kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lynn Redgrave

Lynn Redgrave, OBE (født 8. marts 1943, død 2. maj 2010) var en britisk skuespiller, der blandt andet var kendt for titelrollen i Georgy Girl.

Hun var medlem af Redgrave-skuespillerdynastiet, der også talte hendes far Michael Redgrave og mor Rachel Kempson samt søsteren Vanessa og broren Corin Redgrave. Hun var moster til Natasha Richardson, Joely Richardson, Carlo Gabriel Nero (børn af Vanessa) og Jemma Redgrave (datter af Corin).

Lynn Redgrave gik på Central School of Speech and Drama i London og debuterede i Shakespeares En skærsommernatsdrøm på Royal Court Theatre i 1962. De følgende år var hun meget aktiv på scenen, men hun fik samtidig sin filmdebut i komedien Tom Jones, instrueret af svogeren Tony Richardson, og hun indspillede flere film de følgende år.

Det store gennembrud fik hun i rollen som den naive og godhjertede Georgy i Georgy Girl i 1966, som indbragte hende flere priser samt en Oscar-nominering. Herefter debuterede hun i 1967 på Broadway i New York, men havde fortsat sit hovedvirke på Londons teaterscener.

I 1974 returnerede Redgrave til USA for en længere periode og fik flere roller på Broadway. Hun spillede et bredt repertoire, der omfattede klassikere som Shakespeares Helligtrekongersaften, George Bernard Shaws Jeanne D'Arc og Anton Tjekhovs Kirsebærhaven samt nyere stykker som den dramatiserede udgave af Farlige forbindelser. I et par tilfælde spillede hun sammen med sin søster Vanessa, blandt andet i en London-opsætning af Tjekhovs Tre søstre samt i en nyindspilning af Hvad blev der egentlig af Baby Jane?.

Lynn Redgrave spillede med i flere tv-produktioner, blandt andet en tv-serie med titlen House Calls omkring 1980, lige som hun blev kendt for at optræde i tv-reklamer for Heinz- og Vægtvogterne-produkter. I sine sidste år gæsteoptrådte hun i serier som Desperate Housewives og Ugly Betty.

Hun skrev sammen med sin mand John Clark en monolog med titlen Shakespeare For My Father, som hun fremførte mange gange. Hun modtog flere priser og hædersbevisninger i sit liv. Hun blev den første kvindelige præsident for klubben The Players, og hun blev nomineret til endnu en Oscar for sin rolle i Gods and Monsters fra 1998; denne rolle indbragte hende Golden Globe-prisen for bedste kvindelige birolle. Hun modtog desuden en Drama Desk Award (New York-teaterpris) for sin rolle i skuespillet Talking Heads i 2003. 

I 2001 blev hun udnævnt til Officer of the Order of the British Empire (OBE), for sit virke som skuespiller og i det britiske samfund i Los Angeles.

Lynn Redgrave fik i 2003 konstateret brystkræft, som hun aldrig overvandt.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Officiel hjemmeside
 
 

Filmskuespillere fra England
Tv-skuespillere fra England
Teaterskuespillere fra England
Personer tildelt Officer of the Order of the British Empire
Kurefjorden naturreservat

Kurefjorden naturreservat er et naturreservat i Rygge og Råde kommuner i Østfold fylke i Norge. Naturreservatet ligger den grunde Kurefjorden mellem halvøen Larkollen i Rygge og Oven i Råde, og har siden 1985 status som ramsarområde, på grund af sin betydning for trækfugle.
 
Reservatet, der er på 4 km2, blev oprettet i 1978 fordi det er et vigtigt område for rastende ænder og vadefugle på træk, både forår og efterår, blandt andet krikand, gråand, brushane og almindelig ryle. Der er observeret omkring 250 forskellige fuglearter her, og området regnes som den vigtigste lokalitet for trækkende vadefugle i Oslofjordområdet.
 
