kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mount Elgons nationalpark (Kenya)

.
Mount Elgons nationalpark ( er en nationalpark i   Trans-nzoia-distriktet i  Rift Valleyprovinsen i den vestlige del af Kenya, tæt ved grænsen til Uganda. Den ligger på  vulkanen Mount Elgons skråninger, og har et areal på  196 km². Nationalparken oprettedes i 1968. Et område på 3.663,70 km² blev udpeget som biosfærereservat i 1978.

Nationalparken nås af vejen fra  Kitale, eller via en lille landningsbane ved hovedindgangen. Den højeste top i området er  Koitoboss på  4.155 moh. som også er den højeste top i Kenya.

Blandt seværdighederne er flere lange  lavatunneler, en af verdens største caldera samt en rig flora.

Eksterne kilder og henvisninger

Nationalparker i Kenya
Biosfærereservater under UNESCO
Maramabønne

Maramabønne (Tylosema esculentum) kaldes også "Afrikas grønne guld". Planten vokser i tørre ørkenområder i det sydlige Afrika og er i stand til at opsamle det sparsomme vand og næringsstoffer fra jorden. Bønnerne indeholder 29-38% protein med 5 % lysin, 32-42% fedt, 19-27% kostfibre samt vitamin E, zink og jern og er derfor en vigtig næringskilde for befolkningen. Ved udbredelse og dyrkning regner man med at maramabønnen vil kunne erstatte andre bønner, der giver allergiske problemer.

Eksterne links 
 Mirakelbønne kan hjælpe mod underernæring – 14.10.2011
 Ørkenens bønner
 The lost crops of Africa. 13 Marama p 234-245
 Food and Agricultural Organisation of the United Nations 
 The Green Gold of Africa

Bælgfrugter
Ærteblomst-familien
Tintin: Enhjørningens hemmelighed

Tintin: Enhjørningens hemmelighed (engelsk originaltitel The Adventures of Tintin: Secret of the Unicorn) er en amerikansk animeret film som havde verdenspremiere i Bruxelles den 22. oktober 2011, premiere i USA den 23. december 2011. Filmen havde dansk premiere den 27. oktober 2011. Filmen er en bearbejtning af tegneserien om Tintin, skabt af den belgiske tegneserietegner Hergé. 

Steven Spielberg og Peter Jackson kom overens med at lave filmen om Tintin. Spielberg, som havde fået Hergés tilladelse til at lave en Tintin-film før hans død i 1983, afslørede ved Filmfestivalen i Cannes 2008 at han ville lave den første film før sit store projekt om præsidenten Abraham Lincoln. Filmen er den første af Spielberg som er filmet digitalt. 

Musikken er skrevet af John Williams, som flere gange har arbejdet sammen med Spielberg ved bl.a. Star Wars, Jurassic Park og Indiana Jones.

FIlmen bliver velmodtaget i pressen, med bl.a. 5 stjerner i Politiken, hvor journalist Søren Vinterberg skriver: "Spielbergs Tintin er næsten perfekt" og "...det lykkedes at omsætte Tintin vellykket til film". Spillefilmen er et af de flottest og mest detaljerede spillefilm, hvor man direkte forsøger at efterligne "rigtige mennesker". Den største kritik lyder på Dupont og Dupond, som ikke har samme komiske element, som i tegnefilmene.

Medvirkende 

 Jamie Bell – Tintin
 Andy Serkis – Kaptajn Haddock/Sir Francis Haddock
 Eric Stoltz – Dr. Krollspell
 Daniel Mays – Allan
 Daniel Craig – Ivanovich Sakharine/Rackham den røde
 Simon Pegg – Dupont
 Nick Frost – Dupond
 Toby Jones – Aristides Filosell
 Tony Curran – Løjtnant Delcourt
 Gad Elmaleh – Omar Ben Salaad
 Mackenzie Crook – Ernie
 Daniel Mays – Allan

Danske stemmer 
 Cyron Melville – Tintin			
 Tom Jensen – Kaptajn Haddock/François af Hadoque
 Olaf Johannessen - Ivanovich Sakharine/Rackham den røde
 Lars Thiesgaard - Dupond
 Thomas Mørk - Dupont
 Paul Hüttel - Lommetyv Ranesen
 René Benjamin Hansen - Barnaby Dawes
 Peter Hesse Overgaard - Crabtree

