kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John Kramer

John Friberg Kramer (17. november 1934 i Ringsted – 13. juli 1994 i Fårevejle) var en dansk fodboldspiller og fodboldtræner.

Kramer spillede i Køge i perioden 1953-1957 og var bl.a. med til at vinde det første DM til provinsen i 1954. Han afsluttede karrieren med spil i B 1901 i Nykøbing Falster 1957-1965. Han spillede 1959 fire landskampe for Danmark og scorede to mål, et i hver af de to første landskampe.

Kramer drev Kramers Kiosk på Møllebakken i Nykøbing Falster, han fik kiosken da han skiftede fra Køge til B 1901 i 1957.

Kramer blev efter karrieren træner og trænede bl.a Frem 1971–1972 og førte i 1971 Frem til en tredjeplads i 1. division.
Herefter var han syv sæsoner i træk træner for Slagelse. I 1973 og 1977 var han med til at sikre Slagelse oprykning til 1. Division.

I 1980 blev John Kramer træner for KB, og allerede i sin første sæson vandt han DM-guld. I 1982 blev han dog afskediget i klubben efter 18. runder, da KB lå på sidstepladsen i divisionen.

Noter

Ekstern henvisning 

 Nu-billed – Sæson 1965 – John Kramer

Eksterne henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Køge Boldklub
Fodboldspillere fra B.1901
Fodboldlandsholdsspillere fra Danmark
Fodboldtrænere fra Danmark
Personer fra Ringsted
Den påklædte Maja

Den påklædte Maja (spansk: La maja vestida) er et oliemaleri fra 1800-1805 af den spanske maler Francisco Goya (1746–1828). Maleriet forestiller en kvinde henslængt på et leje med store puder. Kvinden er påklædt og er en pendant til det næsten identiske billede Den nøgne Maja. Begge billeder har tilhørt Museo del Prado i Madrid siden 1910, hvor de sædvanligvis er udstillet side om side. Den påklædte Maja det bedst kendte af dem.

Maleriet var bestilt og ejet af premierministeren, hertug Manuel Godoy, der var kendt som en ivrig skørtejæger. Han hængte Den påklædte Maja foran Den nøgne Maja, så Den påklædte Maja kunne hejses op ved hjælp af en trissemekanisme, og Den nøgne Maja kom til syne. Museo del Prado har valgt at hænge dem ved siden af hinanden.

Malerier af Francisco Goya
Malerier fra Museo del Prado
Kultur i 1800
Superbruger

En superbruger har en formelt eller uformel rolle som bindeled mellem en it-afdeling og brugerne. Superbrugeren har en lokal supportfunktion i form af, at hjælpe og rådgive sine kolleger i forbindelse med teknologi-anvendelse, med primært fokus på læring af konkrete anvendelsesmuligheder. Det at have superbrugere bygger på erkendelsen af, at integration og anvendelse af informations- og kommunikationsteknologi ikke kun er en teknisk problemstilling, men at det i høj grad også handler om organisatorisk forandring og læring.
 

En superbruger er én der er interesseret i og har erfaring med et specifikt it-program. De tekniske kompetencer spiller på den måde en rolle, men det er lige så vigtigt at superbrugeren har nogle gode kommunikative kompetencer, og at han/hun kan lide at lære fra sig og har glæde ved at se sine kolleger udvikle sig. 
 

Superbrugeren modtager typisk proaktiv hjælp eller særlig uddannelse fra it-afdelingen og superbrugeren får i samarbejdet med it-afdelingen ofte særlig indflydelse på, hvordan programmerne skal anvendes.
 

Den støtte som superbrugerne giver, er særlig relevant i forbindelse med indføring af ny teknologi, hvor der ofte sker en markant ændring af arbejdspraksis. Men idet teknologi og arbejdspraksis gradvist ændrer sig, er den kontinuerlige støtte på arbejdspladsen ligeledes vigtig. Derfor må superbrugerne sørge for konstant at holde sig opdaterede inden for deres felt.
 

