kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Cannone da 65/17 modello 13

cannone da 65/17 modello 13 var en artilleri piece, som blev udviklet af Italien til brug i dets bjerg- og infanterienheder. Betegnelsen betyder 65 mm kaliber kanon, med en løbslængde på 17 kalibre, og som blev taget i brug i 1913. Betegnelsen forkortes ofte til cannone da 65/17.

Beskrivelse 
Kanonen var af en let konstruktion. 65 mm kanonen var udformet til brug i vanskeligt terræn og under ekstreme vejrbetingelser. Løbet var 17 kalibre langt, og var udformet til at skyde med i en flad bue. Lavetten var ligeledes enkel og bestod af en fod og uaffjedrede hjul så den kunne trækkes af heste.

Kanonen kunne deles op i fem dele til transport.
Et simpelt sammenfoldeligt skjold blev også udformet i 1935.

Historie 
65 mm kanonen blev først taget i brug af de italienske bjergtropper i 1913, og de brugte den indtil afslutningen af 2. verdenskrig. Afløsere kom i 1920'erne og kanonen blev overført til det almindelige infanteri. Den var vellidt af infanteriet fordi den vejede så lidt og fungerede godt under svære forhold. Trods dens lave kaliber gjorde den tjeneste under 2. verdenskrig som et nærstøttevåben for de italienske styrker. Det fungerede også hvis den var monteret på en lastbil og i Nordafrika som panserværnsartilleri.

Kilder 

 Hogg, Ian; 2000; Twentieth Century Artillery; Amber Books, Ltd.;

EKsterne kilder 
 (1915) Servizio del Cannone da 65 Mont. (manual fra 1915, som beskriver betjening og anvendelse af kanonen samt træning af besætningen)

Henvisninger 

Skydevåben
Våben fra Italien
Skoda 100 mm Model 1916

Skoda 100 mm Model 1916 (100 mm M.16) var en bjerghaubits, som blev brugt at Østrig-Ungarn under 1. Verdenskrig. Tyrkerne brugte en 105 mm variant, M.16(T). Wehrmacht omdøbte den til 10 cm GebH 16 eller 16(ö). Kanoner anskaffet fra Italien, efter 1943, blev kaldet 10 cm GebH 316(i); de som blev købt fra Tjekkoslovakiet blev kaldt 10 cm GebH 16(t). Italienerne omtalte våben, som enten var erobret eller modtaget som krigsskadeerstatning som Obice da 100/17 modello 16. Kanonen kunne deles i tre dele, som så kunne transporteres i vogne trukket af to hest. Kanonbesætningen var beskyttet af et skjold. Italienerne brugte lettere projektiler end tjekkerne, hvilket forklarer den længere rækkevidde og mundingshastighed på deres kanoner.

Henvisninger

Kilder 
 Chamberlain, Peter and Gander, Terry. Infantry, Mountain and Airborne Guns. New York: Arco, 1975
 Gander, Terry and Chamberlain, Peter. Weapons of the Third Reich: An Encyclopedic Survey of All Small Arms, Artillery and Special Weapons of the German Land Forces 1939-1945. New York: Doubleday, 1979 

Artilleri
Våben fra Østrig
Guldfasan

Guldfasan () er en fugl i fasanfugle-familien, der lever i Kina.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fasanfugle
Fugle fra Kina
Kirkestræde 20 (Køge)

Kirkestræde 20 eller det gamle hus  er et bindingsværkshus i Kirkestræde i Køge. Det er dateret til 1527 og bliver ofte kaldt Danmarks ældste bindingsværkshus.

Huset har været fredet siden 1918.

Historie 

Bygningen er opført i 1527, hvor det bestod af ét stort rum. Huset har haft et nabohus af samme type ved den nordlige gavl, og de har været opført med henblik på udlejning, og der har muligvis været flere end de to. Huse af denne type kaldtes våninger eller boder. Det havde sandsynligvis stråtag ved opførelsen.

