kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Havretorvet (Flensborg)

Havretorvet (dansk) eller Hafermarkt (tysk) er et torv beliggende sydøst for byens centrum (Sankt Hans-kvarter) i Flensborg. Torvet blev allerede nævnt i 1764. 

Havretorvet var et af byens store handelstorve og lå tæt ved byporten mod øst, Angelboport. Senere blev torvet til et af byens trafikale knudepunkter. Fra torvet førte landevejen til Tarup og Kappel. Torvet er i dag omgivet af etagebygninger fra 1950'erne og 1960'erne. De karakteristiske gavlhuse blev for størstedelens vedkommende revet ned som led i bysaneringen i midten af 1900-tallet.

På Havretorv lå tidligere en stensat brønd, som blev kaldt Grønne Kilde. Til brønden knyttes et folkesagn om, at byen engang i fremtiden vil gå under i Grønnekildens bølger .

Eksterne henvisninger

Referencer 

Torve og pladser i Flensborg
Martin Häner

Martin Häner (født 27. august 1988) er en tysk tidligere hockeyspiller, der har spillet for Tyskland ved tre olympiske lege.

Häner har spillet for flere klubber gennem sin karriere, primært i Tyskland, men også en kort periode i England. Han sluttede sin karriere i Berliner HC.

Han debuterede på det tyske landshold i 30. juli 2007 og nåede at spille i alt 272 landskampe og score 32 mål. I 2009 var han med til at vinde sølv ved både EM, Champions Trophy og VM, og i 2011 var han med til at vinde EM. Tyskerne var dermed blandt de store favoritter ved OL 2012 i London, og med en andenplads i indledende runde kvalificerede de sig til semifinalen. Her vandt de 4-2 over Australien, og i finalen besejrede de Holland (som de havde tabt til i indledende runde) med 2-1. Häner spillede alle tyskernes syv kampe.

Han var med til at vinde EM i 2013 samt blive toer ved EM i 2014. I 2016 blev det til en tredjeplads ved Champins Trophy, og han var igen med til OL 2016 i Rio de Janeiro. Her vandt tyskerne deres indledende pulje og kvartfinalen mod New Zealand. I semifinalen tabte de 2-5 til Argentina, der senere vandt finalen over Belgien, mens tyskerne i kampen om tredjepladsen vandt over Holland efter straffeslag. Også her spillede Häner alle kampe.

De følgende år var tyskerne ikke helt så stærke, men det blev stadig til EM-sølv indendørs 2018 og udendørs i 2021, i begge tilfælde med Häner på holdet. Hans sidste turnering blev OL 2020 (afholdt 2021) i Tokyo, hvor Tyskland endte på en fjerdeplads.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Hockeyspillere fra Tyskland
Olympiske mestre fra Tyskland
Medaljevindere fra Tyskland ved sommer-OL 2012
Medaljevindere fra Tyskland ved sommer-OL 2016
Deltagere for Tyskland ved sommer-OL 2020'
Olympiske mestre fra Tyskland
Olympiske bronzemedaljevindere fra Tyskland
Tobias Hauke

Tobias Constantin Hauke (født 11. september 1987) er en tysk hockeyspiller og anfører på det tyske landshold. Han har deltaget i fire olympiske lege i de første årtier af 2000'erne.

Hockeykarriere 
Hauke har spillet det meste af sin karriere hos Harvestehuder THC (afbrudt af to sæsoner i KTHC Stadion Rot-Weiss Köln. Han debuterede på det tyske seniorlandshold i 2005 og har siden spillet langt over 300 landskampe, i flere turneringer som anfører for holdet.

Hans første store resultater med landsholdet kom i 2007, hvor Tyskland blev indendørsverdensmester og senere på året vandt Champions Trophy.

Han var med ved OL 2008 i Beijing, hvor Tyskland blev nummer to i indledende pulje. I semifinalen vandt de over Holland efter straffeslag, mens de i finalen sikrede sig guldet efter en sejr på 1-0 over Spanien, der fik sølv, mens Australien fik bronze.

