kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sidste fælles forfader

Den sidste fælles forfader, LUA (last universal ancestor), også kaldet LUCA (last universal common ancestor) eller cenancestor, er den seneste organisme som alle nulevende organismer på jorden nedstammer fra. 
Hermed er den sidste fælles forfader den mest sene fælles forfader (MRCA, Most Recent Common Ancestor) af alt nulevende liv på jorden. LUA estimeres at have levet omkring 3,5 til 3,8 milliarder år siden (engang i æraen Arkæikum i æonen Prækambrium).

Charles Darwin forslog teorien med en universal fælles nedarvning gennem en evolutionær proces i sin bog On the Origin of Species, og sagde, "Therefore I should infer from analogy that probably all the organic beings which have ever lived on this earth have descended from some one primordial form, into which life was first breathed."</blockquote>

Egenskaber 

Baseret på egenskaber i øjeblikket delt af alle uafhængige levende organismer på jorden, er det muligt at udlede de definerende egenskaber af LUCA. 
 Den genetiske kode var baseret på DNA.
 DNAet var sammensat af fire nukleotider (deoxyadenosine, deoxycytidine, deoxythymidine og deoxyguanosine), for at udelukke andre mulige deoxynukleotider.
 Den genetiske kode var sammensat af tre-nukleotid codoner, netop producerende 64 forskellige codoner. Siden kun 20 aminosyrer bliver brugt, koder flere codon koder for den samme aminosyre. 
 DNAet blev holdt dobbelttrådet af en skabelon-afhængig DNA polymerase.
 DNAets integritet blev vedligeholdt af en gruppe af vedligeholdende enzymer, inklusiv DNA topoisomerase, DNA ligase og andre DNA-reparations enzymer. DNAet blev også beskyttet af DNA-bindende proteiner såsom histoner.
 Den genetiske kode blev udtrykt via RNA intermediater, som var enkelt-trådede.
...mere på den engelske Wikipedia.

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger
 University of Bristol (2011, December 22). Chinese fossils shed light on evolutionary origin of animals from single-cell ancestors. ScienceDaily

Liv
Slægtsforskning
Genetik
Falslev-Vindblæs Sogn

Falslev-Vindblæs Sogn er et sogn i Hobro-Mariager Provsti (Århus Stift). Sognet ligger i Mariagerfjord Kommune; indtil Kommunalreformen i 1970 lå det i Onsild Herred (Randers Amt). I Falslev Sogn ligger Assens Kirke, Falslev Kirke og Vindblæs Kirke

15. august 2011 blev sognet dannet ved sammenlægning af Falslev Sogn og Vindblæs Sogn,

I Falslev-Vindblæs Sogn findes flg. autoriserede stednavne:
 Ajstrup
 Assens (bebyggelse, ejerlav)
 Cimbria (bebyggelse)
 Falslev (bebyggelse, ejerlav)
 Falslev Hede (bebyggelse)
 Falslev Mark (bebyggelse)
 Haderup
 Hadsund Syd
 Hadsundbroen (bro)
 Lystrup
 Nebstrup
 Norup
 Norup Søndermark
 Norup Østermark
 Simonshøj (bebyggelse)
 Skarodde (areal)
 Slesvig (bebyggelse)

Noter

Eksterne henvisninger 
 
 

Sogne i Mariagerfjord Kommune
Sogne i Århus Stift
Sogne i Randers Amt
Etableret i 2011
Kuruc

Kuruc (ungarsk kurucok, slovakisk kuruci) var betegnelsen for de væbnede anti-Habsburgske oprørere i kongeriget Ungarn mellem 1671 og 1711.

Kuruc hæren bestod hovedsageligt af livegne, blandt andet ungarske protestantiske bønder, mange slovakker. De ledende adelige var fortrinsvis ungarere.