Kurefjorden er en grund fjordarm. Ingen del af fjorden er dybere end 3 meter, og det meste er mindre end 1 meter dybt. I de indre dele af fjorden findes der store mudderflader som bliver tilgængelige for vadefuglene ved lavvande. Her vokser der blandt andet salturt, ålegræs og havgræs. Der er fugtige græsmarker langs kysten og landskabet omkring består hovedsagelig af marker.
 
Fjorden regnes som den bedste lokalitet for observation afv vadefugle i Østfold. Der står et fugleobservationstårn på reservatets nordvestlige side, ved Rygge kommunes friluftsområde Kureskjæret.

Eksterne henvisninger 
 Naturbase faktaark
 mfu.no: faktaark (pdf)

Noter 

Ramsarområder i Norge
Naturreservater i Norge
Vikens geografi
Pat Metheny

Patrick Bruce "Pat" Metheny (født 12. august 1954 i Missouri, USA) er en amerikansk guitarist, komponist og bandleder.

Methenys gennembrud var som teenager med vibrafonisten Gary Burtons kvartet først i 1970'erne.  Derefter spillede han som sideman hos pianisten Paul Bley, og andre mindre kendte musikere.

I 1975 dannede han sin første trio som leder, med bassisten Jaco Pastorius og trommeslageren Bob Moses. De indspillede debut lp'en Bright Size life, som i dag er en
klassiker i fusionsmusikken.

Metheny mødte i 1977 pianisten Lyle Mays, med hvem han dannede en ny gruppe, og indspillede med skiftende besætning, bortset fra Mays, en række plader på pladeselskabet ECM.

I 1987 skiftede Pat Metheny Group pladeselskab til Geffen Records, og indspillede lp'en Still Life Talking, som blev en banebrydende plade, med brasiliansk inspiration. Gruppe indspillede en lang række plader som alle i dag er klassiskere, f.eks. Letter From Home. Bortset fra enkelte soloprojekter og indspilninger med andre, er Metheny stadig aktiv med gruppen på jazzscenen verden over. 

Metheny har ligeledes spillet og indspillet med Ornette Coleman, Roy Haynes, Dave Holland, Chick Corea, Jack DeJohnette, John Scofield, Herbie Hancock, Dewey Redman, Billy Higgins, Charlie Haden, Michael Brecker, Ed Blackwell og Joni Mitchell.

Diskografi

ECM 
 Bright Size Life
 Pat Metheny Group
 Water Colors
 American Garage
 First Circle
 As Wichita falls, so falls Whichita
 80/81
 Travels Offramp Rejoicing – med Billy Higgins og Charlie Haden

 Geffen 
 Still Life (Talking) Letter from Home Secret Story We Live Here Questions and Answer – med Roy Haynes og Dave Holland
 The Road to You''- Live

Eksterne henvisninger 

 

Guitarister fra USA
Jazzmusikere fra USA
Charlie Haden

Charles Edward Haden (født 6. august 1937 i Shenandoah, Iowa, USA, død 11. juli 2014) var en amerikansk kontrabassist. 

Haden spillede i 1960'erne med Ornette Colemans gruppe. Spillede derefter i Keith Jarrets trio sidst i 60'erne og dennes American Quartet i 70'erne.

Han var med til at danne gruppen Old and New Dreams sidst i 1970'erne, som foruden ham selv bestod af Don Cherry, Ed Blackwell og Dewey Redman. 

Haden dannede herefter orkestret Liberation Music Orchestra, som var et politisk orienteret bigband, som spillede protestmusik arrangeret af komponisten Carla Bley.

Haden har også spillet og indspillet med bl.a. Kenny Barron, Art Pepper, Pat Metheny, Hank Jones, Michael Brecker, Jack DeJohnette og Paul Motian.

Eksterne henvisninger 

Bassister fra USA
Jazzmusikere fra USA
Personer fra Iowa
Gary Burton

Gary Burton (født 23 januar 1943 i Anderson, Indiana, USA) er en amerikansk vibrafonist.