De følgende år var han med til at vinde EM-sølv i 2009 og VM-sølv i 2010, hvorpå Tyskland satte trumf på i 2011, hvor de vandt både VM-guld (indendørs) og EM-guld (på græs). De vandt desuden EM-guld (indendørs) i 2012 og var dermed blandt de største favoritter ved OL 2012 i London. Her indledte Tyskland  med at blive nummer to i deres pulje, hvorpå de i semifinalen besejrede Australien 4-2, inden de genvandt OL-guldet med sejr på 2-1 over Holland, mens Australien blev nummer tre.

I 2013 blev det til endnu et EM-guld på græs for tyskerne, og samme år blev Hauke udnævnt som årets spiller af det internationale hockeyforbund. I 2014 vandt de Champions Trophy, den hidtil seneste guldmedalje for Hauke, og året efter vandt de bronze ved indendørs-VM og sølv ved udendørs-EM. Det blev til bronze ved Champions Trophy i 2016, kort inden OL 2016 i Rio de Janeiro. Her vandt Tyskland sin indledende pulje og derpå kvartfinalen mod New Zealand med 3-2. I semifinalen tabte de med 2-5 til Argentina, der efterfølgende vandt guld med sejr over Belgien, mens tyskerne vandt bronze med sejr over Holland efter straffeslag.

I 2018 blev tyskerne nummer to ved indendørs-VM, og i 2021 vandt de sølv ved udendørs-EM. Trods mindre gode resultater de seneste år var tyskerne stadig blandt favoritterne ved OL 2020 (afholdt i 2021) i Tokyo, men her måtte de nøjes med en fjerdeplads efter at have tabt semifinalen til Australien, der senere tabte finalen til Belgien, og nederlag i kampen om bronze til Indien. Efter OL bekendtgjorde Hauke, at han indstillede sin landsholdskarriere.

Øvrig karriere 
Hauke har ud over sin aktive karriere i hockey også siden 2013 været involveret i fodboldklubben Hamburger SV, hvor han først arbejdede i presseafdelingen og fra 2016 som holdmanager. 

I 2019 trådte han ind i familiefirmaet Kurt E.F.W. Hauke KG som salgsdirektør.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Hockeyspillere fra Tyskland
Deltagere for Tyskland ved sommer-OL 2008
Medaljevindere ved sommer-OL 2008
Medaljevindere fra Tyskland ved sommer-OL 2012
Medaljevindere fra Tyskland ved sommer-OL 2016
Deltagere for Tyskland ved sommer-OL 2020
Olympiske mestre fra Tyskland
Olympiske bronzemedaljevindere fra Tyskland
Hans af Danmark (flertydig)

Hans af Danmark kan henvise til:

 Hans (1455-1513) – konge af Danmark 1481-1513
 Hans (1479-1480) - søn af Kong Hans
 Hans (1518-1532) - søn af Christian 2.
 Hans den Ældre (1521-1580) - søn af Frederik 1., hertug af Slesvig-Holsten-Haderslev
 Hans den Yngre (1545-1622) - søn af Christian 3., hertug af Slesvig-Holsten-Sønderborg
 Prins Hans (1583-1602) - søn af Frederik 2.
Oluf Samsons Gang

Oluf Samsons Gang (Petuh: Oluf Samsons Gang; tysk: Oluf-Samson-Gang) er en gade i den indre by i Flensborg. Gaden er en sidegade til Nørregade og fører fra det danske bibliotek i Nørregade ned til Skibsbroen. Den smalle brosten-belagte gade er præget af små huse fra 1700-tallet, hvoraf mange er i bindingsværk og har store kvistvindueer. Tilsammen udgør bygningerne en arkitektonisk helhed af høj værdi. Gangen er knap 100 meter lang. 

Oluf-Samsons-Gang fik sit navn i 1617 efter skibsrederen Oluf Samson. Efternavnet Samson forklares med hans herkomst fra øen Samsø. Bygningerne i gangen husede oprindelig søfolk og håndværkere. I 1918 blev gaden hjemsted for prostituerede, der viste sig frem i de små vinduer. I dag er de fleste bygninger renoveret og gangen blev på grund af sin velbevarede bygningskultur og sin beliggenhed midt i den indre by til et efterspurgt boligområde.