Den første kurucopstand 

Den første kurucopstand fandt sted i 1672. Kuruchæren samledes i Partium, i det nordlige Transylvanien, hvor mange flygtninge af forskellig oprindelse søgte ly for den religiøse og politiske forfølgelse i kongeriget Ungarn. De kaldte sig selv bújdosók (). Deres våben var i hovedsagen pistoler, lette sabler og fokos. Deres taktik og stil af krig var typiske for let kavaleri. De vigtigste undergrupper var protestanter, der modsatte sig habsburgernes overgreb under modreformationen, lavadelen, der forsøgte at holde fast i sine privilegier, mens habsburgerne gjorde forsøg på at fratage dem deres status og soldater fra végvárs (), som blev fyret af habsburgske generaler. Senere, da tyrkerne tabte terræn til de kejserlige hære, intensiveredes det habsburgske despoti og undertrykkelsen af ungarerne, spillede en stadig større rolle i mobiliseringen til kurucopstanden.

I begyndelsen af opstanden invaderede kuruchæren Øvre Ungarn i august 1672, hvor de erobrede slottene Diosgyor, Ónod, Szendrő og Tokaj. Efter sejren over den habsburgske hær nær Košice overgav byerne i Øvre Ungarn sig og mange fra den slovakiske og ruthenske befolkning i de nordlige amter sluttede sig til kuruchæren.

Kurucopstanden 1678 

I 1678 erklærede Imre Thököly, en af de mest indflydelsesrige adelsmand i Øvre Ungarn og Transsylvanien, krig mod habsburgerne. I august 1678 besatte Imre Thökölys hær næsten hele Nedre og Øvre Ungarn. Det habsburgske styre i kongeriget Ungarn kollapsede hurtigt. De flygtende sluttede sig til Thökölyopstanden, og  valgte ham officielt som deres leder i Szoboszló i Hajdú-Biharprovinsen i januar 1680 hvorefter kuructropperne blev optaget i Thökölys hær.

Fra dette tidspunkt og fremefter er kurucs historie synonyme med historien om de to store anti-habsburgske opstande i kongeriget Ungarn mellem 1680 og 1711, dvs Thökölyopstanden og Rákócziopstanden. Selvom disse bevægelser generelt kaldes kuruckrigene, havde disse anti-habsburgske opstande en meget bredere social base og mere komplekse politiske mål end de oprindelige kuruc bevægelser.

Kilder

Eksterne henvisninger 
En detaljeret tidslinie for alle kuruc-opstande
Forbindelse med Transsylvanien

Ungarns historie
Jean-Baptiste-Siméon Chardin

Jean-Baptiste-Siméon Chardin (1699 – 1779) eller Jean Siméon Chardin, var en fransk genre- og stillebenmaler fra Paris. Han var elev af Pierre-Jacques Cazes, kom derefter i Noël Coypels atelier, hvor han var sin lærer behjælpelig med udførelsen af forskellige detaljer i dennes malerier, og hvor hans sans for disse småtings maleriske behandling blev vakt. Han vandt da også sine første laurbær som stillebensmaler og blev 1728 optaget i akademiet som maler af blomster, frugter og stilleben, efter at han havde udstillet en række fortrinlige malede billeder, hvis farvevirkning og skuffende natursandhed imponerede akademikerne. Udmærkede prøver på denne ejendommelige side af Chardins kunst findes i talrig mængde i Louvre, endvidere i Angers, Cherbourg og mange flere steder. Chardins kunsthistoriske betydning ligger dog især i hans virksomhed som genremaler, folkelivsskildrer; hans rige produktion på dette område er som en fredelig hyggelig plet midt i tidens galante maleri; i stedet for rokokomaleriets elskovshandeler etc. fremstiller han borgerlige familieinteriører, i hvis rene, sunde luft livet glider hen under arbejde, bøn og huslig syslen: den tækkelige tjenestepige er optaget i sit luftige køkken, moderen hjælper børnene med påklædningen eller med lektier osv. – alt i en enkelt naiv fremstillingsvis, fri for Jean-Baptiste Greuzes sødladenhed, og med en farvekunst, der var langt forud for tiden. Chardins ærbart-borgerlige kunst, der en tid gjorde betydelig lykke, hvad de mange gengivelser i kobberstik vidner om, fejedes bort af Davids klassicisme for først omkring 1900  at drages op af sin ufortjente glemsel. Til Chardins kendteste værker hører Bordbønnen, Den arbejdsomme Moder, Korthuset, Olieflasken (i Louvre, der ejer ca. 30 af hans værker) og Damen, der vil forsegle Brevet (Kaiser-Friedrich-Museum i Berlin); Stockholms Nationalmuseum, har en halv snes billeder og National Gallery i London har fem.