Før 1761 er der lavet en tilbygning på bagsiden af huset i form af et et halvtag eller en  lude. Efter tilbygningen er rummet opdelt med vægge for at etablere køkken med ildsted.

I 1801 boede der er en pensioneret løjtnant i huset, og i slutningen af 1800-tallet boede der en skindhandler. Huset har haft en lang række beboere, da det har været lejet ud. Mange er med i folketællingslister, der findes på Køges byarkiv.

I 1888 renoveredes huset og efter at have skrabet 14 lag kalk af facaden, sås over døren en indskrift, der daterede huset til 1527. I 1908 opførtes et alderdomshjem bag Kirkestræde 20, og arkitekten anbefalede at nedrive Kirkestræde 20 og 22. Nationalmuseet og Køge Museum reddede dog Kirkestræde 20, mens nr. 22 blev fjernet. Nationalmuseet renoverede herefter bygningen, der havde vingeteglsten. I stedet blev der lagt munk og nonne tagsten. Ved samme lejlighed fjernede man udbygningen på bagsiden. Huset blev fredet i 1918.

I 1941 blev det brugt som turistkontor. Den sidste beboer var en generalkonsul fra Brasilien, der boede der fra 1945-1958. Herefter blev det overtaget af Køge Bibliotek i nabobygningen. Biblioteket bruger det som børnebibliotek og fortællerum for børn.

Beskrivelse 

Bygningen er i ét stokværk og opført i bindingsværk med tre fag. Tavlene er fyldt ud med mursten. Der er én dør og to firkantede vinduer ud mod gaden. Over døren findes en stolpe med indskriften ANNA ANO DNI MDXXVII. Over døren på nabohuset var indskrevet IHESVS MARIA, der er de første ord i den katolske påkaldelse af Frelseren, hans moder og den hellige Anna. Gavlen er i dag rødkalket.

Oprindeligt har der kun været ét rum i huset, og der er ikke tegn på, at der har været opvarmning. Huset har heller ingen skorsten. Der er i stuen fundet rester af kalkmalerier, der kan føres tilbage til slutningen af 1500-tallet.
På bindingsværkstolperne ud mod gaden er udskårne knægte, som støtter det store udhæng på taget. Huset er ca. 4 m bredt og 5 m dybt.

Under huset er en kælder, der har vægge af marksten og kampesten. Taget er et rødt tegltag med munk- og nonnesten.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Køge bibliotekernes hjemmeside
 Henriksen, Mette: Kirkestræde 20 : Danmarks ældste daterede bindingsværkshus (2005)
 Engquist, Hans Henrik: Gårde, huse og lejevåninger. Køge Bys Historie, 1288-1988.

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Køge
Fredede bygninger, konstruktioner og anlæg i Køge Kommune
Middelalderlig arkitektur
Bindingsværksbygninger i Danmark
Etableret i 1527
Ann Thayer Crosset

Ann Thayer Crosset (født 16. marts 1954 i Cincinnati, Ohio USA), er dansk-amerikansk danser, koreograf og pædagog.

Hun er uddannet ved Julliard School of Performning Arts i New York 1976 og flyttede til Danmark i 1977. I 1980-89 grundlagde og drev hun sammen med Cher Geurtze et danseteater, fra 1985 kaldet Uppercut Danseteater. Sideløbende med sit virke som danser, var Ann Crosset kunstnerisk leder af Oure Danselinien 1993-1996 og i 1999-2003 det første medlem af Statens Teaterråd (nu Kunstrådet) med en kunstnerisk baggrund indenfor dans. I 2009 grundlagde Ann Crosset KOMPAGNI B ved Den Kongelige Ballet, som er et professionelt balletkompagni, der optræder for børn, med børn, i forestillinger skabt af børn.

Som danser er Ann Crosset mest kend for sin medvirken i Lars von Tries Dancer in the Dark.

Eksterne henvisninger 
  

Kunstnere fra Danmark
Dansere fra Danmark
Personer fra Cincinnati
Cannone da 75/32 modello 37

Cannone da 75/32 modello 37 var en italiensk feltartilleri kanon, som blev brugt under 2. verdenskrig. Betegnelsen angiver, at der var tale om et våben med en kaliber på 75 mm og at løbet havde en længde af 32 gang kaliberen. Det blev indført i 1937.