Andre stemmer:
 Anne Margrethe Dahl
 Lars Brygmann - Butler

Noter

Eksterne henvisninger 
 
 "Spielbergs Tintin er næsten perfekt" , anmeldelse i Politiken

Tintin-universet
Amerikanske film fra 2011
Animationsfilm fra USA
Eventyrfilm fra USA
Film instrueret af Steven Spielberg
Britiske film fra 2011
Franske film fra 2011
Film fra Australien
Film fra New Zealand
Film baseret på tegneserier
Min onkel fra Amerika

Min onkel fra Amerika er en fransk film fra 1980, der er instrueret af Alain Resnais.

Synopsis 
Jean (Roger Pierre), Janine (Nicole Garcia) og René (Gérard Depardieu) er tre ganske almindelige mennesker, hvis livsforløb ofte sætter dem i konflikter, der udløser aggressiv adfærd.
Deres liv og opførsel sættes i relief gennem adfærdsforskeren Henri Laborit, hvis rotteforsøg vises parallelt med fortællingen.

Medvirkende 
 Gérard Depardieu – René Ragueneau
 Nicole Garcia – Janine Garnier
 Roger Pierre – Jean Le Gall
 Nelly Borgeaud – Arlette Le Gall
 Pierre Arditi – Zambeaux, repræsentant for hovedkontoret i Paris
 Gérard Darrieu – Léon Veestrate
 Philippe Laudenbach – Michel Aubert
 Marie Dubois – Thérèse Ragueneau
 Henri Laborit – Sig selv
 Bernard Malaterre – Jean's far
 Laurence Roy – Jean's mor
 Alexandre Rignault – Jean's bedstefar
 Véronique Silver – Janine's mor
 Jean Lescot – Janine's far
 Geneviève Mnich – René's mor

Eksterne henvisninger 
 

Dramafilm fra Frankrig
Franske film fra 1980
Film af Alain Resnais
Total War (serie)

Total War er en serie strategispil fra den britiske udvikler Creative Assembly. Serien startede i 2000 hvor Shogun: Total War blev udgivet, det seneste spil i serien er Total War: Warhammer III udgivet i 2022.

Hovedspil 
rise of the chaos dwarwes

Spin-off spil

Eksterne henvisninger 
 TotalWar.com

Strategispil
Windows-spil
Computerspilserier
Det er gratis for piger

Det er gratis for piger er en fransk kortfilm fra 2009, instrueret af Marie Amachoukeli og Claire Burger.

Handling 
To veninder, en går på frisørskole, den anden arbejder på restaurant. De drømmer fremtidsdrømme. De mødes med de lokale fyre om aftenen og joker og flirter. Men for den ene bliver det til mere end flirt. Dagen efter finder hun ud af, at hendes eskapade er lagt ud på internettet af en, der har filmet med en mobiltelefon.

Medvirkende 
 Laetitia Hadri – Laetitia
 Yeliz Alniak – Yeliz
 Vicente Lopez Lama – Vicente
 Aurore Dos Santos – Aurore
 Michael Ehlen – Michael
 Raymond Burger – Rektor
 Sébastien Knoepfly – Professor
 Jean-Marie Meyer – Pedel
 Zhora Hamza – Tjener
 Justine Hestroffer – Laetitia's veninde
 Hulya Bacak – Yeliz's mor
 Loïc Zaskurski – Koll
 Marc Citarelli – Tarell

Priser 
 César for bedste kortfilm

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Kortfilm fra Frankrig
Franske film fra 2009
Oscar og den lyserøde dame

Oscar og den lyserøde dame () er en fransk film fra 2009, instrueret af Eric-Emmanuel Schmitt.

Handling 

10-årige Oscar (Amir Ben Abdelmoumen) er dødsyg af kræft og har kun 12 dage tilbage at leve i. Men ved hjælp af Rose (Michèle Laroque), damen i pink, kommer han til at føle, at han har levet et helt liv på de 12 dage.

