kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Guðni Ágústsson

Guðni Ágústsson (født 9. april 1949 på Brúnastaðir i Hraungerðishreppur) er en tidligere islandsk politiker, der var formand for Fremskridtspartiet fra 2007 indtil 17. november 2008, hvor han overraskende trak sig tilbage som partiformand og udtrådte af Altinget. Guðni afløstes som partiformand af Valgerður Sverrisdóttir, mens Eygló Harðardóttir overtog hans altingsmandat i Sydkredsen. Han blev efterfølgende direktør for Samtök afurðastöðva í mjólkuriðnaði (sammenslutningen af mælkeproducenter).

Opvækst og ungdom 
Guðni voksede op på gården Brúnastaðir i det daværende Hraungerðishreppur kommune (nu Flóahreppur) i det sydlige Island. Han kom fra en familie af fremskridtsfolk som søn af altingsmanden Ágúst Þorvaldsson og var formand for partiets ungdomsorganisation Félags ungra framsóknarmanna i Árnessýsla 1972-75. Han er uddannet mejerist og arbejde som mælkeinspektør ved mejeriet Mjólkurbúi Flóamanna 1976-1987.

Altingsmand, minister og formand 
Han var medlem af Altinget 1987–2008 for valgkredse på det sydlige Island, foruden at bestride en lang række udvalgsposter var han 1989-1990 og 1995-99 næstformand for Altinget. Fra 28. maj 1999 til 24. maj. 2007 var han landbrugsminister i skiftende regeringer. Efter Jón Sigurðssons pludselige afgang efter nederlaget ved altingsvalget i 2007 blev han valgt til partiets formand og varetog hvervet i 18 måneder.

Tillidshverv 
Han sad i bestyrelsen for Hollustuverndar ríkisins 1982-86 og i bankrådet for Búnaðarbanka Íslands 1990-98, hvor han var formand 1990-93. Siden 1995 har han desuden været medlem af Þingvellir-udvalget.

Kilde 
 Officiel biografi af Guðni Ágústsson på Altingets netsted

Noter 

Altingsmedlemmer
Ministre fra Island
Graviditetsvært

Par der er ufriviligt barnløse eller homoseksuelle mænd og som ønsker at etablere en familie med børn vælger i nogle tilfælde at benytte en graviditetsvært. En graviditetsvært er en kvinde der vælger at bære barnet for familien hvor den graviditetsbærende kvinde ikke selv er genetisk relateret til barnet. I stedet bruges både donoræg og donorsæd i den kunstige befrugtning. Donoren er tit en eller begge af de kommende forældre til barnet.

Det er lovligt at være graviditetsvært i Danmark også når der tages betaling for det. Faren til barnet vil være anerkendt som den juridiske far til barnet og kan nemt få del i forældremyndigheden. Han kan have forældremyndigheden alene, hvis graviditetsværten også ønsker det. Han kan i det tilfælde også dele forældremyndigheden med sin ægtefælle eller partner. Men faderens ægtefælle eller partner kan have problemer med at blive anerkendt som juridisk forælder til barnet, også i de tilfælde hvor det anvendte æg kommer fra den sociale moder. Det er tilfældet, hvis der er ydet økonomisk kompensation til graviditetsværten for at have gennemgået graviditet og fødsel. Men den sociale moder vil som nævnt kunne få del i forældremyndigheden og dermed have ret til at træffe beslutninger om barnet på ligefod med faderen. For danske par foregår det derfor typisk i USA eller Ukraine for intenderede forældre kan opnå forældremyndighed allerede inden barnet er født. 

Før kunstig befrugtning blev udbredt var det typisk rugemødre som hjalp ufrivilligt barnløse med at få et barn. Andre alternativer er adoption eller regnbuefamilier.

Kilder 

Graviditet
Lilja Dögg Alfreðsdóttir

Lilja Dögg Alfreðsdóttir (født 4. oktober 1973 i Reykjavík) er en islandsk politiker, der siden november 2017 har været minister for undervisning og kultur i Katrín Jakobsdóttirs regering og medlem af Altinget for Reykjavík Syd kredsen siden valget 28. oktober 2017. 