Det er meget vigtigt at superbrugeren bibeholder et ben i hver lejr, og ikke distancerer sig fra den lokale arbejdspraksis for på den måde at udvikle sig til ”superekspert”. Det lokale tilhørsforhold og integrationen i det daglige arbejde er yderst centralt for superbrugeren, idet han/hun kun på den måde er i stand til at bygge bro mellem sin tekniske snilde mm. og det konkrete arbejdsområde.

Referencer 

Informationsteknologi
Erhvervsliv
Peter Raadsig

Johan Peter Raadsig (18. oktober 1806 i København – 1. juli 1882 sammesteds) var en dansk genremaler.

Peter Raadsig var søn af skibsfører Søren Christian Raadsig (forlist 1808) og Ellen Pouline født Poulsen, som anden gang indgik ægteskab med godsforvalter S.D. Engell på Skjoldenæsholm. Raadsig tilbragte nogle år af sin barndom hos stedfar. Senere blev han opdraget i København og sat i malerlære efter sin konfirmation. Som malersvend gennemgik han Kunstakademiet og vandt dets sølvmedaljer. Han har malet nogle portrætter og i sine yngre år en del mindre historiske billeder, der gave ham ord for at være "en flittig og talentfuld Kunstner". Den Kongelige Malerisamling, hvis hverv det den gang var at købe talentfulde ungdomsarbejder, erhvervede fire sådanne billeder i 1833-40. Allerede fra 1838 begyndte han uden held at søge om rejseunderstøttelse, hvortil Akademiet anbefalede ham; men efter at dette havde fået sin egen stipendiefond, gik det ham ikke bedre, thi netop i disse år opblomstrede en så stor kreds af unge og lovende kunstnere, at Raadsig nødvendigvis måtte sættes i skygge. Det var så meget uheldigere, som han, i tillid til den anerkendelse, Bertel Thorvaldsen og C.W. Eckersberg havde vist ham, allerede i 1841 var rejst til Rom ved egne midler. Kun ved den yderste nøjsomhed lykkedes det ham alligevel at tilbringe fire år i Rom og et år i München. Dertil hjalp, at Malerisamlingen endnu købte to billeder af ham, hvoraf En Relikviehandler regnes for et af hans bedste arbejder. Endnu efter hjemkomsten solgte han Abbeden af Bækkeskov til samlingen.

Raadsigs billeder havde deres fortrin i en heldig anordning og en klar psykologisk sans, således at fortællingen i hans stykker, ikke sjælden optrin af jægerlivet, altid var tydelig og naturlig; men en vis prosaisk tørhed i behandlingen svækkede deres virkning som kunstværker, om han end, ved de nævnte gode egenskaber, synes at have bevaret sig en kundekreds. han hørte til de flittigste udstillere og bevarede gennem alle skuffelser sin elskværdige, fordringsløse personlighed. Raadsig døde ugift.

Peter Raadsig er begravet på Valsølille Kirkegård ved Ringsted.

Eksterne henvisninger 
 

 

Malere fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1800-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Modtagere af De Neuhausenske Præmier
Arab News

Arab News er en engelsksproget avis fra Saudi Arabien, som udkommer dagligt i Jeddah, Riyadh og Damman.

Avisen, som blev stiftet i 1975, var den første engelsksprogede avis i Saudi Arabien, der udkom dagligt.

Stifterne var Hisham Hafiz og Mohammed Ali Hafiz. 

Avisen er en af 29 publikationer , som udgives af Hisham Hafiz's Saudi Research & Publishing Company (SRPC), et datterselskab til Saudi Research & Marketing Group (SRMG).

Ekstern henvisning og kilde 
 Arab News hjemmeside 

Aviser
Etableret i 1975
Virksomheder fra Saudi-Arabien
Reformationen i England

Reformationen i England var en religiøs omvæltning som sammenfalder i tid med  reformationen i andre dele af Europa, men som alligevel er anderledes i sin karakter og oprindelse. 