Medvirkende 
 Michèle Laroque – Rose
 Amir Ben Abdelmoumen – Oscar
 Max von Sydow – Dr. Dusseldorf
 Amira Casar – Madame Gommette
 Constance Dollé – Oscar's mor
 Jérôme Kircher – Oscar's far
 Mylène Demongeot – Lily
 Mathilde Goffart – Peggy Blue
 Bruno Metzger – Peggy's far
 Catherine Israel – Peggy's mor
 Thierry Neuvic – Victor

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Film instrueret af Eric-Emmanuel Schmitt
Dramafilm fra Frankrig
Franske film fra 2009
Crime d'amour

Crime d'amour er en fransk film fra 2010 instrueret af Alain Corneau.

Handling 

Christine (Kristin Scott Thomas) er en international forretningschef. Hendes succes er i høj grad betinget af den intelligente og smukke medarbejder Isabella (Ludivine Sagnier). Christines elsker Philippe (Patrick Mille) kommer imidlertid på tværs af samarbejdet mellem Isabella og Christine, og en tragedie udvikler sig.

Medvirkende 
 Ludivine Sagnier – Isabelle Guérin
 Kristin Scott Thomas – Christine
 Patrick Mille – Philippe
 Guillaume Marquet – Daniel
 Gérald Laroche – Gérard
 Julien Rochefort – Advokaten
 Olivier Rabourdin – Dommeren
 Marie Guillard – Claudine, Isabelle's søster
 Mike Powers – Boss 1
 Matthew Gonder – Boss 2
 Stéphane Roquet – Fabien

Remake 
Et engelsksproget remake er planlagt under titlen Passion instrueret af Brian De Palma

Eksterne henvisninger

Kilder 

Franske film fra 2010
Film instrueret af Alain Corneau
Dramafilm fra Frankrig
Franske film fra 2009
Peter Hasselgreen

Peter Hasselgreen (født 12. juli 1974) er en tidligere dansk fodboldspiller der sluttede sin karriere i BK Frem.
Han blev danmarksmester til indendørs DM med Køge BK i 1999, hvor de besejrede FC København 8-3 i finalen.

Referencer 

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Boldklubben Frem
Fodboldspillere fra Køge Boldklub
Jacob Weinreich

Jacob Weinreich (født 1972 i Hasle) er en dansk forfatter. Han voksede op i Hasle, Aarhus, og er sproglig student fra Århus Statsgymnasium. Han flyttede til København i 2001, hvor han blev optaget på Den Danske Filmskoles manuskriptlinje.

Weinreich debuterede som forfatter i april 2001 med romanen Ringside udgivet af forlaget Tiderne Skifter. Han har siden skrevet romanerne Anfield Road og Mellemlandinger, og senest i 2020 roman Pigen fra den franske skole. Desuden har han udgivet børne/ungdomsserien Monsterjægerne (2005-2011), børne/ungdomsbogen De fortabte sjæles ø, Det blev en far, børne/ungdomsserien Kaptajn Blodskæg (2010-2011), børne/ungdomsserien Gyserklubben samt ungdomsserien Skorpionen og Drømmeværelset (2011-2013).

Weinreich udgav i 2010, under pseudonymet A.J. Kazinski, kriminalromanen Den sidste gode mand, som er et samarbejde imellem Weinreich og Anders Rønnow Klarlund.

Bibliografi med Kazinski 
 Kazinski: Den sidste gode mand (2010)
 Kazinski: Søvnen og døden (2012)
 Kazinski: En hellig alliance (2013)
 Kazinski: Forfølgerne (2014)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Romanforfattere fra Danmark
Krimiforfattere fra Danmark
Personer fra Bornholm
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Manuskriptforfattere fra Danmark
Sidi-Bouzid

Sidi-Bouzid er en by, der ligger midt i Tunesien. Det var her Mohamed Bouazizi var med til at starte Jasminrevolutionen, der har bredt sig til hele Mellemøsten. 

Byer i Tunesien
Valentín Paz-Andrade

Valentín Paz-Andrade (født Pontevedra, 23. april 1898, død Vigo, 19. maj 1987) var en galicisk digter, forfatter og entreprenør. Dagen for galicisk litteratur er dedikeret til ham i 2012.