Ældre litteratur angivet i Salmonsens Konversationsleksikon 
 Monografi af Brødrene de Goncourt, 1864
 Normand, Paris, 1902 
 G. Schefer, Paris, 1904
 Pilon, Paris, 1907
 Dayot og Vaillat, L’æuvre de Chardin et Fragonard, Paris, 1907
 Ernst Goldschmidt, Chardin, København, 1932

Malere fra Frankrig
Stillebenmalere
Franskmænd i 1700-tallet
Medlemmer af Académie des beaux-arts
Imre Thököly

Grev Imre Thököly de Késmárk (ungarsk Imre Thököly, Tököly eller Tökölli, kroatisk Mirko Thököly, slovakisk Imrich Tököli, 25. april 1657 – 13. september 1705) var en ungarsk statsmand, leder af en anti-Habsburg opstand, vasal-konge af Øvre Ungarn (1682 – 1685) og kortvarigt fyrste af Transylvanien (1690).

Eksterne henvisninger 

 Robert Nisbet Bain, Thököly, Imre på Wikisource 

Ungarns historie
Rumæniens historie
Fyrster af Transsylvanien
Köprülü-familien

Köprülü-familien (albansk Dinastia Kypriljotëve (Kyprilinjte eller Qypriljoti) var en osmannisk adelsfamilie af albansk oprindelse. Familien leverede seks storvesirer, (herunder Kara Mustafa Pasha, som var en stedsøn) og flere højere rangerende officerer. Bemærkelsesværdige efterkommere er blandt andet Mehmet Fuat Köprülü, en fremtrædende tyrkisk litteraturhistoriker. Medlemmer af familien bor fortsat i Tyrkiet eller USA.

Köprülü storvesirer 

I det Osmanniske Riges historie har Köprülü-vesirerne ry for at være dynamiske, men viste senere tegn på tilbagegang og stagnation. De tidlige vesirer var især fokuseret på militære kampagner, som styrkede rigets magt. Dette ophørte dog efter det katastrofale slag ved Wien gennemført af Kara Mustafa Pasha.

</center>

Kilder 

Albaniens historie
Personer fra det Osmanniske Rige
Disponere

En disposition eller at disponere er ord som stammer fra latin dis og ponere som betyder at anbringe.

Tekst 
At disponere en tekst eller et foredrag betyder, at man tilrettelægger og opbygger det på en bestemt måde – at man laver en disposition. Indenfor retorikken bruger man begrebet dispositio med samme betydning.

Økonomi 
Inden for økonomien bruges begrebet disponere om at at træffe beslutning om noget, eller at råde over noget og bestemme hvordan det skal bruges. 

Disponent er således en jobtitel, som bruges om en person, der leder en (større) afdeling i en forretning eller et firma, ofte inden for handel. Man taler her også om indkøbsdisponenter og salgsdisponenter, som er synonymer for indkøbere og sælgere.
 
Disponenter er via deres stilling tildelt prokura til at foretage normale handlinger vedrørende indkøb og salg, såsom afgørelser om pris, mængde, leveringsbetingelser og tidspunkt. Det er således disponenter, der træffer beslutning om virksomhedens indtægter og udgifter ved at indgå aftaler med kunder og leverandører.

Man kan også skelne mellem rammedisponering og detaildisponering. I forbindelse med virksomhedens overordnede planlægning udarbejdes der et budget, som fungerer som ramme for de enkelte afdelingers disponering. Afdelingschefer får på denne måde lov til at disponere. Det gør de fortrinsvis gennem deres underordnede, som gennemfører de planlagte handlinger i praksis ved at foretage detaildisponering. På den måde bliver der tale om detaildisponering, når man tænder for lyset i et lokale eller starter en maskine og fremstiller et produkt.