En parallelt løbende gang mod nord er Herrestaldene (på tysk Herrenstall).

Noter

Eksterne henvisninger 

Gader i Flensborg
Veje i Tyskland
Christian 3. (flertydig)

Christian 3. har flere betydninger:

 Christian 3. (død 1285) – Greve af Oldenburg ca. 1269–1285
 Christian 3. (1503-1559) – Konge af Danmark og Norge 1534–1559.
 Christian 3. (1674-1735) – Pfalzgreve af Zweibrücken
 Christian 3. Moritz (1680-1694) – Hertug af Sachsen-Merseburg
Kvinders valgret

Kvinders valgret er kvindens ret til valgbarhed og til at stemme, hvilket ikke altid har været sikrede rettigheder.

Danske forhold 
Den  20. april 1908 ændredes Valgloven, så kvinder fik stemmeret til kommunalvalg, og året efter, den 12. marts 1909, fire dage efter at man fejrede Kvindedagen for første gang i USA, deltog kvinder for første gang i et kommunalt valg i Danmark. Grundlovsændringen i 1915, der trådte i kraft i 1918, gav kvinder stemmeret og valgbarhed til folke- og landstingsvalg.

Folketingsvalget 1918 blev afholdt den 22. april og var det første efter grundlovsreformen af 1915 der udvidede Folketinget udvidet fra 114 til 140 pladser, mere end fordoblede antallet af vælgere ved at give kvinder stemmeret (og valgbarhed).

Frankrig 
I 1934 gik Hélène Boucher sammen med de andre kvindelige piloter Maryse Bastié og Adrienne Bolland ind i den feministiske kamp og blev involveret i kampen for kvinders valgret i Frankrig hvor hun kæmpede sammen med Louise Weiss.

Se også 
 Erklæring om kvindens og medborgerindens rettigheder
 Kvindebevægelsen

Fodnoter

Eksterne henvisninger 

 Bekendtgørelse af lov om valg til Folketinget
 Viden om valgret

Politiske valg
Borgerrettigheder
Kvindebevægelsen
Hans-Erik Philip

Hans-Erik Philip (født 25. januar 1943) er en dansk komponist der har skrevet musik til en række tv-serier og film.
Hans kendtest musik er nok musikken med et solo-bratsch-tema til Danmarks Radios tv-serie over Hans Kirks Fiskerne, hvis soundtrack er solgt i mere i 50.000 eksemplarer.
Foruden tv- og filmmusik har han komponeret værker til symfoniorkestre, blandt andet en fløjtekoncert.
Desuden har han undervist i musik på Den Danske Filmskole.

Blandt tv-serier Philip har skrevet musik til er Leif Panduros Smuglerne fra 1970 og Babels hus fra 1981.
Af film har han skrevet til Vinterbørn fra 1978, Ingeniör Andrées luftfärd fra 1982, Ofelia kommer til byen fra 1985 og Tøsepiger fra 1996.
Med Søren Melson og Mark Quint skrev og instruerede Philip filmen Det parallelle lig der havde premiere i 1982.

I 2011 udgav Philip albummet Blood Wedding baseret på Federico Garcia Lorcas' skuespil, hvor sopranen Simone Kermes sang støttet af Budapest Radiosymfoniorkester.
Med Budapest Symfoni Orkester udgav han i 2012 også albummet And Other dreams.

Henvisninger

Eksterne henvisninger 
 Musik fra DR af Hans-Erik Philip
 
 

Komponister fra Danmark
Filmkomponister fra Danmark
Hans af Danmark (1518-1532)

Hans (21. februar 1518 – 11. august 1532) var en dansk, norsk og svensk prins og potentiel tronarving. Han var
ældste søn af Kong Christian 2. og Dronning Elisabeth.

Biografi 

Hans blev født den 21. februar 1518 på Københavns Slot som det første barn af Kong Christian 2. i hans ægteskab med Elisabeth af Habsburg, der var søster til den tysk-romerske kejser Karl 5.
  