Historie 
Cannone da 75/32 blev designet af Ansaldo og de første eksemplarer blev fremstillet i 1937.
Efter at Italien kapitulerede i 1943 blev eksemplarer, som blev erobret af Tyskland betegnet 7.5 cm FK248(i).

Kilder 
 Artillery af Chris Chant, udgivet af Amber Books, 

Skydevåben
Våben fra Italien
Palisade

Palisade (fra latin palus, dansk pæl, skansepæl) er en forskansning, hvor pæle, der er tilspidset i toppen, er rammet ned i jorden - ofte på skrå - tæt sammen som en mur eller et hegn. Palisader kendes i alle verdensdele som forsvar eller indhegning.

Palisader kan anlægges på flad jord eller på høje steder som bakketoppe eller højderygge. Jordvolde kan også opføres med palisader øverst, som de har været brugt på trelleborgene og på de tidligste dannevirker. Der kan graves voldgrave foran palisaden som yderligere beskyttelse.

Særligt romerne var kendt for at bruge palisader på felttog, hvor legionerne på få timer kunne oprette en sikker lejr omkranset af palisader. Senere overtoges romernes praksis bl.a. af vikingerne. Palisaderne havde til formål at standse en fjende og muliggøre et modangreb. Man kombinerede ofte palisaderne med andre fæstningsværker. Palisaderne mistede deres betydning i takt med nye våbenarters indførelse, men har været anvendt i krig i det 20. århundrede. 

Mobile værn som spanske ryttere og tjekkiske pindsvin er en form for præfabrikeret palisade og er stadig i brug.

Se også 
 Bymur

Referencer 

Hegn
Byggeri
Australian Open-mesterskabet i mixed double 2016

Australian Open-mesterskabet i mixed double 2016 var den 73. turnering om Australian Open-mesterskabet i mixed double. Turneringen var en del af Australian Open 2016 og blev spillet på hardcourt-baner af typen Plexicushion i Melbourne Park i Melbourne, Victoria, Australien i perioden 22. - 31. januar 2016.

Mesterskabet blev vundet af Jelena Vesnina og Bruno Soares, som i finalen besejrede Coco Vandeweghe og Horia Tecău med 6−4, 4−6, [10−5]. Soares vandt sin anden grand slam-titel på blot 24 timer, eftersom han dagen før sammen med Jamie Murray også havde vundet herredoubletitlen, og han blev dermed den første spiller, der vandt begge titler ved Australian Open, siden Mark Woodforde udførte samme bedrift i 1992. Sejren bragte antallet af brasilianerens grand slam-titler i mixed double op på tre, hvorimod Vesnina vandt sin første grand slam-titel i mixed double.

Martina Hingis og Leander Paes var forsvarende mestre, men parret tabte i kvartfinalen til Sania Mirza og Ivan Dodig.

Pengepræmier 

Den samlede præmiesum til spillerne i mixed double androg US$ 530.000 (ekskl. per diem).

Turnering

Deltagere 

Turneringen havde deltagelse af 32 par, der var fordelt på:
 24 direkte kvalificerede par i form af deres ranglisteplacering.
 8 par, der havde modtaget et wildcard.

Seedede par 

Otte par blev seedet:

Wild cards 

Otte par modtog et wildcard til turneringen, men alle otte par blev slået ud i første runde.

Resultater

Se også 
 Australian Open-mesterskabet i herresingle 2015
 Australian Open-mesterskabet i damesingle 2015
 Australian Open-mesterskabet i herredouble 2015
 Australian Open-mesterskabet i damedouble 2015

Eksterne henvisninger 
 Australian Open

Noter 

Australian Open 2016
2016
Palestro (skib, 1875)

Det italienske panserskib Palestro var det andet skib i Principe Amedeo klassen, der var de sidste italienske panserskibe med rigning og med kanonerne bag kanonporte. Skibet var opkaldt efter byen Palestro, hvor kongeriget Sardinien med fransk hjælp besejrede østrigerne under den anden italienske uafhængighedskrig, 31. maj 1859. Skibet var det andet af foreløbigt tre skibe med dette navn i den italienske flåde.