Erhvervsøkonomi
Osmannisk-tyrkisk (sprog)

Osmannisk-tyrkisk (osmannisk-tyrkisk لسان عثمانی, ) var en variant af tyrkisk, der var det officielle sprog i det Osmanniske Rige. Sproget indeholdt en del låneord fra persisk og arabisk, hvilket resulterede i at sproget ofte var uforståeligt for folk uden uddannelse.

Osmanniske Rige
Tyrkiske sprog
Uddøde europæiske sprog
Mehmed 4.

Mehmed 4. (moderne tyrkisk Mehmet (osmannisk-tyrkisk محمد رابع , også kendt som Avci Mehmed (), 2. januar 1642 – 6. januar 1693) var sultan i det Osmanniske Rige fra 1648 til 1687.

Mehmed kom på tronen i en alder af seks. Hans regeringstid var betydelig, da han ændrede sultanens stilling for evigt ved at overføre det meste af sin udøvende magt til sine storvesirer, Köprülü Mehmet Pasha, Köprülü Fazıl Ahmet Pasha og sidst Kara Mustafa Pasha.

Besøg af en kvæker 
I 1657 gik den 34-årige engelske kvæker Mary Fisher (ca 1623-98) i land på den græske kyst. Derfra gik hun til fods og alene gennem Makedonien og over bjergene i Thrakien til sultanens lejr. Mehmed modtog hende på samme vis, som han modtog en ambassadør og spurgte, om hun virkelig havde et budskab til ham fra Gud. Det vides ikke, hvad hun svarede ham; men bagefter spurgte hun, om han havde forstået hende, og han sagde: "Ja, hvert ord, og det er sandhed." Han tilbød hende at blive, og tilbød hende en eskorte på rejsen til Konstantinopel. Hun afslog under henvisning til sin tillid til Gud; men Mehmeds omtanke for hende står i stærk kontrast til den brutale behandling, Fisher havde fået hjemme i England og i New England.

Henvisninger

Eksterne links 

Osmanniske regenter
Abraham van Beijeren

Abraham van Beijeren (ca. 1620 i Haag, død marts 1690 i Alkmaar) var en nederlandsk maler.

Van Beijeren virkede i Haag og i Delft, senere i Amsterdam og Alkmaar. Beijeren har malet fortræffelige stillebensstykker, særlig med slimet glinsende fisk, farveprægtige frokostbilleder og lignende. Der findes en del arbejder af ham i privatsamlinger; i offentlige gallerier er han sjældnere.

I Statens Museum for Kunst i København kan Stilleben. Fisk på et stenbord ses.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Malere fra Nederlandene
Simon Skrivers Klit

Simon Skrivers Klit er en op til 26 meter høj fredet indlandsklit beliggende øst for Tversted Plantage og ca. 2 km sydøst for Skiveren i Frederikshavn og Hjørring Kommuner i Vendsyssel. Det er en vest-østvendt klitryg,  med nogle af de højeste klittoppe på Skagens Odde, og en af de mange gamle vandreklitter, som udgør en stor del af  området;  et landskabeligt flot område med en fin udsigt.

Området blev fredet i 1965, og er fredningen er på ca. 80 hektar.

Fredningsplanudvalget for de daværende Hjørring og Thisted Amter, motiverede fredningsforslaget med følgende ord: ”en særdeles karakterfuld og særegen højderyg, som går gennem landskabet, og som omtrent danner grænsen mellem klitarealerne og landbrugsarealerne ned mod Gårdbo Sø”.

