Sukhoj Su-27

Sukhoj Su-27 () (NATO-rapporteringsnavn: Flanker) er et to-motoret jagerfly med avanceret flyveteknik udviklet af den russiske flyfabrikant Sukhoj. Flyet blev udviklet i Sovjetunionen som et direkte modsvar til de store amerikanske fjerde-generations jagerfly og har en rækkevidde på 3.530 km, kraftig bevæbning, sofistikeret flyudstyr og høj grad af manøvredygtighed. Su-27's primære rolle er som jagerfly til sikring af luftherredømme, men senere varianter kan udføre næsten alle kampopgaver. Su-27 komplementerer den mindre MiG-29 og har samme funktion som det amerikanske modstykke F-15 Eagle. Su-27 blev taget i tjeneste i Sovjetunionens luftvåben i 1985.

Der er siden konstrueret en række varianter på grundlag af Su-27's design. Disse varianter har alle NATO-rapporteringsnavnet Flanker og adskilles ved hjælp af et bogstav. Sukhoj har for nogle af varianterne givet selvstændige navne. Flanker-familien omfatter bl.a. varianterne Su-30, en to-sædet altvejrsjager, der kan anvendes til angreb mod mål på jorden og havet, Su-33 'Flanker-D', et hangarbaseret jagerfly, hvis rolle er forsvar af tilknyttede flådeenheder, og den seneste og mest avancerede Su-35 'Flanker-E', en forbedret version optimeret til forsvar af luftrummet. Sukhoj har også anvendt Su-27-designet til udviklingen af en to-sædet (side-ved-side) jagerbomber Su-34, der som den eneste i Su-27-familien har et selvstændigt NATO-rapporteringsnavn Fullback.

Su-27 fik ved sin introduktion og op gennem 1990'erne ry for at være et særdeles manøvredygtigt fly, der på en lang række områder er ligeværdigt med vestlige fly og på flere parametre overgår tilsvarende vestlige jagerfly.

Su-27 er fortsat i tjeneste i Rusland og i en række andre lande.

Udvikling 

Sovjetunionen blev i 1969 bekendt med det amerikanske luftvåbens "F-X"-program, hvis mål var at udvikle det fly, der blev til F-15 Eagle. De sovjetiske ledere forstod, at udviklingen af det nye amerikanske fly ville opnå en væsentlig teknologisk overlegenhed i forhold til de eksisterende sovjetiske kampfly, og at det nye amerikanske fly kunne udgøre en alvorlig trussel mod Sovjetunionens militær. Sovjetunionen havde således behov for et jagerfly med tilsvarende gode flyveegenskaber og avanceret teknologi.

Til imødekommelse af dette udstedte den sovjetiske generalstab en anmodning om udvikling af et "Avanceret Frontlinje Jagerfly". Specifikationerne var meget ambitiøse og stillede krav om lang rækkevidde, evne til at lette og lande fra korte startbaner (herunder også fra simple/ujævne baner eller veje), fremragende manøvreegenskaber, mach 2 hastighed og tung bevæbning. Det aerodynamiske design blev udført af TsAGI i samarbejde med Sukhoj Designbureau.

Specifikationerne viste sig at være for udfordrende til at kunne løses ved et enkelt fly, hvorfor det blev besluttet at opdele projektet i to: LPFI (Lyogkyi PFI, Letvægts PFI) og TPFI (Tjazholyi PFI, Tung PFI). LPFI-projektet førte til udviklingen af Mikojan MiG-29, et jagerfly med relativ kort rækkevidde, hvorimod udviklingen af TPFI-programmet blev overgivet til Sukhoj OKB, der udviklede Su-27 og dets forskellige udgaver.

Sukhojs design, der løbende blev ændret i takt med, at Sovjetunionen modtog detaljer om F-15's specifikationer, førte til prototypen T-10 (Sukhojs 10. deltavingedesign), der fløj første gang den 20. maj 1977. Flyet havde en stor modificeret deltavinge, to hver for sig indkapslede motorer og dobbelt halefinne. 'Tunnelen' mellem de to motorer var, som på den amerikanske F-14 Tomcat, udnyttet til at give ekstra løfteflade og til at holde bevæbning skjult for fjendtlig radar.

Efter NATO's første observationer af T-10 blev det givet NATO rapporteringsnavnet 'Flanker-A'. Udviklingen af T-10 var forbundet med betydelige problemer, hvilket bl.a. førte til et dødeligt styrt den 7. maj 1978. Omfattende ændringer af designet fulgte, og den væsentligt ændrede version T-10S fløj første gang den 20. april 1981.