Design og konstruktion 

Principe Amedeo klassen var designet af Giuseppe de Luca, der var generalinspektør for den italienske marines ingeniørkorps (Corpo del Genio Navale). Skibene beskrives jævnligt som de første helt italiensk designede panserskibe, men de Luca stod også for den foregående Roma klasse, og det står ikke lysende klart, hvad disse manglede i at være rent "italienske". Principe Amedeo klassen var de sidste italienske panserskibe med træskrog, og skroget var flere steder forstærket med jern. Pansringen var af smedejern og havde en tykkelse på 220 mm langs vandlinjen og 140 mm ved kanonportene midtskibs.

Skibet havde en længde på 79,7 m og en bredde på 17,4 m. Dybgangen var 7,9 m og deplacementet var på 5.761 tons. Besætningen talte 548 mand.

Fremdrift 
Palestro havde en dampmaskine fra firmaet Ansaldo i Sampierdarena (nu en del af Genova, og maskinen drev en enkelt skrue, med en effekt på 3.310 HK. Skibet præsterede 12,95 knob på sin første prøvefart 30. marts 1875, og 13,04 knob ved næste forsøg. Kulbeholdningen rakte til 1.780 sømil ved 10 knob. Skibene i klassen var de sidste italiensk panserskibe med rigning, i form af tremastet barkrigning.

Bevæbning 
Klassen var oprindeligt designet til at have 12 styk 16 cm kanoner, men dette blev ændret inden afleveringen til en 27,9 cm riflet forlader fra Armstrong i stævnen, og 6 styk 25,4 cm riflede forladere fra Armstrong i bredsiden, fordelt med en kasemat i agterskibet med fire kanoner, og en i forskibet med to. Da torpedobåde begyndte at blive en trussel, fik skibene opstillet 6 styk 75 mm.

Tjeneste 
Palestro blev afleveret fra flådeværftet i La Spezia den 11. juli 1875. Skibet havde været under bygning i 10 år, og selv om man havde ændret konstruktionen undervejs, var det alligevel næsten forældet, da det hejste kommando. Palestro var på værft i 1881-1882 og igen i 1886. Fra 1889 til 1894 fungerede det som vagtskib for flådestationen ved La Maddalena og derefter var det skoleskib i La Spezia. Palestro udgik af tjeneste 14. april 1900 og blev ophugget imellem 1902 og 1904.

Noter

Litteratur

Eksterne kilder 

 Beskrivelse af skibet på den italienske flådes hjemmeside. 

Panserskibe fra Italien
Eira

Eira er en bydel i Helsinki, Finland. Den ligger i Ullanlinna-distriktet (svensk: Ulrikasborg) i det sydlige stordistrikt.

Bydelen opstod i begyndelsen af 1900-tallet. Den er opkaldt efter Eira Hospital, der ligger i nabobydelen Ullanlinna (svensk: Ulrikasborg). Hospitalet er navngivet efter Eira Hospital i Stockholm, der i sig selv er opkaldt efter den nordiske gudinde for lægekunst, Eir.

Eira ligger syd for Helsinkis centrum. Bydelen er med sine gamle jugendlejligheder et af Helsinkis dyreste områder. Eira er hjemsted for mange udenlandske ambassader.

I Aki Kaurismäkis film Calamari Union repræsenterer bydelen den velstand og trivsel, som filmens karakterer forsøger at opnå ved at flytte fra Kallio (svensk: Berghäll) til Eira.

Eira har et areal på 0,19 km2 og et indbyggertal på 1.089 (2014).

Referencer 

Bydele i Helsinki
Caroline de Maigret

Caroline de Maigret (født den 18. februar 1975 i Neuilly-sur-Seine) er en fransk model og musikproducer.