Hun har en bachelorgrad i statskundskab fra Islands Universitet og en MA i internationale relationer med speciale i international økonomisk politik fra Columbia University i USA.

Lilja arbejdede for den internationale valutafond og Islands  nationalbank indtil hun blev ansat som økonomisk rådgiver for tidligere statsminister Sigmundur Davíð Gunnlaugsson, da han tiltrådte som regeringsleder i 2013. Efter Sigmundur Davíðs afgang som følge af afsløringerne af hans skattelykonti i Panama-papirerne blev hun i april 2016 udnævnt til udenrigsminister i Sigurður Ingi Jóhannssons regering, og i oktober 2016 valgt til Fremskridtspartiets næstformand.

Familie 
Lilja er datter af sportsjournalisten Alfreð Þorsteinsson, der har siddet i byrådet i Reykjavík for Fremskridtspartiet og er forhenværende formand for fodboldklubben Fram Reykjavík. Hun er gift med Magnús Óskar Hafsteinsson, der er økonom i finansministeriet. De har to børn sammen.

Noter 

Altingsmedlemmer
Politologer fra Island
Ministre fra Island
Personer fra Reykjavik
Danger Island

Danger Island er den vestligste og sydligste ø i Great Chagos Bank, som er verdens største koralatol, der ligger i Chagosøerne i Det Indiske Ocean.

Eksterne henvisninger 

Øer
Britiske oversøiske territorier
Flamingo Studio

Flamingo Studio var et filmatelier, etableret af instruktøren og producenten Johan Jacobsen, der fra slutningen af 1940'erne til 1966 producerede sine egne og andres film her.

I januar 1948 købte Jacobsen sammen med Asger Jerrild af Knud Hjortø Teknisk Film Co.s bygninger beliggende på Lindeallé i Nærum med henblik på at udbygge dem til et moderne filmstudie til spillefilmproduktion, hvor andre uafhængige filminstruktører og producenter kunne leje sig ind.

På grund af økonomiske problemer måtte Jerrild trække sig, og Jacobsen overtog hans halvpart i ejendommen. Herefter var Preben Philipsen kortvarigt inde i billedet som partner, men også han trak sig, da det ikke lykkedes at opnå statsstøtte til planerne, som Jacobsen realiserede for egen regning og risiko. 

Jacobsen ledede atelieret frem til 1966, fra 1954 med økonomisk tilskud fra en produktionsbevilling til Triangel Teatret. I 1966 blev Flamingo afhændet til Mogens Skot-Hansens Laterna Film. I 1971 overtog nabovirksomheden Brüel & Kjær grunden, og bygningerne blev revet ned.

Film helt eller delvis indspillet på Flamingo (udvalgte)  
 Næste gang er det dig (1948)
 Min kone er uskyldig (1950) 
 Naalen (1951) 
 Alt dette og Island med (1951)
 Som sendt fra himlen (1951) 
 Man burde ta' sig af det (1952)
 Den lille pige med svovlstikkerne (1953)
 Skatteøens hemmelighed (1953)
 Ballettens børn (1954)
 Blændværk (1955) 
 Den store Gav-tyv (1956) 
 Splintret emaille (1956)
 Vi som går stjernevejen (1956) 
 Ingen tid til kærtegn (1957) 
 Kristen Bording (1958) 
 Krudt og klunker (1958) 
 En fremmed banker på (1959) 
 Frihedens pris (1960) 
 Gøngehøvdingen (1961)
 Dronningens vagtmester (1963) 
 Sekstet (1963)
 Fremrykket møde (1964)
 Norden i Flammer (1965)
 Grænseland (1965)
 Nu stiger den (1966)
 Søskende (1966)

Referencer 

Filmstudier
Aimé Laussedat

Aimé Laussedat (født 19. april 1819 i Moulins, død 19. marts 1907 i Paris) var en fransk geodæt. Han anses for at være opfinderen af fotogrammetri. Laussedat var professor ved det parisiske universitet Conservatoire national des arts et métiers. Han var medlem af det franske videnskabsakademi.