De første Su-27 (også kaldet Su-27S, NATO rapporteringsnavn 'Flanker-B') blev taget i tjeneste i Sovjetunionens luftvåben i 1985. Vanskelighed ved produktionen gjorde dog, at flyet først omkring 1990 indgik i større tal. Su-27 indgik i begge dele af Sovjetunionens luftvåben, Hærens luftvåben (Vojenno-Vozdusjnye Sily, VVS) og Luftforsvaret (Vojska PVO).

Design 

Su-27's grundlæggende design er aerodynamisk identisk med designet af MiG-29, men Su-27 er markant større. Vingen er grundlæggende en deltavinge, men modificeret således, at vingespidsen er fjernet for at give plads til armering og pyloner. Flyet har traditionelle haleplan. Flyets sideror er placeret på to halevinger.

Su-27 var det første sovjetiske fly, der fløj med fly-by-wire kontrolsystem, et system udviklet på grundlag af Sukhoj OKB's erfaringer med Sukhoj T-4 bombefly-projektet. Kombinationen af relativ lav vingebelastning og kraftfulde flyveegenskaber gør flyet særdeles manøvredygtigt og kontrollerbart selv ved lave hastigheder og ved kraftige stigninger. Ved flyopvisninger har flyet demonstreret sin manøvredygtighed ved at gennemføre "Cobra-manøvren" og af dynamisk deceleration.

Flådens udgave af Su-27, den hangarbaserede Su-27K (også kaldet Su-33), har canardvinger for yderligere opdrift, hvilket reducerer kravet til startbanens længde. Canardvingerne anvendes også på Su-27-varianterne Su-30, Su-35 og Su-37.

Su-27 er bevæbnet med en enkelt 30 mm Gryazev-Shipunov GSh-30-1-kanon i styrbords side, hvor vingen er hæftet til skroget, og har op til 10 pyloner til montering af missiler og andre våben. Standard-missilbevæbningen til luftkamp er en kombination af missilerne Vympel R-73 (AA-11 Archer) og Vympel R-27 (AA-10 'Alamo'), sidstnævnte med forlænget rækkevidde og infrarødt styresystem.

Radar og sensorer 
Su-27 er udstyret med en Phazotron N001 Myech radar, der kan låse og scanne på én gang samt evner at 'se' under radarhorisonten. Flyet har også et OLS-27-system i næsen umiddelbart foran piloten, som er i stand til at søge og låse ved hjælp af infrarød teknologi med en rækkevidde på 80-100 km.

Flyveegenskaber 

Designet af Su-27 har givet flyet fremragende flyveegenskaber, og militæranalytikere anser flyet for mindst at være på højde med flyets vestlige modstykke, F-15 Eagle, ligesom det også har en række fordele sammenlignet med McDonnell Douglas' F/A-18 Super Hornet (i dag Boeing)

Su-27 blev udviklet i 1980'erne som et jagerfly, og flyets relativt begrænsede evne til at forsvare sig selv, tillige med, at det kun i begrænset omfang kan agere som multirollefly, giver dog i dag en række svagheder i forhold til moderne kampfly. Det anses som en nødvendighed at foretage en række forbedringer og opgraderinger, hvis flyet skal bringes op til den standard, der i dag er gældende blandt moderne vestlige fly.

På grundlag af Su-27-designet fremstilles i dag Su-30 (med flere varianter) og den nyere Su-35. Det var forventet, at Rusland ville trække Su-27 ud af aktiv tjeneste omkring 2020 til fordel for de nyere Su-30 og Su-35 samt den nyudviklede Sukhoj Su-57, men flyet er pr. august 2023 fortsat i russisk tjeneste.

Operativ historie

Sovjetunionen og Rusland 

Sovjetunionens luftvåben, VVS, modtog de første Su-27'ere i juni 1985. Flyet blev officielt taget i brug i august 1990.

En fuldt bevæbnet Su-27 fløj den 13. september 1987 meget tæt på et norsk Lockheed P-3 Orion på patrulje over Barentshavet. Det sovjetiske fly foretog en række manøvrer meget tæt på det norske fly, og ved den tredje passage af det norske fly ramte flyene hinanden. Su-27'eren opgav herefter sit forehavende. Begge fly returnerede til deres base.

Under krigen i Abkhasien i 1992-1993 anvendte Ruslands luftvåben Su-27 mod Georgiens styrker. En Su-27 blev skudt ned af et S-75M Dvina-missil den 19. marts 1993, da den var i færd med at angribe et georgisk Su-25-ildstøttefly. Piloten omkom.