Bibliografi 
 Pranto matricial (1955) .
 Los derechos sobre el espacio marítimo (1960) .
 La anunciación de Valle-Inclán (1967) .
 Sementeira do vento (1968) .
 La marginacíón de Galicia (1970) .
 X. R. Barreiro Fernández, F. Díaz-Fierros ..., Los Gallegos, (1976), La sociedad y la economía, (1975).
 A galecidade na obra de Guimarães Rosa (1978) .
 Cen chaves de sombra (1979) .
 Castelao na luz e na sombra (1982) .
 Galiza lavra a sua imagem (1985) .
 O legado xornalístico de Valentín Paz-Andrade (1997) .
 Epistolario, (1997) .

Referencer 

Digtere fra Spanien
Día das Letras Galegas
Hallandsk

Hallandsk er en almindelig fællesbetegnelse for de to hhv. østdanske eller sydsvenske dialekter, som tales i Halland. Hallandsk falder i to grupper, da der går en tydelig dialektgrænse umiddelbart syd for Varberg. I Hallands tre nordlige herreder (Fjäre, Viska og Himle) tales nordhallandsk, der viser lighed med dialekterne i Sydbohuslen og Vestergøtland, altså med båhuslensk, gøteborgsk og gøtamål/vestgøtisk. Sydhallandsk og mellemhallandsk  tilhører derimod det skånske sprogområde. Især de to sydligske herreder omtrent mellem elven Nissan og Hallandsås (Høgs og Tøndersø) udgør et overgangsområde.

Karakteristika 
Karakteristisk er klusilsvækkelsen af p, t, og k til b, d og g, som er udbredt over hele Halland med undtagelse af den østlige del af Faurås herred. Der findes en palatalisering (kirke → kjorka, give → je). Desuden findes diftongering af langt e til äi, ai, oi og åi i vid udstrækning (f. eks. sten → stajn, dele → dajla). Også verbernes personbøjning har været bevaret. Fra syd udbredte sig den skurrende tungerods-r-lyd, som også bruges i skånsk (i modsætning til tungespids-r)

Hallandske ord
Nogle almindelige (syd-)hallandske ord:
 Pølse = Kåv
 Tærte = Tåta
 Sport = Spot
 Farmor = Famor
 Bordtennis = Bådtennis

Litteratur 
 Niels Åge Nielsen: Dansk dialektantologi, Hernov 1978
 Sjöstedt Gösta, Folkmålen i nordöstra Skåne, Osby Hembygdsförening Årsbok 1966

Referencer 

Danske dialekter
Svensk sprog
Wolin

Wollin er en by på øen Wollin. Den er forbunden med fastlandet ved flere broer over Dievenow og ligger ved jernbanelinjen Wietstock-Wollin. Byen havde i 1925 4.720 indbyggere, amtsret, 4 skibsværfter, skibsfart, fiskerøgeri og -handel samt hestemarkeder. Wollin, som ligger på samme sted som det sagnomspundne, gamle Julin (Jomsborg), skal allerede i det 9. århundrede have været en rig handelsstad og var siden 1125 sæde for et bispedømme, som 1170 blev overflyttet til Kammin. Under de danske konger Valdemar 1.s og Knud 6.s gentagne tog i årene efter 1170 blev Wollin ødelagt, men blev snart efter genopbygget og fik byrettigheder i 1264. Under Trediveårskrigen blev Wollin indtaget af svenskerne i 1630, hvorefter den blev befæstet. I 1659 blev den besat af brandenburgerne, så i 1660 tilbageerobret af svenskerne og i 1675 atter indtaget af brandenburgerne, der måtte afstå den ved freden i 1679. Ved Freden i Stockholm blev den i 1720 afstået til Preussen, men den var på ny i svenskernes hænder i 1757, 1759 og 1807, dog hver gang for en kortere tid.