Geodæter
Videnskabsfolk fra Frankrig
Chr. Olesen

Chr. Olesen A/S er en dansk verdensomspændende distributør af ingredienser, som vitaminer, aminosyrer, mineraler og antioxider, til dyrefoder-, fødevare- og medicinalindustrien.

Chr. Olesen Synthesis er virksomhedens produktionsarm, der er specialiseret i udvikling, fremstilling og registrering af kemisk aktive farmaceutiske ingredienser.

Historie
Virksomheden sporer sin historie tilbage til 1885, da Christian Olesen åbnede en butik i Vendsyssel. Selskabet flyttede senere til København, hvor den nu er placeret på Jægersborg Allé 164 i Gentofte. Den drives nu af den 4. generation af familien.
I 2010 udgjorde ingredienser til foder 67% af indtægterne, mens fødevareindustrien tegnede sig for 13%.

Referencer

Ekstern henvisning 

Danske virksomheder etableret i 1885
Fødevareingrediensvirksomheder
Virksomheder i Gentofte Kommune
Eka Kurniawan

Eka Kurniawan (født 28. november 1975 i Tasikmalaya, Vestjava) er en indonesisk forfatter og grafisk designer. Han har studeret filosofi på Gadjah Mada Universitetet, Yogyakarta, og har skrevet romaner, noveller, essays, filmmanuskripter og tegneserieromaner. Kurniawan regnes som indonesisk litteraturs nye store navn og kaldes "landets fineste forfatter siden Pramoedya Ananta Toer". Kurniawans bøger er oversat til flere end 30 sprog, og på dansk er udkommet Skønheden er et sår (eng. Beauty Is a Wound), der var på New York Times' liste over de 100 vigtigste bøger i 2015. I 2016 blev Kurniawan som den første indonesiske forfatter nomineret til Man Booker International Prize for romanen Man Tiger, der samme år indbragte ham prisen Emerging Voices Fiction Award.

Eka Kurniawan sammenlignes med blandt andre Günter Grass, Gabriel García Márquez, Salman Rushdie og Haruki Murakami.

Priser og nomineringer 
 2016 Vinder af Financial Times/OppenheimerFunds Emerging Voices i kategorien Fiktion for Man Tiger.
 2016 Nomineret til Best Translated Book Award i kategorien Fiktion for Beauty Is a Wound.  
 2016 Nomineret til Man Booker International Prize for Man Tiger. 
 2016 Vinder af World Readers' Award for Beauty Is a Wound.    
 2015 Foreign Policy's Global Thinkers "for at sætte indonesisk litteratur på verdenskortet".
 2015 Vinder af IKAPIs Book of the Year for Man Tiger.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Eka Kurniawans  forfatterhjemmeside (engelsk).
 Eka Kurniawans forfatterprofil  på det danske forlag Batzer & Co.

Forfattere fra Indonesien
Gribetang

En gribetang er til at samle ting op uden at skulle bukke sig.

Gribetangen har et langt skaft. Øverst sidder et håndtag, man kan klemme sammen, så tangen i den anden ende af skaftet lukker sig om den genstand, der skal samles op, og tangen åbner sig igen, når man slipper grebet. Med gribetangen kan man samle lette ting op fra gulvet eller beholdere. Man undgår dermed at bukke sig. Man er også fri for at skulle stille sig på en stige eller stol, når man griber efter ting, der er højere oppe. Den er nyttig for handicappede og ældre. En gribetang bruges også til at samle skrald op med, så man undgår at skulle berøre det. Den er således også en videreførsel af klunsernes syvtal, som de brugte til at rode i skraldebøtter med.

Gribetangens første anvendelse var til affald. På tysk Müllkralle (affaldsklo) og på engelsk garbage claw.

Referencer 

Enkle maskiner
Menneske-maskine interaktion
Tænger
Fastgøringsemner med holdefunktion
Syvtal (redskab)

Et syvtal som redskab er gribetangens forgænger, en stok med en 7-talslignende krog i enden, som klunsere brugte til at rode i skraldespande med for at finde brugbare effekter, der kunne sælges videre.  Navnet bruges også om en lignende stok til at rage slagger ud af kakkelovne og ildsteder.