Det var først og fremmest en politisk hændelse. De teologiske argumenter kom i anden række. Den ydre foranledning var at kong Henrik VIII insisterede på at paven skulle sørge for at hans ægteskab blev erklæret ugyldigt. Bruddet med paven kom modvilligt, efter at andre midler for at få kongens vilje igennem var prøvet. Først da Edvard VI kom på tronen blev det gennemført også med et omfattende teologisk brud med den katolske tro. Efter en tilbagevenden til katolicismen under Maria I blev reformationen genoptaget og styrket under Elizabeth I.

Henrik VIII og den engelske kirkesplittelse 
Kongen identificerede sig selv som katolik, og skrev blandt andet et kampskrift rettet mod Martin Luthers lære. Dette skrift, som forsvarede Den katolske kirkes lære om de syv sakramenter, blev godt modtaget af paven og kardinalerne i Rom. 

Det var med til at gøre bruddet lettere, at den engelske kirke i overvejende grad var en national kirke. Så kom det til skismaet under Henrik VIII. Ud fra dette udviklede der sig en engelsk statskirke med reformatorisk indslag, men som også bevarede de traditionelle katolske træk i sin hierarkiske struktur, i liturgi og i fromhedsliv.

Da kongen ønskede at få opløst sit ægteskab med sin første kone, Katharina af Aragonien, fik han ikke paven med på dette. Det førte til en strid med Den hellige stol, som stadig tilspidsede sig. I 1533 blev Henrik viet med Anne Boleyn af Thomas Cranmer, som blev ærkebiskop af Canterbury i 1532. I maj 1533  erklærede Cranmer at ægteskabet med Katarina var ugyldigt, og i juli samme år blev Henrik ekskommunikeret af paven – ikke som heretiker, men som skismatiker.

I 1534 blev der vedtaget en lov, Act of Supremacy, som gjorde kongen til overhovede for kirken i England. Den engelske kirke var dermed i realiteten oprettet, men skulle ikke blive klart defineret før mange år senere. Det var fra kongens side meningen at det skulle være en en katolsk kirke, uden nævneværdige ændringer i troslæren men uden tilknytningen til Den hellige stol.

Mellem 1535 og 1540 ændrede situationen sig drastisk. Thomas Cromwell blev sat til at lede processen som kaldtes «opløsningen af klostrene». Klostrene blev dels overtalt, dels tvunget til nedlægge sig selv og overdrage alle ejendomme til kongen. Mange af ejendommene blev derefter fordelt til den lokale adel. Efterhånden opstod der også en reaktion mod dele af troslæren. Inspireret af reformationen på kontinentet gik mange til angreb på f.eks. helgenkulten og skikken med pilgrimsrejser. Flere personer som havde været ledende i det politiske liv, som Thomas More og biskop John Fisher, blev henrettet for deres opposition mod den nye kirkeordning.

Se også 
 John Colet

Anglikanske kirke
England
Jens Rasch

Jens Rasch (eller Rask) (ukendt fødseldata – 5. marts 1745 i Zweibrücken) var en dansk miniaturmaler.

Jens Rasch var fra Fyn og lærte efter tidens skik, som det synes, både håndværket og kunsten hos "en dansk Mester", Søren Paulsen, i Odense. Kong Christian 6. tog sig af ham og lod ham rejse til Paris for at uddanne sig hos miniaturmaleren Jean-Baptiste Massé. Man kender nu intet af hans arbejder, men Schwartzkopf, som nævner ham i sine korte levnedstegninger, er fuld af hans ros. Han kaldes "en moxen inkomparabel Mester i Skildrekunsten", og hans portræt af grev Otto Manderup Rantzau sættes ved siden af Massés værker. Rasch, som havde kongelige understøttelse til sit ophold i Paris, begav sig på hjemrejsen efter 10 års ophold der; men han døde undervejs i Zweibrücken, hvor Jørgen Pedersen fra Als, som var hofprædikant der, tog sig af ham og sørgede for hans jordefærd. Af hans hjemsendte arbejder solgte hans broder kammerråd Rasch i Esrum nogle skilderier til kongen.