Under Krigen i Sydossetien i 2008 anvendte Rusland Su-27 til at opnå kontrol over luftrummet over Tskhinvali, hovedstaden i Sydossetien.

Den 7. februar 2013 trængte to Su-27'ere kortvarigt ind i japansk luftrum over øen Rishiri nær Hokkaido, mens de fløj sydover i det Japanske Hav, før de vendte om og fløj mod nord. Fire japanske Mitsubishi F-2-jagere blev sendt på vingerne og opnåede visuel kontakt med de russiske fly i japansk luftrum, og advarede dem over radio med besked om at forlade japansk luftrum. Et foto taget af en af de japanske piloter af en af de to russiske Su-27'ere blev offentliggjort af det japanske forsvarsministerium. Rusland afviste at have krænket luftrummet og oplyste, at flyene var på rutineflyvning nær de omstridte Kuriliske øer. Ved en anden lejlighed i 2014 i Japan var en Su-27 tæt på at kollidere med en amerikansk RC-135.

Rusland forventes at udskifte sine Su-27'ere med nyere udgaver af Su-27-familien og den nyudviklede Sukhoj Su-57 stealth femtegenerations-multirollefly. Flyet er dog anvendt af Rusland i den russiske intervention i Syrien og under den russisk-ukrainske krig.

Ukraine 

Ukrainske Su-27'ere har været aktive i forbindelse med de militære spændinger mellem Rusland og Ukraine efter krisen, der fulgte Euromajdan-urolighederne i 2014. En ukrainsk Su-27 blev den 3. marts 2014 sendt på vingerne for at opsøge russiske jagerfly, der krænkede ukrainsk luftrum to gange over Sortehavet.

Ukraine har endvidere benyttet flyet som luftstøtte i forbindelse med kamphandlinger i det østlige Ukraine med separatister, der støtter etableringen af de to selvudråbte folkerepublikker i Donetsk og Lugansk.

Ukraine benyttede bl.a. Su-27 i forbindelse med kampe omkring lufthavnen i Kramatorsk den 15. april 2014, hvor de russisk-støttede oprørere en overgang hævdede, at de havde nedskudt en Su-27'er. Nedskydningen er dog ikke bekræftet noget sted, og efter nedskydningen af den civile Malaysia Airlines Flight 17 den 17. juli 2014 har oprørerne i regionen afstået fra at fremhæve nedskydningen af ukrainske fly.

Russiske medier har hævdet, at en ukrainsk Su-27 var ansvarlig for nedskydningen af MH-17, men de foreløbige beviser herfor har været et tydeligvis manipuleret foto, der postuleres at vise et Su-27-fly, der affyrer et missil mod et fly, der postuleres at være MH-17.

Efter nedskydningen af MH-17 hævdede Ukraine den 23. juli 2014, at to Su-27'ere var blevet skudt ned af jordbaserede missiler angiveligt affyret fra russisk territorium, og flere medier hævdede, at lokale oprørere havde bekræftet nedskydningen.

Udstillede fly 

Su-27 er fortsat i aktiv tjeneste i flere lande. Der findes enkelte udstillede eksemplarer på følgende flymuseer:
 En Su-27 "Red 27" på militærmuseet i Moskva.
 En Su-27 fra Ukraines luftvåben på det estiske flymuseum i Haaslava i Tartu.

Tilsvarende flytyper 
 Shenyang J-11.
 Dassault Rafale.
 Eurofighter Typhoon.
 F-15 Eagle.
 F/A-18 Hornet.
 Boeing F/A-18E/F Super Hornet.

Galleri

Noter og litteratur 
Noter

Litteratur
 "ECA Program Su-27 Flankers Destined for Iceland". Air International. October 2010, Vol. 79 No. 4. p. 9. .
 
 Gordon, Yefim and Peter Davison. Sukhoi Su-27 Flanker, Specialty Press, 2006. .
 Modern Combat Aircraft: Reference guide, pp. 50–51. Minsk, "Elida", 1997. . .

Eksterne links 

 Su-27SК Sukhoi 
 Su-27 page GlobalSecurity.org
 Sukhoi Flankers – The Shifting Balance of Regional Air Power
 Asia's Advanced Flankers 
 The Su-27SKM
 Su-27 free walkaround (37 billeder)

Kampfly
Su-27
Militærfly fra Sovjetunionen
Militærfly fra Rusland
2-motors jetfly