Burton studerede vibrafon på Berklee School of Music 1960/61. Blev her ven med komponisten, Michael Gibbs.

Spillede og turnerede i pianisten George Shearing´s gruppe i 1963, og blev medlem herefter i Stan Getz´s Gruppe fra 1964-1966. 

Burton dannede så sin egen kvartet i 1967, med Roy Haynes på trommer, Steve Swallow på kontrabas, og Larry Coryell på Guitar. (Senere Jerry Hahn, Mik Goodrick og Pat Metheny).

Burton vandt prisen Jazzman of the year 1968 i Down Beat magasinet.
  
Spillede Duo med Pianisten Chick Corea og indspillede pladen Crystal Silence som i dag er en klassiker.

Han har spillet med et utal af jazzens udøvere såsom Carla Bley, Steve Lacy, Keith Jarret, Herbie Hancock, B.B. King, Eberhard Weber og Astor Piazzolla.

Eksterne henvisninger 

 

Jazzvibrafonister fra USA
Christopher Mac Evoy

Christopher Mac Evoy (ca. 1760 – 26. juli 1838 på Bernstorff Slot) var en skotsk-dansk plantageejer og forretningsmand.

Mac Evoy hørte til en på de dansk-vestindiske øer bosat skotsk familie og var sikkert søn af den planter Christopher Mac Evoy, der 1776 fik dansk indfødsret efter "i 25 Aar at have boet paa St. Croix og selv anlagt og indrettet 10 Plantager der". Hans mor hed Maria Markoe (ca. 1737-1776). Som ungt menneske lærte han handelen først i London og derpå i København, arvede derefter store plantager på St. Croix, hvis drift han selv forestod, og som han bragte i en glimrende tilstand. 1791 syslede han med tanken om at indføre dampmaskinen i Vestindien. Han må i det hele have været teknisk kyndig, thi under sit senere ophold i København søgte og fik han 1819 tilladelse til at anlægge et gasapparat til oplysning af de kongelige palæer på Amalienborg m.m. 1812 boede han i Wimbledon ved London, hvor han var ejendomsbesidder, men fast ophold tog han noget senere i København, hvor han drev et sukkerraffinaderi (ved Gammel Strand) og købte Bernstorff Slot, landstedet Trianglen (1817) samt Dehns Palæ i Bredgade (1820).

Han satte arkitekten G.F. Hetsch i sving med at modernisere palæet i tidens empirestil og tegne møbler til huset, og rummene her hører til de fineste i dansk senklassicisme. Han var så ødsel, at københavnerne troede at kunne betragte hans rigdom som uendelig, hvad der i 1822 førte til, at et frækt bedrageri, der endog benyttede Frederik VI's navn, blev forsøgt imod ham.

26. juli 1838 døde han i sit 78. år på Bernstorff Slot. Han var katolik og døde som ugift.

Han er begravet på Katolsk Assistens Kirkegård i København.

Der findes et portrætmaleri af Jens Juel fra 1791.

Referencer

Litteratur 
 C. Nyrop: "Mac Evoy, Christopher" (i: C.F. Bricka (red.): Dansk Biografisk Lexikon Bind XI, Gyldendal, København 1897)
 F.R. Friis, Optegnelser om Gjentofte Sogn, s. 45 f.
 J. Davidsen, Fra det gl. Kongens Kjøbenhavn II, 131 ff.

Erhvervsfolk fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Godsejere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer fra Dansk Vestindien
Christian Ludvig Madsen

Christian Ludvig Madsen (17. oktober 1827 i København – 18. januar 1899) var en dansk ingeniør.