Privatliv
Hun er barnebarn af den tidligere minister Michel Poniatowski, og datter af Bertrand de Maigret (tidligere vicepræsident for Conseil de Paris og sidenhen deputeret for Sarthe) og den tidligere svømmemester
Isabelle Poniatowski. Hun er vokset op i Paris med sine tre brødre og søstre. I 1993, bestod hun sin baccalauréat i økonomi og sociologi og startede på Sorbonne 
i moderne litteratur. Samme år blev hun hyret af et modelbureau. Hun er i dag i "stald" hos NEXT Model Management.

I 2006, sideløbende med sin modelkarriere, grundlagde hun sit musikproduktionsselskab Bonus Tracks Records med sin kompagnon Yarol Poupaud.

Karriere

Som model 
Hun startede sin karriere med Mario Testino i magasinet Glamour, hvorefter hun gik som model for Chanel, Dior, Louis Vuitton, 
Balenciaga, Marc Jacobs, Hermès, Jil Sander, Lanvin, Valentino, Ann Demeulemeester, Dries Van Noten, A.F. Vandevorst, 
Alexander McQueen, Hussein Chalayan, m.fl.

Hun er blevet fotograferet til flere franske og internationale magasiner som Vogue,  Numéro, i-D, Elle, m.fl.

For flere kosmetikmærker er hun ansigt udadtil såsom Garnier, Oil of Olay, Pantene, Évian Affinity.

I 2014 blev hun hovednavn hos Lancôme.

Som musikproducer 
I 2006 grundlagde hun musikprduktionsselskabet Bonus Tracks Records, der primært udgiver rock, sammen med musikeren Yarol Poupaud.
 
Produktioner :
 2012: "Black Minou", EP
 2011 : The Parisians, Difficult Times
 2011 : The Hub, A Sleepless Night
 2010 : The Parisians, Shaking The Ashes Of Our Enemies
 2009 : Les Brainbox, Siberia EP
 2009 : Heartbreak Hotel, Snake Eyes
 2009 : Bad Mama Dog, Love Gone Bad
 2008 : Mister Soap and the Smiling Tomatoes, Hawaï EP
 2008 : Yarol, 2003 Sessions
 2008 : The Parisians, Alesia E.P.
 2008 : The Mantis, Where Are You My Generation? E.P.
 2006 : Adrienne Pauly, Adrienne Pauly (Proudceret for Warner Music)
 2006 : Adanowsky, Étoile éternelle (Proudceret for Dreyfus Motors)
 2006 : Paris Calling---(Second Sex, The Parisians, Plastiscines, Brooklyn, Les Shades, The Hellboys, The Rolls)
 2006 : The Hellboys, Mutant Love

Produktioner soundtracks :
 2010 : Bus Palladium de Christopher Thompson
 2009 : La Musique de Papa, Patrick Grandperret, France 2
 2008 : Doom Doom, de Laurent Abitbol et Nicolas Mongin, Canal+

Filmografi 
 2014 : Sils Maria af Olivier Assayas

Bibliografi 
  (skrevet sammen med Anne Berest, Audrey Diwan og Sophie Mas)

Eksterne henvisninger 
Bonus Tracks Records 
 

Personer fra Neuilly-sur-Seine
Fotomodeller fra Frankrig
Musikproducere fra Frankrig
Sporelærke

Sporelærke () er en spurvefugl, der lever i det sydlige Afrika.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra det sydlige Afrika
Lærker
Vi lever på Vesterbro

Vi lever på Vesterbro er det første album udgivet under navnet Vesterbro Ungdomsgård i 1974.

Baggrund 
Sangene på denne plade er teatersange. De er skrevet på Vesterbro Ungdomsgård i København, hvor børn fra Ungdomsgårdens fritidsklub havde sunget dem i flere forskellige teaterstykker. De børn og unge, som synger på pladen, var mellem 10 og 16 år, og sangene handler om nogle af de ting, som optager børn og voksne i alle aldre, som f.eks. kærlighed, vold, rigdom, fattigdom, virkelighed, eventyr, forurening, krig, magt, familie, bolig, længsel, fred, sjov og lykke. Sangene er taget fra følgende teaterstykker af Bo Schiøler og Connie Skovvart: Lån mig din jakke, Romeo og Julie (meget frit efter William Shakespeare), Pigen med svovlstikkerne (meget frit efter H.C. Andersen), Moon Story og Kong Vold.