Note

Ekstern henvisning 
 

Malere fra Danmark
Personer fra Fyn
Danskere i 1700-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
José Francisco Ruiz Massieu

José Francisco Ruiz Massieu (22. juli 1946 – 28. september 1994) var en mexikansk politiker. Han var guvernør i Guerrero mellem 1987 og 1993. I 1994 blev han generalsekretær i partiet PRI. Den 28. september 1994 blev han dræbt i Mexico City. Raúl Salinas de Gortari (broren til eks-præsident Carlos Salinas de Gortari) blev omtalt som hjernen bag drabet. Salinas blev arresteret den 28. februar 1995.

Mord i Mexico
Guvernører fra Mexico
Irish Parliamentary Party

Irish Parliamentary Party (IPP) var et politisk parti i Irland. Det blev grundlagt af Charles Stewart Parnell, som indtil da var leder af Nationalist Party i 1883, som en erstatning for den mere uformelle Home Rule League.

Partiets repræsentanter i Det britiske parlament måtte sværge på, at de skulle sidde sammen med, agere sammen med og stemme sammen med partiet. Dette er et af de tidligste eksempler på partidisciplin i vestlig politik. Medlemmerne fik også løn fra partiets kasse, i en tid hvor det blev forlangt at parlamentsmedlemmerne var økonomisk uafhængige. Dette førte til at personer fra middelklassen havde en reel mulighed for at være med i den politiske ledelse.

Efter Parnells fald i 1891 blev partiet splittet i en pro-Parnell- og en anti-Parnellfløj. Det lykkedes partilederen John Redmond og hans næstkommanderende John Dillon i 1900 at genforene medlemmerne. Der blev vedtaget en række love, som forbedrede Irlands vilkår. Specielt vigtig var Local Government Act 1898, som erstattede jordejernes styre med et distriktsråd, som blev styret af det irske folk. Dette skabte en ny gruppe politikere i Irland og øgede ønsket om Home Rule Act (hjemmestyre). IPP dominerede mange af distriktsrådene, hvilket efterhånden førte til for meget kammerateri.

Efter det britiske parlamentsvalg i 1910 lykkedes det IPP at få  forslaget om Home Rule Act' vedtaget. Loven ville give størstedelen af Irland selvstyre, men den nordøstlige del skulle skilles ud, noget som ikke var vellidt blandt både de irske nationalister, som ønskede et forenet Irland, og unionisterne i syd og vest, som frygtede, at de blev isoleret.

Udbruddet af  den 1. Verdenskrig førte til, at Home Rule Act ikke blev sat i kraft. Dette skulle få stor indvirkning på Irlands videre historie. Den paramilitære hær Irish Volunteers blev oprettet for at forsvare loven mod den ligeledes paramilitære hær Ulster Volunteer Force, og størsteparten af Volunteers valgte at lade sig hverve til den britiske hær, fordi krigsindsatsen for briterne ville gøre briterne mere venlig stemt og dermed lette vedtagelsen af loven efter krigen. Den hjemmeværende del af Irish Volunteers bestod af de mest radikale medlemmer, og den republikanske og revolutionære organisation Irish Republican Brotherhood (IRB) brugte i 1916 organisationen til at gennemføre Påskeopstanden. Selv om denne blev slået ned, førte det til en voldsom radikalisering af irsk politik.

Ved parlamentsvalget i Storbritannien i 1918 tabte IPP næsten alle sine pladser til Sinn Féin, som tidligere havde været en marginal gruppe. Partiet blev efter dette totale nederlag opløst. Mange af medlemmerne gik i 1920'erne ind i partiet Cumann na nGaedhael.