I de sidste krigsuger af 1945 blev byen næsten fuldstændigt ødelagt. Efter at den røde hær var rykket ind, blev Wollin sammen med hele Bagpommern tildelt Polen ifølge Potsdamaftalerne. Det satte gang i en tilvandring af polakker fra områderne øst for Curzonlinjen, hvor de var blevet stillet over for det valg enten at opgive deres nationalitet eller at udvandre. Næsten alle tysksindede indbyggere i Wollin blev i periode 1945-47 fordrevet af de polske myndigheder med henvisning til Bierutdekreterne, og de blev i mange tilfælde tvunget til at efterlade deres ejendele.

Eksterne henvisninger 

Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bind XXV, s. 372; opslag: Wollin

Byer i Polen
Wolin (ø)

Wolin (; pommersk: Wòlin) er navnet både på en polsk ø i Østersøen, ud for den polske kyst, og en by på øen. Administrativt øen hører til voivodskabet Vestpommern. Wolin er adskilt fra øen Usedom (Uznam) af floden Świna, og fra det pommerske fastland af floden Dziwna. Øen har et areal på 265 km², og dens højeste punkt er Grzywacz på 116 moh.

Vand fra floden Oder løber ud i Stettiner Haff og derfra gennem Peenestrom vest for Usedom, Świna mellem Usedom og Wolin samt Dziwna øst for Wolin ud i Pommernbugten i Østersøen.

Det meste af øen er bevokset med skov og består af postglacial bakker. I midten er Wolin Nationalpark. Øen er en vigtig turistattraktion i det nordvestlige Polen, og krydses af flere afmærkede turiststier, for eksempel den 73 km lange sti fra Międzyzdroje til Dziwnówek. En jernbanelinje forbinder Stettin og Świnoujście, ligesom Europavej E65 Stettin-Świnoujście krydser øen.

Forbindelse med Jomsborg 

Arkæologiske fund på øen er sparsomme, men på et areal på 20 hektar er der gjort fund af den næststørste markedsplads ved Østersøen fra vikingetiden. Nogle forskere har spekuleret i, om Wolin kan have været den semi-legendariske bosættelse Jomsborg. Imidlertid har andre afvist identifikationen, eller endda den historiske eksistens Jomsborg.

Gwyn Jones bemærker, at størrelsen af byen blev overdrevet i samtidige kilder, for eksempel ved af Adam af Bremen, der hævdede at Wolin/Jomsborg var "den største by i Europa". Arkæologiske udgravninger har dog gjort fund af en havn stor nok til 360 krigsskibe (som hævdet af Adam), og af et større citadel. Byen var beboet af både slavere og nordboere.

Kultur 
Hvert år afholdes Europas største germansk-slaviske vikinge-festival på øen.

Se også 
 Haraldsguldet

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bind XXV, s. 372; opslag: Wollin

Øer i Polen
Jomsvikingerne
Edgars Rinkēvičs

Edgars Rinkēvičs (født 21. september 1973 i Jūrmala i Lettiske SSR) er en lettisk politiker, der siden juli 2023 har været Letlands præsident. Tidligere, fra 2011 til 2023, var han Letlands udenrigsminister. Rinkēvičs har yderligere tidligere været leder af Letlands Præsidentkancelli og statssekretær for det lettiske forsvarsministerium. Rinkēvičs var tidligere medlem af det politiske parti Latvijas ceļš.

Rinkēvičs' har fået sin uddannelse ved Jūrmalas 4. mellemskole, Letlands Universitet, Groningen Universitet i Nederland og National Defense University i USA. I perioden 1998 til 2004 var Rinkēvičs medlem af partiet Latvijas ceļš. I 1997 blev han udnævnt til statssekretær for det lettiske forsvarsministerium, en stilling han havde frem til 2008, hvor han fik tilbuddet om at være leder af Letlands Præsidentkancelli. Den 25. oktober blev Rinkēvičs udnævnt til at være Letlands udenrigsminister i Valdis Dombrovskis' tredje regering. Han er medlem af det politiske parti Vienotība (Enhed).