Eksterne kilder og henvisninger
Om området på Fredninger.dk fra Danmarks Naturfredningsforening
Fredningskendelsen

Fredede arealer i Danmark
Lokaliteter i Hjørring Kommune
Lokaliteter i Frederikshavn Kommune
Klitter i Danmark
Natura 2000-område nr. 3 Jerup Hede, Råbjerg og Tolshave Mose

Natura 2000-område nr. 3 Jerup Hede, Råbjerg og Tolshave Mose er en naturplan under det fælleseuropæiske Natura 2000-projekt. Planområdet Jerup Hede, Råbjerg Mose og Tolshave Mose, har et areal på 4.024 hektar, og er udpeget som EU-habitatområde, og de centrale dele af området er også fuglebeskyttelsesområde; Råbjerg Mose og Tolshave, et område mellem Jebjerg og Tolshave Mose, er tillige fredet  . Kragskov og Strandby Hede ligger også i planområdet.

Området ligger i den østlige del af Vendsyssel i Frederikshavn Kommune, syd for Ålbæk Klitplantage mellem Ålbæk og Frederikshavn, med Jerup som nærmeste by.

Området rummer landets største areal med landskabstypen rimmer og dobber, og er landets vigtigste for dagsommerfuglen hedepletvinge; det vat et af hovedfokusområderne for LIFE ASPEA-projektet til bevarelse af . Området huser også det nordligste voksested for den fredede orkidé, maj-gøgeurt, og den eneste kendte bestand af mose-post i Danmark.
Her er ynglende tinksmed, trane, mosehornugle og rødrygget tornskade, hvilket begrunder udpegningen af fuglebeskyttelses-området.

Udpegningsgrundlag for Fuglebeskyttelsesområde nr. 6 

 Plettet rørvagtel (Y)
 Engsnarre (Y)
 Trane (Y)
 Tinksmed (Y)
 Mosehornugle (Y)
 Rødrygget tornskade (Y)

Se også 
 Internationale naturbeskyttelsesområder i Danmark
 Naturtyper i Danmark

Kilder og henvisninger 

 Kort over området
 Naturplanen
 Naturplanen 2016-2021
 Basisanalysen
 Basisanalysen 2016-21

Natura 2000-planer
Lokaliteter i Frederikshavn Kommune
Fuglebeskyttelsesområder i Danmark
EU-habitatområder i Danmark
Køge Adventistkirke

Køge Adventistmenighed blev stiftet den 22. maj 1932 på Jernbanehotellet. Menigheden blev stiftet af Pastor Gaston Emanuel Westman efter at han havde holdt en serie evangeliske møde i foråret 1932, netop på Jernbanehotellet. Menigheden er en del af Syvende Dags Adventistkirken i Danmark.

Menigheden havde ved stiftelsen 31 medlemmer, heraf var de 28 døbt af Westman.

Stiftelsen af menigheden Køge gik ikke stille fra sig, blandt andet samme dag som stiftlesen fandt sted gik Pastor Gjørup på talerstolen i Skt. Nicolaikirken for at tale imod adventisternes syn på voksendåb.

I de første 30 år samledes menigheden i et privat hjem i Køge i Niels Juelsgade. I denne periode faldt medlemstallet i menigheden til 19 personer.  

I 1952 købte menigheden ejendommen i Bjerggade 20. Denne bygning skulle bruges som både kirke og præstebolig, og der var desuden tre værelser på 1. sal som i starten blev udlejet. Bjerggade 20 var den Katolske kirkes skolebygning men da den ikke var i brug mere kunne Adventistmenigheden i Køge købe bygningen, et medlem i kirken mindes at indkøbsprisen var ca. 40.000 kr. 

Da den nye kirkebygning var købt, blev den ud over brugen til gudstjenesterne om lørdagen også benyttet af kirkens spejdertrop og som søndagsskole. Der var i 1955 45 børn i søndagsskolen og 25 i spejdertroppen, dog var der nogle af børnene der var medlemmer begge steder. Både søndagsskolen og spejdertroppen er i dag nedlagt. 

I 1980’erne voksede medlemstallet i kirken og bygningen i Bjerggade 20 blev for lille til menigheden, derfor købte man grunden Parkvej 13 og i 1989 indviede man en helt ny og moderne kirkebygning der i dag er rammen om kirkens aktiviteter.

Medlemstallet for menigheden i dag liger på ca. 70 voksne.