Madsen var født i København 17. oktober 1827 som søn af Niels Madsen (d. 1837) og Nicoline f. Krogh (d. 1878), begge stammende fra Grenaaegnen. Efter at være blevet konfirmeret blev han optaget på Artillerielevskolen, blev underofficer i 1844 og var i 1845-48 i Sverige til assistance for de derværende danske kontrolofficerer. I 1856 udtrådte han af artilleriet og blev ansat ved Statstelegrafen, i hvis tjeneste han i de følgende år gentagne gange blev sendt til udlandet, navnlig til England. I 1868 blev han udnævnt til overkrigskommissær. I 1869 indtrådte han i Det Store Nordiske Telegrafselskab og var indtil 1. januar 1883 knyttet til dette i forskellige egenskaber som forretningsfører, kontrollerende og ledende ingeniør og til sidst som teknisk konsulent. I årene indtil 1872 virkede han ved kabelanlæggene i og uden for Europa, bl.a. i Østasien. I 1882 blev han administrerende direktør for Kjøbenhavns Telefonselskab, hvilken stilling han måtte fratræde 1890.

Madsen, der lige fra sin første ungdom med stor flid udviklede sine kundskaber ved selvstudium, udfoldede en betydelig virksomhed som forfatter. I blade, tidsskrifter og som selvstændige arbejder har han efterhaanden offentliggjort en lang række afhandlinger om forskellige emner, af hvilke kan fremhæves hans interessante undersøgelser om telegrafens forbindelse med og betydning for landenes økonomiske samliv samt i de senere år hans studier over termogeografien.

Han blev gift 26. maj 1865 med Dorthea Frederikke Faber (f. 22. februar 1842), datter af smedemester, kaptajn Faber. Madsen døde 18. januar 1899.

Kilder 
 A. Leigh-Smith, "Madsen, Christian Ludvig", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Det store nordiske Telegraf-Selskab 1869-94.

Danskere i 1800-tallet
Ingeniører fra Danmark
Artilleriofficerer fra Danmark
Personer fra København
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Telefondirektører fra Danmark
Krigskommissærer fra Danmark
Mordet i Orientekspressen

Mordet i Orientekspressen () er en Agatha Christie krimi fra 1934. Hercule Poirot får i sidste øjeblik en ledig plads på Orientekspressen i Istanbul – Calais-vognen på det berømte tog. Mens han sover, kører toget fast i en snedrive i Jugoslavien, og en passager bliver myrdet.

Plot 

Gerningsstedet er isoleret fra omverdenen og uden adgang fra de andre vogne i toget, så det må være en af de 12 passagerer, der er gerningsmand. De er af meget forskellig stand og nationalitet, bl.a. en ungarsk greve og hans hustru, en amerikansk skuespillerinde, samt en tysk og en svensk kvinde, der begge har en erhvervsmæssig baggrund som tjenestefolk.
 
Poirot burde som "øjenvidne" have et forspring i opklaringen af drabet; men der er mange passagerer, der har et motiv til at dræbe Ratchett, som viser sig at være en kidnapper, hvis offer, et lille barn, omkom under fangenskabet. I passagerernes bagage er der mange indicier, der peger i forskellige retninger, ligesom der foregår en del mystiske hændelser, der kaster mistanken på forskellige rejsende, og Poirot finder to mulige løsninger, som han forelægger de mistænkte.

Anmeldelser 

Bogen er meget underholdende, og anmelderne var generelt begejstrede. Raymond Chandler kritiserede slutningen for at være urealistisk, men var ret ene om dette synspunkt.

Bearbejdning 

Mordet i Orient-ekspressen blev filmatiseret af EMI i 1974, hvor den blev den hidtil største succes i engelsk filmproduktion. Den storstilede satsning med Sidney Lumet som instruktør, Albert Finney som Poirot og bl.a. Sean Connery, Ingrid Bergman, Lauren Bacall, Vanessa Redgrave, Anthony Perkins, John Gielgud og Michael York på rollelisten betalte sig rigeligt. Filmen fik fine anmeldelser, og Christie selv udtalte, at den var "virkelig godt lavet", men tilføjede sin utilfredshed med, at Poirots moustache ikke som i bøgerne var "den bedste i England".