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 
 Letlands regerings hjemmeside  

Personer fra Jūrmala
Politikere fra Letland
Ministre fra Letland
Udenrigsministre
Fløjlsblomst

Fløjlsblomst (Tagetes) er en slægt med 50-60 arter, der er udbredt i Mellemamerika og Mexico. Det er stærkt lugtende, en- eller flerårige, urteagtige planter. Nogle få arter er halvbuske eller buske. Bladene sidder oftest modsat, og de er lappede eller uligefinnede med mere eller mindre tandet rand. Blomsterne danner en endestillet stand (en kurv) med fra 13 til mere end 100 tungeformede randblomster og 6-120 rørformede skiveblomster, der alle er frugtbare. Frugterne er nødder.

 Opret fløjlsblomst (Tagetes erecta)
 Esdragonfløjlsblomst (Tagetes lucida)
 Lakridsfløjlsblomst (Tagetes micrantha)
 Hvidgul fløjlsblomst (Tagetes minuta)
 Udspærret fløjlsblomst (Tagetes patula)
 Smalfliget fløjlsblomst (Tagetes tenuifolia)

Kurvblomst-familien
Baixa Pombalina

Baixa Pombalina (, eller Baixa) er et område, som dækker omkring 235.620 kvadratmeter i det centrale Lissabon, hovedstaden i Portugal. Det består af et netværk af gader nord for Praça do Comércio, omtrent mellem Cais do Sodré og Alfama-distriktet neden for Lissabon Slot, og strækker sig mod nord i retning af Rossio- og Figueira-pladserne og Avenida da Liberdade, en træ-omkranset boulevard kendt for sine skrædder-butikker og caféer.

Baixa er et elegant distrikt, primært bygget efter jordskælvet i Lissabon 1755. Det har fået sit navn efter Sebastião José de Carvalho e Melo, 1. Markise af Pombal, premierminister for Josef 1. af Portugal fra 1750 til 1777 og nøglefigur i oplysningstidens Portugal, der tog føringen i at beordre genopbygningen af Lissabon efter jordskælvet i 1755. Marquis af Pombal pålagde strenge betingelser for at genopbygge byen, og den nuværende opbygning efter gittermønster adskiller sig kraftigt fra den selvskabte gadestruktur, der prægede distriktet før jordskælvet.

Baixa har nogle af de første eksempler på jordskælvssikre konstruktioner. Arkitektoniske modeller blev testet ved at have tropper til at marchere omkring dem for at simulere jordskælv. Bemærkelsesværdige træk ved Baixas strukturer omfatter "Pombaline-buret", nogle symmetriske rammer bestående af træ-gitre med henblik på ligelig fordeling af jordskælvets kraft, og mellem-terrasse vægge, der er bygget højere end tagenes tømmerkonstruktioner for at nedsætte risikoen for brandspredning.

Baixa nedfældedes på Portugals "foreløbige liste" over potentielle verdenarvssteder den 7. december 2004, som erklærer området overlegent i forhold til andre planlagte områder i f.eks. Edinburgh, Torino og London; i særdeleshed omtaler fremlæggelsen, at planerne for genopbygningen af London efter Storbranden i London i 1666 "ikke gennemførte overordnede principper" som dem, der opnåedes i Pombaline Baixa.

Se også 
 Praça do Comércio
 Rossio
 Praça da Figueira
 Restauradorespladsen

Eksterne henvisninger 

 Foreløbig liste over kandidater til UNESCO's verdensarvsliste 
 Hjemmeside om Baixa Pombalina  

Portugals geografi
Daniels Pavļuts

Daniels Pavļuts (14. maj 1976 i Jūrmala i Lettiske SSR) er en lettisk politiker og den nuværende lettiske økonomiminister.

Pavļuts har fået sin uddannelse ved Letlands Musikakademi, hvor han i 1999 dimiterede med en bachelorgrad som pianist. I 2000 dimiterede han fra London City University med et diplom i kulturforvaltning, og i 2007 dimiterede Pavļuts fra Harvard University med en kandidat-uddannelse i offentlig forvaltning med speciale i ledelse. Fra den 24. februar 2003 til den 16. juni 2006 var Pavļuts statssekretær for Letlands kulturministerium. Pavļuts har virket i nogle virksomheder som bestyrelsesmedlem, og i nogle som bestyrelsesformand, og har også virket som konsulent. Den 25. oktober 2011 udnævntes han til at være Letlands økonomiminister i Valdis Dombrovskis' tredje regering.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 
 Letlands regerings hjemmeside  

Personer fra Jūrmala
Politikere fra Letland
Ministre fra Letland
Økonomiministre
Moritz von Strachwitz

Moritz Karl Wilhelm Anton von Strachwitz (født 13. marts 1822, død 11. december 1847) var en tysk digter.