Noter 

Enkle maskiner
Menneske-maskine interaktion
Redskaber
Anna Maria Ulfeldt

Anna Maria rigsgrevinde Ulfeldt, født komtesse von Sinzendorf (født 2. november 1673, død 31. juli 1736 i Bruxelles) var en østrigsk overhofmesterinde.

Hun var en datter af rigsgreve Rudolph Sinzendorf (1636-1677) og hustru Eva Susanna von Zinzendorf und Pottendorf (1636-1709, ikke af samme slægt som sin mand) og blev i 1697 gift med rigsgreve, kejserlig feltmarskal Leo Ulfeldt. Som enke (efter 1716) blev hun overhofmesterinde hos Maria Anna af Østrig, den regerende ærkehertuginde i Bryssel, hvor hun døde den 31. juli 1736. Parret fik to sønner: Corfitz Anton Ulfeldt og Frantz Anton Ulfeldt.

Kilder 
 
 Danmarks Adels Aarbog (1923): 533.

Anna Maria
Østrigere i 1600-tallet
Hofembedsmænd fra Østrig
Østrigere i 1700-tallet
Verdensmestre i fodbold for klubhold

Denne liste omfatter verdensmestre i fodbold for klubhold FIFA.

Officielle konkurrencer 

 Intercontinental Cup eller Toyota Cup var en turnering som spilledes mellem Europas og Sydamerikas (de mest udviklede kontinenter i fodboldverdenen) bedste fodboldkluber.
Finalen stod mellem vinderne af UEFA Champions League og den den sydamerikanske Copa Libertadores.

Interkontinental Cup har været spillet på følgende steder:
- 1960-1968: Bedst af tre kampe
- 1969-1979: En hjemme- og en udebanekamp, hvor det bedste hold samlet vandt
- 1980-2004: En kamp som spilles i Japan
- 1980-2000: På National Stadium i Tokyo
- 2001-2004: På International Stadium i Yokohama
Da Interkontinental Cup kom til Japan blev den sponseret af Toyota og den fik navnet Toyota Cup.
Interkontinental Cup stoppede i 2005 og blev erstattet af Verdensmesterskabet for klubber.
Fra 2017 er de vindende hold i Intercontinental Cup som officielle (de jure) verdensmestere.

 Verdensmesterskabet for klubhold i fodbold eller FIFA Club World Cup er en fodboldturnering for mænd, hvor den bedste klub fra hvert kontinent deltager. Turneringen afløste Intercontinental Cup (Toyota Cup), og den første udgave af FIFA Club World Cup blev spillet i Rio de Janeiro og Sao Paulo i Brasilien 2000 med otte deltagende klubber, bl.a. Manchester United og Real Madrid. Siden 2005 har turneringen fast været afholdt i Japan.

Det bedste klubhold fra Afrika, Asien, Europa, Nordamerika, Oceanien og Sydamerika deltager. Endvidere har fra 2007 vinderen af J-League i Japan fået en kvalifikationskamp mod holdet fra Oceanien om en kvartfinaleplads, mens klubberne fra Afrika, Asien og Nordamerika indleder turneringen med kvartfinaler, og endelig træder holdene fra Europa og Sydamerika ind direkte i semifinalen at vælge verdensmestere.

Statistik

Se også 
 Intercontinental Cup
 Verdensmesterskabet for klubhold i fodbold

Noter 

Fodboldturneringer
Etableret i 1960
Ophørt i 2004
 
Etableret i 2000
Invernesskappe

En invernesskappe (engelsk Inverness cape) er en form for vandtæt overfrakke. Den har ikke ærmer, og armene kommer ud af ærmegab. Den bliver associeret med den fiktive detektiv Sherlock Holmes.

Den blev opfundet i 1850'erne. Den hører til den traditionelle skotske highland dress.

I slutningen af 1800-tallet havde mænd en invernesskappe over kjole og hvidt.

Referencer 

Kapper
Lars Sandbeck

Lars Sandbeck (født 22. oktober 1974) er en dansk teolog, forfatter og lektor ved Folkekirkens Uddannelses- og Videnscenter.