Mordet i Orientekspressen er en af episoderne i den TV-serie om Poirot, hvori David Suchet spiller hovedrollen. Den havde premiere i England 11. juli 2010 som 4. episode i 12. sæson.

Romanen er tillige filmatiseret i 2017 i den amerikanske Mordet i Orientekspressen instrueret af Kenneth Branagh med bl.a. Penélope Cruz, Willem Dafoe, Judi Dench, Johnny Depp og Michelle Pfeiffer på rollelisten.

Danske udgaver 

 Carit Andersen (De trestjernede kriminalromaner); 1960
 Wangel;Forum; bogklub. udgave; 1991.
 Borgen; Nyt Dansk Litteraturselskab (MagnaPrintSerien, 349), 2 bind; 1993.
 Forum kriminalromaner; 1996 ()
 Peter Asschenfeldts nye Forlag; bogklubudgave; 1999.
 Peter Asschenfeldts nye Forlag; 1999

Noter

Litteratur 

 Barnard, Robert (1980): A Talent to Decieve, Fontana/Collins
 Hart, Anne (2004): Agatha Christie's Poirot: The Life and Times of Hercule Poirot, 4. udgave, Harper And Collins (London)
 Osborne, Charles (1982): The Life and Crimes of Agatha Christie,Collins (London)

Romaner fra England
Hercule Poirot bøger
Litteratur i 1934
Krimier
Berry Berenson

Berinthia "Berry" Berenson Perkins (født 14. april 1948, død 11. september 2001) var en amerikansk fotograf, skuespiller, og model og tidligere hustru til skuespilleren Anthony Perkins. Berry Berenson døde under angrebene den 11.september 2001 som passager på American Airlines' flynummer 11.

Biografi

Baggrund 
Berinthia Berenson var yngste datter af Robert L. Berenson, en tidligere amerikansk diplomat, som var af litauisk jødisk afstamning, hans families oprindelige efternavn var Valvrojenski. 
Hendes mor var født komtesse Maria Luisa Yvonne Radha de Wendt de Kerlor, bedre kendt som Gogo Schiaparelli, en socialite af italienske, schweiziske, franske og egyptiske herkomst. 
Hendes mormor var den italienske fødede modedesigner Elsa Schiaparelli,,og hendes morfar var Grev Wilhelm de Wendt de Kerlor, en teosof og psykisk medie. 
Hendes storesøster, Marisa Berenson, er model og skuespiller.

I hendes anetavle findes også Giovanni Schiaparelli, en italiensk astronom, og kunsthistoriker Bernard Berenson (1865-1959) og hans søster Senda Berenson (1868-1954), der var en af de to første kvinder i Basketball Hall of Fame.

Karriere 
Efter en kort modelkarriere i slutningen af 1960'erne, blev Berenson freelance fotograf. I 1973 havde hendes fotografier været offentliggjort i LIFE, Glamour, Vogue og Newsweek.
Hun medvirkede i flere film, herunder blandt andet Cat People, med Malcolm McDowell. 
Hun spillede sammen med Anthony Perkins i 1978 filmen Remember My Name af Alan Rudolph og i 1979-filmen Winter Kills sammen Jeff Bridges

Ægteskab 
Den 9. august 1973, Cape Cod, Massachusetts, giftede Berenson sig med skuespilleren Anthony Perkins. De fik to sønner: Skuespilleren-musiker Oz Perkins (født 2. februar 1974) og folk / rock musiker Elvis Perkins (født 9. februar 1976). De forblev gift indtil Perkins død af aids den 12. september 1992.

Død 
Berenson døde i en alder af 53 den 11. september, 2001 om bord American Airlines' flynummer 11. Hun var på vej hjem til sit hjem i Californien efter en ferie på Cape Cod.