Numre 
Alle sange er skrevet og komponeret af Bo Schiøler og Connie Skovvart.

På den oprindelige lp var de første otte numre på side 1 og resten på side 2.

Musikere
 Bo Schiøler (Akustisk guitar)
 Lars Kristoffersen (Bas-guitar)
 Søren Møller Madsen (El-guitar)
 Tom Agerbech (Fløjte, mundharpe og tamburin)
 Ivan Warrer (Orgel og el-piano)
 John Pickardt (Trommer)

Eksterne henvisninger 
 
Album fra 1974
Album fra Danmark
Otar Chiladze

Otar Chiladze (georgisk - ოთარ ჭილაძე) (født 20. marts 1933, død 1. oktober 2009) var en fremtrædende georgisk forfatter.
  
Otar Chiladze var forfatter til flere georgiske romaner ("Jernteatret", "Avelum", "En mand gik ned ad vejen", etc.). Otar Chiladze er en af de mest kendte repræsentanter for magisk realisme.

Se også
 Otar Chiladze - Goodreads

Henvisninger

Skønlitterære forfattere fra Georgien
Adel fra Georgien
Skønlitterære forfattere fra Sovjetunionen
Sangar (befæstning)

En Sangar (eller sanger) () er en midlertidig befæstet stilling med et brystværn, som oprindelig blev lavet af sten, og nu om dage bygges af sandsække eller tilsvarende. Sangars bygges normalt i terræn, hvor det ikke er praktisk muligt at grave skyttegrave. Begrebet bruges stadig ofte af British Army.

Ordet stammer fra Hindi og Pashto og kommer oprindeligt fra det persiske ord sang, "sten". Begrebet blev først brugt på engelsk (ifølge Oxford English Dictionary) i formen sunga og stammer fra 1841.

Traditionel brug 
Begrebet blev oprindelig brugt af British Indian Army til at beskrive små midlertidige befæstede stillinger ved Nordvestgrænsen i Indien og i Afghanistan. Det blev i vidt omfang brugt af briterne under felttoget i Italien under 2. verdenskrig.

Moderne brug 

I nyere tid er brugen af begrebet blevet udvidet til at omfatte en bredere vifte af små, halvpermanente befæstede stillinger. Den uafhængige overvågningskommission skrev efter uroen i Nordirland:

Henvisninger

Eksterne kilder 

 Staff, Army dismantles NI post BBC, 31 July 2000. Artikel om nedrivningen af Borucki sangaren ved Crossmaglen i det sydlige Armagh.
 ,
 
 . A description and photographs of British Army Sangars.
  "To construct a 2 man Sanger kit will take 4 men and 1 machine approx 2.5 - 3 hours and 18m³ of fill material."

Fæstningsanlæg
Australasian Championships 1909

Australasian Championships 1909 var den 5. udgave af Australasian Championships, som senere udviklede sig til den nuværende grand slam-turnering Australian Open. Mesterskabet blev spillet udendørs på græsbaner på Zoo Courts i Mueller Park i Perth, Australien i perioden ? - 25. oktober 1909, og Perth var værtsby for mesterskabet for første gang.

Der blev spillet to mesterskabsrækker: herresingle og herredouble. Herresingletitlen blev vundet af Tony Wilding fra New Zealand, som i finalen besejrede australieren Ernie Parker med 6–1, 7–5, 6–2, og som dermed vandt sin anden og sidste australasiatiske mesterskabstitel i herresingle. Herredoublemesterskabet blev vundet af australierne J.P. Keane og Ernie Parker, der vandt over L. Crooks og Tony Wilding i finalen med 1–6, 6–1, 6–1, 9–7.