IPP's mest varige bidrag til det irske samfund var, at partiet var ansvarlig for at have etableret en parlamentarisk tradition i Irland. Dette blev fortsat  i det første parlament "Dáil Éireann", således at de væbnede oprørere hurtigt begyndte en parallel proces med statsdannelse som banede vejen for loven Government of Ireland Act 1920'' og den engelsk-irske traktat.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Irlands historie
Gredstedbro Kirke

Gredstedbro Kirke ligger i den østlige del af Gredstedbro ca. 8 km N for Ribe (Region Syddanmark). Kirken er opført i årene 1924-1925 og blev indviet den 15. november 1925 af biskoppen for Ribe Stift Oluf Olesen. Kirken kostede omkring 35.000 kr. at bygge.
 
I tilbygning til Kirken er der i 1959 opført et ligkapel.

Kirkens kirkegård er beliggende ved Gredstedbro Skole nogle 100 meter fra kirken og blev taget i brug i 1950.

Eksterne kilder og henvisninger 
 Gredstedbro Kirke på KortTilKirken.dk
 Gredstedbro Kirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Kirker i Ribe Stift
Kirker i Ribe Amt
Kirker i Esbjerg Kommune
Jernved Kirke

Jernved Kirke ligger mellem landsbyerne Jernved og Jernvedlund ca. 10 km N for Ribe (Region Syddanmark).

Eksterne kilder og henvisninger 

 Jernved Kirke på KortTilKirken.dk
 Jernved kirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Kirker i Ribe Stift
Kirker i Ribe Amt
Kirker i Esbjerg Kommune
Grimstrup Kirke

Grimstrup Kirke ligger i landsbyen Grimstrup ca. 14 km Ø for Esbjerg (Region Syddanmark).

Eksterne kilder og henvisninger 
 Grimstrup Kirke på KortTilKirken.dk
 Grimstrup Kirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Kirker i Esbjerg Kommune
Kirker i Ribe Stift
Kirker i Ribe Amt
Longyear Energiverk

Longyear Energiverk (Longyear Energiværk) er det eneste kulkraftværk i Norge, og er et såkaldt kraftvarmeværk. Værket ligger i Longyearbyen på Spitsbergen, på arkipelaget Svalbard. Det blev indviet i 1982 og ligger i den gamle bydel "Sjøområdet" lige nedenfor Sysselmandens kontor på Skjæringa.

Anlægget 
Longyear Energiverk køber kul fra Store Norske Spitsbergen Kulkompanis Mine 7 nordøst for byen. I alt brænder anlægget omkring halvdelen af de cirka 65.000 tons kul som produceres fra kulminen om året. Resten af kullet bliver eksporteret til primært Tyskland. Anlægget forsyner hele Longyearbyen med elektrisk kraft, inklusive minerne, sygehuset og faciliteterne på Hotellneset og lufthavnen.

Total effekt er maksimalt 28 Megawatt, hvoraf 12 MW går til elektrisk kraftproduktion og 16 MW til fjernvarme. Årsproduktionen er 108 GWh (0,108 TWh), fordelt på 55 GWh kraft og 53 GWh fjernvarme. Nødstrømsanlægget har fire dieselgeneratorer der yder op til 4,35 MW.

Energiværket har 1.600 kunder og har 19 ansatte, hvoraf 10 personer altid er i døgnvagt.

Longyear Energiverk bliver drevet af Longyearbyen lokalstyres selskab, Bydrift Longyearbyen A/S.

Historie 
Energiforsyningen i Longyearbyen blev stabil da den første kuldrevne strømstation blev etableret i 1920. Denne blev i 1982 erstattet af det nuværende kulkraftværk, som var langt mere moderne. Sammen med det nye anlæg blev der nedgravet 3.4 kilometer fjernvarmerør, så hele byen nu er forsynet med el og varme fra Longyear Energiverk. Hele anlægget blev i 2003 100% digitaliseret.

Eksterne henvisninger 

Longyear Energiverks officielle hjemmeside  på lokalstyre.no

Svalbard
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Norge
Etableret i 1982
Kraftvarmeværker
Energi i Norge
Energiverk
STS-85

STS-85 (Space Transportation System-85) var Discoverys 23. rumfærge-mission. Opsendt 7 august 1997 og vendte tilbage den 19 august 1997.