Noter

Eksterne henvisninger 

 

Filmskuespillere fra USA
Ofre for terrorangrebet 11. september 2001
Personer fra New York
Omkomne ved flyulykker
UNS

UNS er forkortelsen for Unified Numbering System, der er et navngivningssystem til legeringer, oftest metaller. Det består af et bogstav (A for aluminium, C for kobber, S for rustfri stål, T for værktøjsstål osv.) og et 5-cifret nummer, f.eks. S32760. Systemet bruges overvejende i Nordamerika. UNS er ikke er fuld materialspecifikation, da den ikke indeholder krav til mekaniske egenskaber, varmebehandling, mikrostruktur og lignende. 

Standarder
AISI

AISI er forkortelsen for American Iron and Steel Institute, der er en nordamerikansk sammenslutning af stålproducenter.

Organisationer fra USA
Deutsches Institut für Normung

Deutsches Institut für Normung (forkortet DIN) er en privat organisation som er en nonprofit sammenslutning af 1745 medlemmer fra forskellige brancher som industri, håndværk, handel, videnskab og tjenester. Mere end 26278 eksperter fra de berørte parter arbejder for DIN, der er det officielle tyske standardiseringsorgan. De fleste DIN-standarder er i dag blevet erstattet af tilsvarende eller sammenskrevet med EN-normer eller ISO.

Typer af standarder  
 DIN - tysk national standard
 ISO - international standard
 DIN ISO - tyske udgave af en uændret ISO-standard
 EN - europæisk standard
 DIN EN - tyske udgave af en europæisk standard
 EN ISO - europæiske udgave af en uændret ISO-standard
 DIN EN ISO - tyske udgave af en EN ISO-standard

DIN standarder 
Udvalgte eksempler på DIN-standarder

Kilder  
 

Organisationer fra Tyskland
Standardiseringsorganer
Henrik August Angell

Henrik August Angell (22. august 1861 i Lyster Sogn –  26. januar 1922 på Bygdøy) var en norsk officer og forfatter. 

Angell blev officer i 1882, oberst i 1911 og chef for Vestre Akershus Infanteriregiment Nr. 2 fra 1. april 1914. Tog juni 1918 afsked som fastlønnet officer for at indtræde i den franske Fremmedlegion, hvor han avancerede til løjtnant og kæmpede med stor udmærkelse mod tyskerne på vestfronten, senere deltog han i kampene mod bolsjevikkerne på den nordrussiske front.

Angell har ud over Norges grænser et anset navn som idrætsmand, og han har foretaget mange og langvarige rejser. I 1893 gennemvandrede han Montenegro, som han også flere gange senere har berejst, til dels om vinteren på ski; i 1897 besøgte han Grækenland for at studere de græske friskarer i virksomhed under krigen med Tyrkiet. I 1903 var han lærer for de franske alpejægere i skiløbning, i 1912 var han krigskorrespondent i de montenegrinske, serbiske og græske hære, og foråret 1914 berejste han på ny Balkan-landene for at studere krigsskuepladserne fra 1912-13.

Sine rejseindtryk har han nedlagt foruden i en mængde aviskorrespondancer, i en række livlige skildringer i bogform, (blandt andet Gennem Montenegro paa Ski (1895), De sorte Fjeldes Sønner (1896), Et stærkt Folk (1902). En bred plads i hans forfatterskab indtager hans bidrag til Norges krigshistorie, som Kaptein Jürgensen og Leirdølerne hans (1901), Skottetoget (Skotteferdi, 1912), og et større populærhistorisk arbejde Syvårskrigen for 17. maj 1807-1814 (om Kanonbådskrigen mellem Danmark-Norge og Storbritannien samt Norges selvstændighed, illustreret af Andreas Bloch, 1914). Begivenhederne i 1905 fremkaldte fra hans hånd de patriotisk inspirerede skildringer Fortællinger fra Grænsevagten (1905-06 i 11 oplag), Stene, som taler (1905) og Forbrydere (1906). Som ivrig forsvarsven har Angell holdt foredrag — ofte på landsmål – i de fleste af Norges ungdomslag og folkeakademier om forsvars- og idrætsspørgsmål.