Resultater

Herresingle 

Herresingleturneringen havde deltagelse af 11 spillere og blev vundet af Tony Wilding fra New Zealand, som i finalen besejrede australieren Ernie Parker med 6–1, 7–5, 6–2, og som dermed vandt den anden af sine to australasiatiske mesterskabstitler i herresingle.

Herredouble 
Herredoublemesterskabet blev vundet af australierne J.P. Keane og Ernie Parker, der vandt over Tom Crooks og Tony Wilding i finalen med 1–6, 6–1, 6–1, 9–7, og som dermed begge for første gang vandt mesterskabet.

Kilder / eksterne henvisninger 
 Australian Open 
 Australian Open - Results Archive - 1909 Men's Singles  
 Australian Open - Results Archive - 1909 Men's Doubles  
 Tennis Archives - Australian Open 1909  
 West Coast Times - Wilding in great form (19. oktober 1909) 
 Evening Post - Australian Tennis Championships - Wilding and Parker in final of singles (25. oktober 1909) 
 Taranaki Herald - Australian Championships - Wilding wins the singles (26. oktober 1909)

Noter 

Australian Open
Tennis i 1909
Gudow

Gudow er en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Büchen under Kreis Herzogtum Lauenburg. Kreis Herzogtum Lauenburg ligger i delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Gudow ligger midt i Naturpark Lauenburgische Seen ud til Gudower See og ved grænsen til delstaten Mecklenburg-Vorpommern. I kommunen ligger ud over Gudow landsbyerne Kehrsen, Segrahn og Sophienthal og bebyggelsen Bannau.

Kommunen var fra 1948 til 2006 sæde for Amt Gudow, der i 1971 blev lagt sammen med Amt Sterley til Amt Gudow-Sterley; Da dette blev nedlagt i 2007 indgik Gudov sammen med kommunerne Besenthal, Göttin og Langenlehsten i Amt Büchen.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Herzogtum Lauenburg
Australasian Championships 1910

Australasian Championships 1910 var den sjette udgave af Australasian Championships, som senere udviklede sig til den nuværende grand slam-turnering Australian Open. Mesterskabet blev spillet udendørs på græsbaner på Memorial Drive i Adelaide, Australien i perioden 15. - 19. marts 1910, og Adelaide var værtsby for mesterskabet for første gang.

Der blev spillet to mesterskabsrækker: herresingle og herredouble. Herresingletitlen blev vundet af Rodney Heath fra Australien, som i finalen besejrede landsmanden Horace Rice med 6–4, 6–3, 6–2, og som dermed vandt sin anden og sidste australasiatiske mesterskabstitel i herresingle. Herredoublemesterskabet blev vundet af australierne Ashley Campbell og Horace Rice, der vandt over Rodney Heath og James O'Day i finalen med 6–3, 6–3, 6–2.

Resultater

Herresingle 

Herresingleturneringen havde deltagelse af 14 spillere og blev vundet af Rodney Heath fra Australien, som i finalen besejrede sin landsmand, 1907-mesteren Horace Rice, med 6–4, 6–3, 6–2, og som dermed vandt den anden af sine to australasiatiske mesterskabstitler i herresingle. Tidligere havde han vundet titlen ved det allerførste australasiatiske mesterskab i 1905.

Herredouble 
Herredoublemesterskabet blev vundet af australierne Ashley Campbell og Horace Rice, der vandt over Rodney Heath og James O'Day i finalen med 6–3, 6–3, 6–2.

Kilder / eksterne henvisninger 
 Australian Open 
 Australian Open - Results Archive - 1910 Men's Singles  
 Australian Open - Results Archive - 1910 Men's Doubles 
 Tennis Archives - Australian Open 1910  
 West Coast Times - Wilding in great form (19. oktober 1909) 
 Evening Post - Australian Tennis Championships - Wilding and Parker in final of singles (25. oktober 1909) 
 Taranaki Herald - Australian Championships - Wilding wins the singles (26. oktober 1909)

Noter 

Australian Open
Tennis i 1910