I 1523 blev Christian 2. afsat fra den danske trone, og Hans fulgte med forældrene og sine to søstre Dorothea og Christine i landflygtighed hos moderens slægtninge i Nederlandene. Her blev han og hans søstre opdraget dels hos forældrene, dels hos dronning Elisabeths faster Margrethe, der var statholder i Nederlandene. Efter moderens død i 1526 blev børnene taget fra faderen, og han blev herefter opdraget hos sin morbror, Kejser Karl 5., der målrettet benyttede Christian 2.s tre børn som et middel til at fremme sine politiske planer.

Da Christian 2. i 1532 tog til Norge, fik han den 5. januar 1532 det norske rigsråd til at anerkende Hans som sin faders efterfølger, men han døde kort efter den 11. august 1532 under et ophold hos Karl 5. i Regensburg, bare 14 år gammel.

Han blev begravet ved siden af sin mor i Sankt Peters Kloster i Gent. I 1883 blev han genbegravet i Sankt Knuds Kirke i Odense.

Anetavle

Se også 
 Danmarks historie (1397-1536)

Kilder

Referencer

Litteratur

Eksterne links 

Huset Oldenburg
Prinser fra Danmark
Kongelige fra Norge
Prinser fra Sverige
Tronfølgere som aldrig tiltrådte
Danskere i 1500-tallet
Personer fra København
Røde Gade (Flensborg)

Røde Gade (dansk) eller Rote Straße (tysk) er en gade i den indre by i Flensborg. Gaden fører fra Søndertorvet, hvor den møder Frisergaden og Angelbogaden, til Nytorvet. Oprindelig var gaden byens sydgående udfaldsvej til Slesvig og Husum. Gaden er opkaldt efter den nærliggende rydning og bymark Rude, gadenavnet er altså ikke hentet fra farven rød. 

Ved gadens sydlige ende lå byporten Røde Port, der i 1874 blev nedrevet af trafiktekniske grunde. Uden for for porten lå borgernes bymark og en lille bæk (Skærbæk) med flere vandmøller. Om bymarken minder i dag gadenavnet Ved Hestevand (på tysk Am Pferdewasser). En del af den historiske bygningsensemble blev efterhånden revet ned - især gadens sydlige del ved byens nye rådhus fra 1964 er i dag præget af flere nybyggerier. Gadens nordlige afsnit kunne derimod bevare en del af sin arkitektoniske arv. Gaden er i dag præget af små købmandsgårde med butikker og gallerier.

Den Røde Gade udgør sammen med Holmen, Storegade og Nørregade en del af indrebyens nord-sydgående akse som gennemgående butiks- og gågade.

Eksterne henvisninger

 Rotestrasse.de

Noter 

Gader i Flensborg
Statens pensjonsfond

Statens pensjonsfond (også kaldet Pensjonsfondet eller Oljefondet) er en norsk statsejet fond, som blev etableret 1. januar 2006 som en overbygning til Statens petroleumsfond og Folketrygdfondet. Virksomhederne i de to fonde blev videreført hver for sig og de to fonde har ingen fælles organisation eller administration kun det fælles navn. De to fonde i Statens pensjonsfond kaldes Statens pensjonsfond utland (SPU) og Statens pensjonsfond Norge (SPN).

Statens pensjonsfond utland, som udgør hoveddelen af fondens aktiviteter, havde i 1. kvartal 2014 en markedsværdi på 5110 milliarder norske kroner. Tre år senere, i marts 2017 var værdien steget 7850 mia norske kroner, svarende til ca. 1,5 mio kr. pr indbygger.

Finansdepartementet har ansvaret for forvaltningen af Statens pensjonsfond. Den operative forvaltning af Statens pensjonsfond utland er delegeret til Norges Bank, som placerer midlerne i tråd med med retningslinjer fastsat af Finansdepartementet. Afdelingen Norges Bank Investment Management (NBIM) står for den operative forvaltning af fonden, mens ledelsen i Norges Bank har rollen som styrer. Statens pensjonsfond Norge forvaltes af Folketrygdfondet.