Der er flere aktiviteter i kirken heriblandt et ugentligt bibelstudium og gudstjeneste, samt en bibellæsegruppe. Kirken har et årligt loppemarked, hvor overskuddet går til ADRA, samt mulighed for at fejre juleaften i kirken.

Henvisninger 
 Kirkens hjemmeside
 Kirkens facebookside

Adventistkirke
Adventkirker i Danmark
Ernst Rüdiger von Starhemberg

Grev Ernst Rüdiger von Starhemberg (født 12. januar 1638 i Graz, død 4. januar 1701 i Vösendorf nær Mödling) var garnisonschef i Wien i løbet af den anden belejring af Wien i 1683, kejserlig general i det Tysk-romerske rige under den store tyrkiske krig og formand for Hofkriegsrat.

Starhemberg kæmpede i 1660'erne under Raimondo Montecuccoli mod franskmændene og osmannerne.
I 1683 blev han garnisonschef for Wien med færre end 20.000 mand til at forsvare byen mod 100.000 belejrende osmannerne. Den 15. juli 1683 nægtede Starhemberg at kapitulere, idet han regnede med hurtig ankomst af Leopold Is undsætningshær, og styrken af bymuren, der var blevet befæstet efter den første belejring af Wien i 1529.

Da undsætningshæren under Johan Sobieskis ledelse ankom i første halvdel af september, var Wien på randen af sammenbrud, bymuren var blevet brudt af osmanniske sappører, der havde gravet tunneller under murene, pakket dem med krudt og detoneret sprængladninger.

Den 12. september angreb 80.000 polske, tyske, venetianske, bayerske og saksiske tropper osmannerne og besejrede dem i slaget på Kahlenberg.

Eksterne henvisninger 

Generaler fra Tyskland
Grever fra Tyskland
Personer fra Graz
Tyskere i 1600-tallet
François Diday

François Diday (født 12. februar 1802 i Genève, død 28. november 1877 sammesteds) var en schweizisk landskabsmaler.

Diday studerede på tegneskolen i Genève, i Rom og Paris, og efter hjemkomsten skildrede han sit fædrelands højfjeldsnatur i stort sete landskaber. Han blev den højt ansete fører for den schweiziske stab af malere af alpenaturen, således lærer for Alexandre Calame. I arbejder som Mølle i Montreux, Stormen (1831), Sennhytte i Meiringer Thal, En Fiskerbaad paa den oprørte Genève-Sø viser hans talent sig i dets bedste udfoldning. Schweiz’ museer ejer gode prøver på hans kunst: Musée Rath i Genève, Basels museum med flere. Han udgav 1844 Croquis med otte litograferede landskabsbilleder.

Kilder 
 Holck, A.:

Eksterne henvisninger 

Malere fra Schweiz
Landskabsmalere
Salmonsens
Alexandre Calame

Alexandre Calame (født 28. maj 1810 i Vevey, død 19. marts 1864) var en schweizisk landskabsmaler.

Liv og gerning 

Calame kom efter en opvækst under meget trange kår, der tvang ham til en ansættelse ved en bank, 1829 i François Didays atelier. Calame malede alpe- og skovlandskaber og fik snart ry som sit lands største mester i skildringen af storartet alpenatur. Det er det effektfulde schweiziske alpelandskab med dets gletsjere, vandfald og bjergstrømme, hvorom hans kunst svinger i grandiose arbejder af ypperlig tegning og sikker komposition, medens det skorter på malerisk kraft, og den hyppige gentagelse af de samme motiver ofte bringer hans kunst over i rutinen. Calame har med held også fremstillet italiensk natur (Pæstums Ruiner, museum i Leipzig, hvor Calame er særlig rigt repræsenteret, med mange flere). Udstillinger i Paris, Berlin med flere gjorde hans navn verdensberømt. Blandt hans værker kan fremhæves: Montblanc, Jomfruen, Brienz-Søen, Monte Rosa og Mont Cervin, Motiv fra Vierwaldstätter-Søen, Bjergstrømmen (Dresdens Galleri) samt hans måske populæreste værk: De fire Aars- og Dagstider, fremstillet i en cyklus af fire landskaber: forårsmorgen, sommermiddag, efterårsaften og vinternat. I Ny Carlsberg Glyptotek Skovparti. Også en række dygtige og meget udbredte raderinger; endvidere litografier. I Genève blev der 1880 afsløret et monument for Calame.