Besætning 
   Curtis Brown (kaptajn)
   Kent Rominger (pilot)
   Jan Davis (Nyttelast-specialist)
   Stephen Robinson (2. missionsspecialist)
   Robert Curbeam (3. missionsspecialist)
   Bjarni Tryggvason (CSA)(Nyttelast-specialist)

Missionen 

Hovedartikler:

Eksterne henvisninger 
 STS-85 NASA 
 STS-85  NASA (KSC) 

Rumfærgeprogrammet
Guldager Kirke

Guldager Kirke ligger i landsbyen Guldager ca. 7 km NV for Esbjerg (Region Syddanmark).

Eksterne kilder og henvisninger 
 Guldager Kirke på KortTilKirken.dk
 Guldager Kirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Kirker i Esbjerg Kommune
Kirker i Ribe Stift
Kirker i Ribe Amt
Frederik Rohde

Niels Frederik Martin Rohde (27. maj 1816 i København – 14. juli 1886 på Frederiksberg) var en dansk landskabsmaler.

Frederik Rohde var søn af bogholder i skifteretten Peder Rohde og Johanne født Holm. Efter sin konfirmation kom Frederik Rohde på Kunstakademiet og gennemgik dets skoler, medens han samtidig blev elev af J.L. Lund. Dog søgte han også vejledning hos Heinrich Buntzen og Christen Købke. Han udstillede som landskabsmaler fra 1835 og vakte så megen opmærksomhed, at Akademiet i 1842 gav ham et halvt års stipendium og derefter i to år. Han opholdt sig mest i Tyskland, Tyrol og Schweiz og modtog der en påvirkning af datidens tyske kunst, som ikke senere fuldstændig tabte sig. I 1852 var han blevet Agreèret ved Kunstakademiet og havde fået opgave til medlemstykke; men inden det var afleveret, var Akademiets forfatning forandret i 1857, og Rohde blev aldrig medlem. Han havde imidlertid særlig lagt sig efter at male vinterbilleder og opnåede fra først af en smuk virkning, som også kunne genfindes i senere arbejder, når man så dem i privat eje, medens den vel ensformige gentagelse i anordning og stemning svækkede interessen for dem på udstillingerne. Han var ved sin fordringsløse elskværdighed vel anset i kunstnerkredsen og var i mange år medlem af Kunstforeningens bestyrelse. I 1863 var han anden gang udenlands, med Det Anckerske Rejselegat.

Rohde blev 1852 gift med Emilie Johanne Caroline Brusch (født 1825), datter af restauratør C.F. Brusch.

Eksterne henvisninger 
 

 

Malere fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1800-tallet
Landskabsmalere
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Urner Alperne

Urner Alperne (fransk: Alpes uranaises; tysk: Urner Alpen) er en bjergkæde i det centrale Schweiz, i den vestlige del af Alperne. Den strækker sig gennem kantonerne Obwalden, Valais, Luzern, Bern, Uri og Nidwalden. Urner Alperne grænser i vest til Berner Alperne, i syd til De lepontinske Alper og til Glarusalperne i øst.

Urner Alperne består af to forskellige bjergmassiver, adskilt fra hinanden af Sustenpasset. Dammastock-massivet i syd har mange bræer. Den nordlige del, som når sin største højde med Titlis, har lavere toppe men dækker et større areal.