Norges regering foretager evalueringer af de etiske retningslinjer for Statens pensjonsfond for at sikre at de etiske retningslinjer fungerer efter hensigten og opfanger tiltag som kan være med til at styrke fondens etiske profil.

Populærkultur 
Serien Oljefondet kom ud på Dplay i 2018.

Referencer 

 http://www.aftenposten.no/okonomi/iGevinst-for-Oljefondet-6820450.html
 http://www.regjeringen.no/nb/dep/fin/pressesenter/pressemeldinger/2009/statens-pensjonsfond--utland-2008-er-det.html?id=548597
 http://www.dagbladet.no/2009/05/20/nyheter/innenriks/oljefondet/6317461/
 http://www.aftenposten.no/okonomi/innland/article4013695.ece

Eksterne henvisninger 
 St.meld. nr. 16 (2007 - 2008)
 Folketrygdfondet
 Generelt om fondet
 Etikkrådet.no
 Petroleumsfondsloven
 Norges Bank
 Norges Bank Investment Management, Oljefondets markedsverdi
 Sentralbankens likviditetspolitikk i en oljeøkonomi, av Asbjørn Fidjestøl, direktør i Norges Bank Pengepolitikk 

Norges økonomi
Norges politik
Pensionsfonde
Etableret i 2006
I Min Sidste Time

I Min Sidste Time, eng. As I Lay Dying, er en roman skrevet af den amerikanske forfatter og nobelprisvinder William Faulkner fra 1930. En fattig sydstatsfamilies liv i dagene kort før og efter moderens død.

Handling

Personer 

Addie Bundren - Gift med Anse og mor til Cash, Darl, Jewel, Dewey Dell og Vardaman. Ligger for døden med et ønske om, at blive begravet på sit familiegravsted i byen Jefferson, 60 kilometer borte.

Anse Bundren - Enkemand til Addie og far til Carl, Darl, Dewey Dell og Vardaman. Stereotype på en fattig, tandløs og doven hvid mand. Anses navn ligger tæt op af ”ants” (myrer på dansk), hvilket kunne tyde på, at han lever med den laveste form for livsførelse.
Selvom Anse selv mener han er en ”ærlig og hårdt arbejdende mand”, erindrer naboen, Vernon Tull, ikke nogensinde, at have set en dråbe sved på Anses trøje. Ligeledes forklarer Darl: ”Jeg har aldrig set en svedplet på hans skjorte. Engang, da han var 22, blev han dårlig af at arbejde i solen, og han fortæller at hvis han nogensinde kommer til at svede igen, så dør han. Han tror vist selv på det.”

Cash Bundren - Den ældste søn. En dygtig tømrer og snedker, som bygger sin mors kiste.

Darl Bundren - Familiens næstældste og psykisk syge søn. Uønsket af Addie.

Jewel Bundren - Halvbror til de øvrige børn. Søn af Whitfield, hvem Addie havde en affære med.

Dewey Dell Bundren - Bundrens eneste datter. Hendes seksuelle udskejelser har medført, at hun har fået en uønsket graviditet, hvilket præger hendes sind og tanker.

Vardaman Bundren - Den yngste af Bundrens børn.

Vernon Tull - Cora Tulls mand. Bundrens rigere nabo.

Lafe - Far til Dewey Dells barn. Optræder som person ikke I novellen, men kun i Dewey Dells tanker. Giver Dewey Dell 10 dollars til udførelse af en abort af deres fælles barn.

Stil 
I Min Sidste Time er en kombination af Bevidsthedsstrøms-teknikken og 15 forskellige fortællere. Dette giver mulighed for at se hver enkelt karakters syn på fortællingens begivenheder.

Litteratur i 1930
Eksistentialisme
Romaner fra USA
Zastava Skala

Zastava Skala var en på Fiat 128 baseret personbil fra den jugoslaviske hhv. serbiske bilfabrikant Zastava/Yugo, som kom på markedet i 1971. Bilen fandtes i to karrosserivarianter: som sedan Zastava 128, hvis karrosseri havde samme form som forbilledet Fiat 128, samt som hatchback Zastava 101. Sidstnævnte karroseriform blev meget succesfuld og frem til 2008 bygget på Zastava-fabrikken i Kragujevac. Bilens nypris lå til sidst på ca. 3.800 € (ca. 28.500 DKK).