Lars Sandbeck har især gjort sig bemærket som fortaler for en grundig videnskabelig og filosofisk ateismekritik, der ser kritisk på den såkaldte nyateisme.. I den sammenhæng har han blandt andet redigeret og udgivet adskillige bøger, der kritiserer nyateismens grundlag og samfundskonsekvenser. Han udgav således ikke mindst bogen Gudløse hjerner i 2009 sammen med Lars Christiansen, hvor forfatterne hævder, at den nye ateisme er en aggressiv fundamentalistisk og totalitær bevægelse. Bogen argumenterer for, at denne ateismes religionskritik er forfejlet og udgør en politisk og etisk fare for det moderne demokratiske samfund og dets sammenhængskraft. Lars Sandbeck udgav desuden selv bogen Den Gudløse verden i 2020, hvor han skriver, at Danmark ikke længere er et kristent land. Det skyldes blandt andet den nye ateisme, der ifølge forfatteren har misforstået kristendommen.

Bibliografi 
 Den gudløse verden. Ateisme og antireligion i en postkristen æra (København: Eksistensen, 2020, ISBN9788741007526)
 Far. Søn. Ånd (2019, sammen med Rikke Vanggaard)
 Kristi opstandelse. Sprog og virkelighed (2016, sammen med Anders Eyvind Nielsen)
 På grænsen, 2016
 Afsked med almagten, 2014
 De gudsforladtes Gud. Kristendom efter postmodernismen (2012)
 Gudløse hjerner. Et opgør med de nye ateister (København: Informations Forlag, 2009, , sammen med Lars Christiansen)
 Religionskritik efter Guds død. (København: Forlaget Anis, 2009, sammen med Mads Peter Karlsen)

CV 
 2004 Cand.theol., Københavns Universitet
 2006-2009 Ph.d.-studerende, Det Teologiske Fakultet, Københavns Universitet
 2015 Konstitueret redaktør af Dansk Kirketidende
 2016 Lektor ved Folkekirkens Uddannelses- og Videnscenter

Referencer 

Teologer fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Mette Christensen

Mette Lene Christensen (født 28. oktober 1945) er en dansk forligsmand og tidligere vicepræsident i Sø- og Handelsretten, samt Kommandør af Dannebrog.

Christensen blev især kendt i offentligheden under storkonflikten på folkeskoleområdet i 2013, hvor hun valgte at opgive mæglingen allerede efter to uger.

Christensen har en uddannelse som cand.jur., 1970.

Karriere 
Vicepræsident i Sø- og Handelsretten (1994-)
Forligsmand (1993-)
Dommer i Sø- og Handelsretten (1984-1994)
Retsassessor i Sø- og Handelsretten (1979-1984)
Dommerfuldmægtig ved retterne i Skjern, Herning, Esbjerg, Sø- og Handelsretten og Østre Landsret (1970-1979)

Tillidshverv og bibeskæftigelse 
Medlem af bestyrelsen for Stiftelsen Georg Stages Minde (2013-)
Medlem af bestyrelsen for Godfred Hartmanns Familiefond (2010-)
Formand for Maritim Museums Fond (2009-)
Formand for Sølovsudvalget (2009-)
Medlem af Hjerteforeningens hovedbestyrelse (2005-2013)
Næstformand i Fonden for Helene Elsass Centeret (2004-)
Formand fra Herredsfoged Anker Westrup og hustru Henriette samt Birkedommer Peter Lauritz Petersons legat (2001-)
Formand for Ankenævnet for Arbejdsgivernes Elevrefusion fra (1999-2007)
Næstformand i Teleklagenævnet fra (1997-2013)
Formand for Tilsynsrådet for Udligningskontoret for Dansk Søfart (1996-)
Næstformand i Fondsrådet (1996-2000)
Medlem af bestyrelsen og nu næstformand i Sara og Ludvig Elsass Fond (1995-)
Censor ved Københavns Universitet (1991-)
Medlem af Justitsministeriets udvalg om forskellige konkursspørgsmål (1986-2000)
Medlem af bestyrelsen og nu formand for Ragna Lemkovs, f. Kongsted, legat (1985-)

Tidligere også medlem af VL gruppe 31.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Jurister fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Kommandører af Dannebrog
Studenter fra Randers Statsskole
Guðlaugur Þór Þórðarson

Guðlaugur Þór Þórðarson (født 19. december 1967 i Reykjavík) er en islandsk politiker, der siden 11. januar 2011 har været Islands udenrigsminister.