Kilder 

 

Faglitterære forfattere fra Norge
Officerer fra Norge
Norsksprogede forfattere fra Norge
Militærhistorikere fra Norge
Nordmænd i 1800-tallet
Nordmænd i 1900-tallet
Nordmænd i 1. verdenskrig
Salmonsens
Lista

Lista (Lister) er en tidligere kommune i Agder fylke i Norge.
Halvøen må have haft stor betydning i tidligere tider, for den havde frem til 1918 navnet Lister og Mandals amt. Amtet kom til 7. februar 1685 da Christiansand stift blev opdelt i Nedenes (inkl. Bamble fogderi), Lister amt og Mandal amt. På halvøen ligger byerne Farsund, Vanse og Borhaug.

Vanse var en del af Lista kommune og var en selvstændig enhed ved folketællingerne i 1801 (Vandsøe) og 1900. Vanse blev overført til Farsund 1. januar 1903. Lista dannede sammen med kommunerne Spind, Herad og bykommunen Farsund en ny storkommune med navnet Farsund fra 1. januar 1965.

Lista er kendt som et eldorado for botanikere og ornitologer. Her findes mange sjældne planter og området har mange forskellige arter af ynglende fugle. På halvøen ligger en række naturreservater samlet i Lista våtmarksystem.

Oldtidslandskabet 

Lista er et af Norges ældste landbrugslandskaber, og kendt for sine mange fortidsminder fra yngre sten-, bronze- og jernalder. Egnen er af mange arkæologer karakteriseret som det ældste Norge. Af de 1.100 kendte steder med helleristninger i Norge, ligger henved 100 på Listahalvøen. Kun ni felter på egnen indeholder andet end skåltegn; og da begrænser det sig til skibsristninger eller fodsåler. De store, havgående skibe på helleristningerne knyttes sandsynligvis til kontakten med områder ved Limfjorden og i Nordtyskland, hvor det meste af egnens bronzefund havde sin oprindelse. 90 % af alle bronzefund i Vest-Agder er fundet på Lista. 

Flere af de store, centrale gårde har navne som Penne, Ore, Stave, Vere, Jølle og Håle - navne med en ældgammel klang, uforståelige navne, som måske kan gå lige så langt tilbage i tid.  Al bronze i bronzealderens Norden måtte indføres fra kontinentet. Betød man noget, ejede man et skib, og ejede man et skib, havde man magt i datidens samfund. Et af de største helleristningsfelter er Jærberget, med 22 skibsristninger og henved 70 skåltegn samlet på en høj i marken ved gården Penne.  

Listas skåltegn kan tænkes som et kvindeligt modstykke til egnens mandlige fallosstene (= bautalignende, stående stene). Helleristningsfeltet på Penne ligger omtrent midt mellem to fallosstene. Den ene kaldes for Vanen, måske til minde om vanernes gud Njord, som i norrøn mytologi var de søfarendes gud. 

En af de rigeste kvindegrave i Norge fra omkring år 400 blev undersøgt af sognepræsten Michael Tyrholm allerede i 1743.  På Lista kendes 12 bygdeborge fra perioden mellem år 0 og 600.  Bedst bevaret er bygdeborgen Salslottet. 

På Jølle er der omkring 350 gravhøje, og fra anden verdenskrig er der rester af de tyske planer for Jølle som en del af forsvarsværket Festung Norwegen. Mellem Jølle og Håle findes en samling skåltegn i bjerget, benyttet ved det lokale stangfiskeri, som det også kendes fra Shetland. 

Karakteristisk for Lista er de mange langhuse, særpreget ved at udhus og bolighus er bygget sammen. Denne byggeskik går tilbage til jernalderen, og Lista er et af de få steder i Norge, hvor denne tradition har overlevet. På Vest-Lista er flere gårde organiseret i klynger, ligesom i middelalderen.

Henvisninger 

Halvøer i Norge
Agders geografi