Han studerede Jura i Breslau og Berlin, hvor han var Medlem af det litterære »Tunnel«-Selskab,
blev Referendar i Grottkau, levede senere paa sit Gods Schebetau i Mähren. Hans Lyrik er
præget af Temperament og Vilje. Han er ogsaa i sin Digtning en absolut Aristokrat, der hader
Filistrene og Plutokratiet. Han debuterede med »Lieder eines Erwachenden« (1842, 5. Opl.
1855), senere fulgte »Neue Gedichte«, »Gedichte« (samlet Udg. 1850, 8. Opl. med Indledning af
K. T. Weinhold 1891. Senere optrykt hos Reclam Nr 1009—10). Af hans ypperste Digte
kan nævnes Balladerne »Das Herz von Douglas«, »Helges Treue« og »Pharao«, samt »Germania«.

Digtere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Schlesien
Hermann Strack

Hermann Leberecht Strack (født 6. maj 1848 i Berlin, død 5. oktober 1922 sammesteds) var en tysk protestantisk teolog og forsker af jødedommen. 

Gennem det 1883 oprettede Institutum Judaicum virkede han — i forbindelse med interessen for jødemission — for kendskab til jødedommen, som han gentagne gange forsvarede mod antisemitiske angreb. Han har udgivet nogle kortfattede grammatiske og eksegetiske lærebøger til det Gamle Testamente, en Einleitung in den Talmud (1887, 4. udgave 1908) og nogle udvalgte Mishnatraktater
med noter. Som resultat af et møjsommeligt arbejde har han sammen med Paul Billerbeck udarbejdet et værk i 3 bind til belysning af det Nye Testamente ud fra datidens jødiske litteratur, Kommentar zum Neuen Testament aus Talmud und Midrasch I (til Matthæus) 1922, II (til Markus, Lukas, Johannes, Apostlenes Gerninger) 1924.

Kilder 
 

Teologer fra Tyskland
Orientalister fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Personer fra Berlin
Ansatte ved Humboldt-Universität zu Berlin
Tan Dun

Tan Dun (født 15. august 1957 i Si Mao Hunan Kina) er en kinesisk komponist.

Han har komponeret symfonien Heaven Earth Mankind for Hong Kongs uafhængighed i 1997. Han har ligeledes skrevet fire andre symfonier, operaer, orkesterværker, en klaverkoncert og musik til film.

Dun emigrerede i 1980'erne til New York i USA, hvor han studerede under Chou Wen-chung. 
Fik i 1999 Glenn Gould International Protégé Prize in Music.

Dun blev i 2008 bestilt af Google til at komponere en Internet Symphony nr. 1 (Eroica), som blev opført og indspillet af YouTube Symphony Orchestra.

Dun komponerer mest i avantgarde stil, med brug af østlige instrumenter og inspirationskilder, sammenblandet med vestlig inspiration fra komponister såsom Philip Glass, John Cage og Steve Reich.

Udvalgte værker 

 Symfoni "Li Sao" (1985) - for orkester
 Symfoni "Himmel jord menneskehed" (1997) - for orkester
 Symfoni 2000 (1999) - for orkester
 Symfoni (2009) - for strygeorkester
 Internet Symfoni nr. 1 "Eroica" (2009) - for orkester
 Klaverkoncert "Ilden (2008) - for klaver og orkester
 "Marco Polo" (1995)  - opera
 "Pæon Pavillion" (1998 Rev. 2010)  - opera
 "Et spejl af sjæl" (2002) - opera
 "Den første kejser" (2006) - opera
 "Græd ikke, Nan King" (1995) - filmmusik

Eksterne henvisninger 
 Tan Dun Webside 

Komponister fra Kina
Pianister fra Kina