Guðlaugur har en bachelorgrad i statskundskab fra Islands Universitet i 1996. Han blev valgt til bestyrelsen for Selvstændighedspartiets ungdomsorganisation Samband ungra sjálfstæðismanna i 1987, hvor han var næstformand 1989–1993 og formand 1993–97. Ved kommunalvalget i 1998 blev han valgt til byrådet i Reykjavík i 1998, hvor han sad i to valgperioder frem til 2006. 

I 2003 indvalgtes han i Altinget for Reykjavík Nord kredsen, og blev 24 maj 2007 udnævnt til sundhedsminister i Geir Haardes koalition med Alliancen, en post han besad frem til regeringens afgang 1. februar 2009 som følge af sammenbruddet af det islandske banksystem.

Den 11. januar 2017 udnævntes Guðlaugur til udenrigsminister i Katrín Jakobsdóttirs regering.

Familie 
Guðlaugur er gift og har fire børn.

Eksterne henvisninger 
 Biografi på Altingets netsted
 Officielt netsted

Noter 

Altingsmedlemmer
Udenrigsministre fra Island
Ministre fra Island
Politologer fra Island
Personer fra Reykjavik
Corfitz Anton Ulfeldt

Corfitz Anton rigsgreve Ulfeldt (også stavet Uhlefeld, Ulfeld) (født 15. juni 1699 i Kronstadt, død 31. december 1769 i Wien) var en østrigsk statsmand og diplomat. Med hans død uddøde slægten Ulfeldt på mandslinjen.

Karriere 
Han var søn af Leo Ulfeldt og Anna Maria Ulfeldt, født Sinzendorf, og broder til Frantz Anton Ulfeldt. Han deltog 1716 som ritmester i felttoget mod tyrkerne ved faderens regiment og var 1716-20 udenlands.

I 1724 blev Ulfeldt kejserlig-kongelig øverste kæmmerer, dvs. øverste finansembedsmand og 1. oktober virkelig rigshofråd ved administrationen i Wien. 1726 fik han titel af råd i den nedreøsterrigske regering.

Diplomat og udenrigsminister 
Dernæst slog Ulfeldt ind på en diplomatisk karriere ved kejserhoffet i Wien. Han blev 1728 Østrigs sendebud ved hoffet i Savoyen, 1733 bøhmisk komitialgesandt i Regensburg, generalbefuldmægtiget ved generalstaterne i Haag, og fra 1739 til 1741 havde han den vigtige og prekære post som ambassadør i Konstantinopel ("storambassadør ved den ottomanniske port").

I august 1741 blev Ulfeldt virkelig konferenceminister, dvs. en del af selve regeringen og inderkredsen ("konferencen") omkring kejserinde Maria Theresia, og i februar 1742 nåede han det højeste udenrigspolitiske embede, idet han efterfulgte Johann Christoph von Bartenstein som ledende minister for de udenrigske anliggender. Denne post bevarede han til 1753, hvor han blev afløst af Wenzel Anton von Kaunitz-Rietberg.

Dermed lykkedes det for Corfitz Anton at få den store internationale og udenrigspolitiske karriere, som var glippet for hans forfader Corfitz Ulfeldt.

Andre embeder i de habsburgske lande 
Ulfeldt var i 1734 blevet gehejmeråd og var den 6. januar 1744 blevet dekoreret med ordenen af Det gyldne Vlies. Han havde også en række sekundære stillinger i de forskellige habsburgske lande: Fra 1742 var han kgl. ungarsk hof- og statskansler, fra maj 1743 Oberst-Erbland und Silberkämmerer i Bøhmen og generalpostdirektør i Arvelandene. Samme år blev han optaget i det steierske landmandsskab. 

Efter sin afgang i 1753 forlod han helt statstjenesten og helligede sig livet som herremand, for han ejede godserne Goltzsch, Jendkau, Hostaschow, Prodlitz og Ottaslawitz.