I tidens løb blev der benyttet talrige yderligere modelbetegnelser (bl.a. Zastava Yugo Skala, Yugo 311, Yugo 411 og Yugo 511). I Jugoslavien blev bilen i folkemunde omtalt som Stojadin (et fornavn, som lyder ligesom "Sto jedan", serbokroatisk for 101). Den 20. november 2008 indstilledes produktionen af Zastava Skala efter 1.273.532 fremstillede eksemplarer.

Zastava Skala havde i forhold til forbilledet Fiat 128 et endnu mere spartansk basisudstyr og en dårligere forarbejdningskvalitet, så Fiat opgav hurtigt planen om at flytte hele produktionen af Fiat 128 til Kragujevac.

Tekniske specifikationer 
 Firecylindret rækkemotor
 Slagvolume: 1.116 cm³
 Maks. effekt: 41 kW (56 hk) ved 6.000 omdr./min.
 Maks. drejningsmoment: 77,4 Nm ved 3.000 omdr./min.
 Forhjulstræk
 Bagagerum: 325/1.010 liter
 Længde/bredde/højde: 3.762/1.590/1.345 mm
 Egenvægt: 835 kg
 Tophastighed:

Eksterne henvisninger 

Skala
Minibiler
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 1971
Biler fra 1970'erne
Biler fra 1980'erne
Biler fra 1990'erne
Biler fra 2000'erne
Jane Schumacher

Jane Schumacher (født 27. august 1988 i Tinglev) er en tidligere dansk håndboldspiller, der i sine sidste aktive år spillede for Silkeborg-Voel KFUM. Hun fik i 2013 debut på det danske kvindelandshold. Hun spillede tidligere i senior-karrieren for Viborg HK, Skive fH, Randers HK og franske OGC Nice Côte d'Azur Handball.

Privat danner hun par med håndboldspilleren Marcus Mørk. Hun blev færdig som lærer på Skive Seminarium i 2014.

Refrerencer

Eksterne henvisninger 
  

Håndboldspillere fra Danmark
Rathlouskolen

Rathlouskolen (tidl. Odder Private Realskole) er en fri grundskole i Odder, som har til huse i en gammel ejendom, navngivet "Villa Rathlou". Skolen udbyder alle grundskolens 11 klassetrin. Per 1. marts 2017 var elevtallet på 485.

Skolen fik sit nuværende navn i 1960. Skolen kan spores tilbage til 1890'erne, men flyttede først til den nuværende lokalitet i 1928 og er en selvejende institution. Forfatteren Søren Vase underviste på skolen fra 1946 til 1958.

I 2004 blev skolen renoveret. Bygningen gør de muligt at gå direkte fra klasselokalerne til gymnastiksalen og skolens aula. Den sorte bygning huser 6. klasserne.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Uddannelsesinstitutioner i Odder
Friskoler i Danmark
Altor Equity Partners

Altor Equity Partners AB er en svensk kapitalfond med hovedsæde i Stockholm. Kapitalfonden blev etableret i 2003. Blandt stifterne var den svenske forretningsmand Harald Mix. Virksomheden investerer primært i middelstore nordiske virksomheder.

Virksomheder ejet helt eller delvist af Altor 
 Ålö AB
 Apotek Hjärtat
 AGR
 Byggmax
 Carnegie Investment Bank
 Dustin
 Euro Cater
 Ferrosan Medical Devices
 Helly Hansen
 Haarslev Industries
 PaloDEx
 Papyrus
 Relacom
 Åkersgruppen
 E.ON ES
 Wrist Group
 Hamlet Protein

Eksterne henvisninger 
 virksomhedens webside

 
Virksomheder i Stockholm
Etableret i 2003
Soluna Samay (album)

Soluna Samay er det selvbetitlede andet studiealbum af den danske singer-songwriter Soluna Samay. Albummet udkom den 17. juni 2013, som den første udgivelse på Remee og Chief 1s selskab RE:A:CH i samarbejde med Sony Music. Albummet var oprindeligt sat til at udkomme den 27. maj, men udgivelsesdatoen blev flyttet pga. tekniske vanskeligheder. Albummet er hovedsageligt skrevet af Chief 1, Isam B, og Remee, og er produceret af Chief 1. Soluna Samay opnåede ikke en placering i top 40 på album-hitlisten.