Bjergtoppe 

I Urner Alperne er der 58 bjerge med en højde på over 3.000 meter over havet:

Bjergkæder i Alperne
Bjergkæder i Schweiz
Just Jerndorff

Just Jerndorff er det anvendte navn om flere personer:

 Just Jerndorff (maler) (1806-1847) – dansk maler (Just Ulrik Jerndorff)
 Just Jerndorff (xylograf) (1841-1887) – dansk xylograf, forangåendes søn (Just Carl Poul William Jerndorff)
Berner Alperne

Berner Alperne omfatter flere bjergkæder i de vestlige dele af Alperne, i Schweiz. Selv om en større del af bjergene ligger i Berner Oberland-regionen i kantonen Bern, ligger dele af Berner Alperne i de tilstødende kantoner Valais, Luzern, Obwalden, Fribourg og Vaud. De sidste går ofte under navnene Fribourg-Alperne og Vaud-Alperne.

Rhône-dalen skiller Berner Alperne fra Chablais-massivet i vest, og fra Wallis-Alperne i syd. Den øvre del af Rhône-dalen skiller dem fra De lepontinske Alper i sydøst, mens Grimselpasset og Aare-dalen skiller dem fra Urner Alperne i øst. Nordgrænsen for Berner Alperne er mindre klar, men kan siges at ligge på en linje mellem Genfersøen og Luzernsøen.

Berner Alperne afvandes i floden Aare og bifloden Saane i nord, og til floderne Rhône i syd og Reuss i øst.

Rygraden i Berner Alperne er en 100 km lang bjergkæde som strækker sig fra vest (Dent de Morcles) til øst (Sidelhorn) langs grænsen mellem kantonerne Bern (nord) og Valais (syd). Bortset fra den allervestligste del, er denne grænsen vandskel mellem Nordsøen og Middelhavet. Denne rygrad ligger ikke midt i bjergkæden , men ligger i nærheden af (10-15 km) Rhône-floden i syd. Derfor er der stor forskel mellem landskabet på sydsiden og nordsiden. På sydsiden falder sidedalene brat ned mod Rhône-dalen, i nord bliver bjergene gradvis lavere til de går over i bakkelandskabet på det schweiziske plateau eller i søerne Thun og Brienz mod øst.

Vest for Gemmi-passet består bjergkæden i hovedsagen af nogle få og høje toppe (så som Wildhorn), lidt over 3.000 moh, ofte dækket af isbræer. Bjergkæden breder sig ud i de østlige dele, med bjergtinder på over 4.000 meter. Dette er ellers den del af Alperne som har flest bræer, både store og små.

Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn 

Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn-området ligger i de østlige dele af Berner Alperne, i den mest brædækkede del af Alperne. Aletschbræen, de to bjergtoppe Jungfrau og Bietschhorn er specielle attraktioner. Området blev i 2001 optaget på UNESCOs verdensarvliste. I 2007 blev området udvidet og fik navnet Schweizer Alpen Jungfrau-Aletsch. Efter udvidelsen kom flere store bræarme, som Fiescher-bræen og Aare-bræen med i Schweizer Alpen Jungfrau-Aletsch.

Bjergkæder i Alperne
Bjergkæder i Schweiz
Just Jerndorff (xylograf)

Just Carl Poul William Jerndorff (født 16. november 1841 i Oldenborg, død 28. november 1887 i Holte) var en dansk xylograf, bror til maleren August Jerndorff.

Just Jerndorff kom i lære hos tømrermester Julius Blom i 2 år som foruddannelse til at blive arkitekt og besøgte Kunstakademiet 1858-65, hvor han bl.a. gennemgik 1. og 2. bygningsklasse. Da sygdom gjorde ham uegnet til arkitektvirksomhed, forsøgte han sig 1865-72 som selvstændig fotograf i København og lærte sig derpå træskærerkunsten hos F. Hendriksen. Hans sygdom og tidlige død forhindre­de nogen større udfoldelse, og han gik i slutningen af 1870'erne over til kunstdrejeriet, men han har dog skåret enkelte gode træsnit, bl.a. efter tegning af broderen August Jerndorff.

Han døde ugift og er begravet på Holmens Kirkegård.

Kilder 
 H.S.H., "Just Jerndorff", i: Merete Bodelsen og Povl Engelstoft (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon København: Aschehoug 1947-52.
 

Fotografer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Xylografer fra Danmark
Just 2