Ægteskaber 
Ulfeldt var første gang gift med Maria Anna von Virmont, der var datter af grev Damian Hugo von Virmont zu Neersen og Johanna Petronella Victoria von Nesselrode, og som efter et kort ægteskab døde den 19. december 1731.

Ulfeldt giftede sig anden gang den 16. april 1743 med Marie Elisabeth prinsesse af Lobkowicz (født 23. november 1726, død 29. juli 1786), datter af fyrste Philipp Hyazinth von Lobkowicz og Anna Maria Wilhelmine grevinde von Althann. I dette ægteskab fik han to døtre, mens deres søn Johann Baptist døde som spæd, hvorfor slægten Ulfeldt uddøde med ham.

Kilder 
 Danmarks Adels Aarbog (1923): 536.

Corfitz Anton
Grever fra Tyskland
Østrigere i 1700-tallet
Gehejmeråder fra Østrig
Diplomater fra Østrig
Officerer fra Østrig
Godsejere fra Tyskland
Personer fra Kronstadt
Riddere af Den gyldne Vlies
Ganirelix

Ganirelix (solgt som Orgalutran og Fyremadel) er en kompetetiv gonadotropin-releasing hormon (GnRH) antagonist. Det bruges primært ved in vitro fertilisering (reagensglasbefrugtning) til at forhindre ægløsning. Lægemidlet virker ved at blokere GnRH's virkning på hypofysen, med deraf følgende hæmning af produktion og virkning af luteiniserende hormon (LH) og follikelstimulerende hormon (FSH). Ganirelix anvendes i fertilitetsbehandling til at forebygge for tidlig ægløsning, som kan resultere i ægceller der er for umodne for at kunne anvendes i fx in vitro fertilisering.

Kemisk er ganirelix et syntetisk decapeptid og administreres som subkutan injektion.

Eksterne henvisninger 
 Pro.medicin.dk's side om Orgalutran

L%C3%A6gemidler,_hormoner_til_systemisk_brug
Ymseborg

Ymseborg var en folkungerborg og en fæstning. Dens beliggenhed var på en høj ved søen Ymsen, mellem Vänern og Vättern, i Bæks sogn i det nuværende Töreboda kommune i Västergötland. Borgen er af ukendt alder men er formodentligt fra 1200-tallets begyndelse. Der har ikke fundet en udførlig undersøgelse sted.

Borgen blev ejet af blandt andet Filip Knutsson i 1200-tallet og blev sandsynligvis ødelagt i 1282. Første gangen borgen nævnes i annalerne er i foråret 1281, da Magnus Ladelås forfattede et brev fra borgen, dog med stavningen "Wmpsæborg".

Det spillede en vigtig rolle under Folkungeupproret mod Magnus Ladelås (1278–1280). Gerhard af Holstein blev anbragt her efter at være blevet arresteret i Skara.

Borgens opbygning og plan har ligheder med Öresten, Opensten og Kinnaborg. Slottet er bygget på en naturlig høj med stejle sider på Ymsens vestlige bred. En dæmning er oprettet ved vandløbet. Et lavere plateau på den sydlige side er afgrænset af slottets voldgrav og har sandsynligvis været en del af dets befæstning. Slottets kerne består af et firkantet granittårn med 10 meter sider. Hele borgens området er omgivet af en voldgrav eller ringmur, der måler omkring 20 x 30 meter. Slottet tjente som stenbrud ved opførelsen af herregården Ymsjöholm i det 18. århundrede, da der blev samlet meget materiale herfra.

Borgen forekommer også i Jan Guillous romaner Riket vid vägens slut og Arvet efter Arn.

Se også 
 Katarina af Ymseborg

Referencer 
''Skabt ved at oversætte "Ymseborg" fra Wikipedia på svensk.

Eksterne henvisninger 

 Bæk 1:1, Riksantikvarieämbetet
 Ymseborgs historie
 Rige borge i Västergötland
 ”Ymseborg” Suecia antiqua et hodierna, tredje bind. Kungliga biblioteket.

Borgruiner
Västergötland