translation of Jan Petersen's typology of Viking swords.
 Petersen typology (vikingsword.com)
 Christopher L. Miller, The Sword Typology of Alfred Geibig (myarmoury.com)

Sværd
Sværd fra Europa