Litteratur 
Eugène Rambert, Alexandre Calame, sa vie et son æuvre, Paris, 1884

Eksterne henvisninger 

 

Malere fra Schweiz
Landskabsmalere
Gaston Emanuel Westman

Gaston Emanuel Westman (1888–1967) var en dansk adventistprædikant, der i sit virke stiftede flere menigheder i Danmark.

G.E. Westman var i 1920'erne og 1930'erne aktiv forkynder for Syvende Dags Adventistsamfundet i Danmark. Her grundlagde han bl.a. menighederne i Ringsted, Sorø, Køge, Korsør og Stege. Derudover var han i perioder også ansat som præst for adventistmenighederne i bl.a. Odense, Horsens, Nakskov, Nykøbing F., Kalundborg og Rønne. Derudover virkede han også på Færøerne og i USA.

Før Westman læste til præst var han skorstensfejer. Ved afslutningen af sine teologiske studier udtrykte han sin glæde og taknemmelighed over, at han: 
... som skorstensfejersvend i København havde fået nåde til at modtage evangeliet og havde aflagt sin "sorte ham" for at uddanne sig til en anden "renselsesgerning," nemlig at forkynde evangeliets kraft, der kan rense hjerterne fra "syndens sod".

Foruden evangeliske emner, interesserede Westman sig også for afholdenhed fra alkohol og tobak. 

I 1918 blev Westman gift med Julie Marie Christensen, der stammede fra Skagen. 

Præster fra Danmark
Syvendedags-adventister
Silvaner

Silvaner er en hvidvinsdrue, som først og fremmest dyrkes i Alsace og Tyskland, hvor dens officielle navne er Grüner Silvaner. I Tyskland kendes den bedst i Liebfraumilch, og produktionen nåede sit højdepunkt i 1970'erne – i høj grad på bekostning af kvaliteten. Den har dog længe haft et bedre ry i Franken end i andre tyske vinregioner. Hvor Silvaner fra Alsace tidligere opfattedes som mere simpel vin, blev den i 2006 godkendt som en af de sorter, der kan bruges til at producere Alsace Grand Cru sammen med de fire 'ædle druer' fra Alsace, omend kun fra vinmarken Zotzenberg.

Denne dikotomi kan forklares ved bl.a. druens neutrale smag, som på den ene side kan føre til smagløshed, hvis ikke høstudbyttet nøje kontrolleres. På den anden side udgør dette også en tom tavle for jordbundsforholdenes udtryk, og på gode lokaliteter og med erfaren vinifikation kan Silvaner skabe elegante vine. Den har megen syre og når helt naturligt en høj mostvægt. Den blandes også med andre sorter som Riesling og Elbling og bruges også til dessertvin.

Ikke blot i Franken, men i alle tyske vinregioner blev der for knap tre årtier siden produceret mere Silvaner end Riesling. Druen og regionen var nærmest synonymer. Silvaner kan volde problemer i vinmarken og giver ikke enormt stort udbytte, hvorfor dens popularitet dalede med udbredelsen af nye krydsninger, f.eks. Müller-Thurgau, Scheurebe og Rieslaner.

Vin fra Franken hældes ofte på flaske af typen Bocksbeutel.

Noter 

Druesorter
Dzērbenes pagasts

Dzērbenes pagasts er en territorial enhed i Vecpiebalgas novads i Letland. Pagasten havde 1.011 indbyggere i 2010 og 743 indbyggere i 2016 og omfatter et areal på 124,60 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Dzērbene.

Kildehenvisninger 

Pagasts
Inešu pagasts

Inešu pagasts er en territorial enhed i Vecpiebalgas novads i Letland. Pagasten etableredes i 1945, havde 758 indbyggere i 2010 og 678 indbyggere i 2016 og omfatter et areal på 87,70 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Ineši.

Kildehenvisninger 

Pagasts