Soluna Samay vandt Dansk Melodi Grand Prix 2012 i januar med sangen "Should've Known Better", der var skrevet af Remee, Isam B, Amir Sulaiman, og Chief 1. Sangen opnåede en førsteplads på download-hitlisten, hvilket er første gang siden "Believe Again" af Niels Brinck i 2009. "Should've Known Better" har efterfølgende modtaget guld for både download og streaming, samt ligget i top 5 på airplay-listen. Albummets anden single, "Come Again (The Quetzal)" fik ikke samme succes, men blev et mindre radiohit med en placering som nummer 18 på airplay-listen.

Spor

Singler

Kilder 

Popalbum fra Danmark

Album fra 2013
Ivan Sjisjkin

Ivan Ivanovitj Sjisjkin (, ; født 13. januar 1831 i Jelabuga i Vjatka guvernement, Det Russiske Kejserrige, død 20. marts 1898 i Sankt Petersborg) var en russisk maler. 

Sjisjkin, elev af akademierne i Moskva og Sankt Petersborg 1857—61, videreuddannet i München og Zürich til 1866, 1873 professor ved akademiet i Sankt Petersborg, har udmærket sig som landskabsmaler. Han var en udpræget type på Vandremalerne,  gående lige løs på den sandhed, han så, afvisende al malerisk forskønnelse af motiv og komposition. Atter og atter malede han sine russiske skove, veje, marker. Han ansås for endnu betydeligere som  landskabsraderer og tegner. 1895 udkom der fra Sjisjkins hånd en samling  på 30 litografier.

Galleri

Kilde 

 af kunsthistoriker Axel Holck

Malere fra Rusland
Russere i 1800-tallet
Personer fra Republikken Tatarstan
Oliver Korn

Oliver Korn (født 10. juni 1984) er en tysk hockeyspiller, som har deltaget i tre olympiske lege.

Korn begyndte at spille hockey i en tidlig alder i Düsseldorfer HC. I 2006 skiftede han til Crefelder HTC, med hvem han tysk mester og vandt Europa-cuppen for mesterhold. Det blev dog kun én sæson i Krefeld, inden han vendte tilbage til Düsseldorf. I 2010 skiftede han til Uhlenhoster HC.

Han debuterede på det tyske A-hockeylandshold i 2005, og hans første triumf med dette hold var ved indendørs-VM i 2007, hvor tyskerne vandt guld. Samme år blev det også til sejr i Champions Trophy. 

Korn var første gang med til OL i 2008 i Beijing, hvor Tyskland blev nummer to i indledende pulje. I semifinalen vandt de over Holland efter straffeslag, mens de i finalen sikrede sig guldet efter en sejr på 1-0 over Spanien, der fik sølv, mens Australien fik bronze.

Ved OL 2012 i London indledte Tyskland med at blive nummer to i deres pulje, hvorpå de i semifinalen besejrede Australien 4-2, inden de genvandt OL-guldet med sejr på 2-1 over Holland, mens Australien blev nummer tre.

Han var også udtaget til OL 2016 i Rio de Janeiro, men fik ikke spilletid, da tyskerne vandt bronze.

Han har spillet over 200 landskampe og har i flere omgange indstillet sin karriere, men alligevel taget spillet op igen på lavere niveau, blandt andet i 2019 i Düsseldorf. Han arbejder nu i T.H.W., et firma der leverer udstyr til hockey.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Hockeyspillere fra Tyskland
Deltagere for Tyskland ved sommer-OL 2008
Medaljevindere ved sommer-OL 2008
Olympiske mestre fra Tyskland
Medaljevindere fra Tyskland ved sommer-OL 2012