kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
DriveShaft

Drive Shaft er et fiktivt band i tv-serien Lost. I bandet er bl.a. Charlie Pace, og hans bror Liam. Man hører stort set kun om en enkelt sang, der går under navnet "You All Everybody."

Historie 

DriveShaft blev stiftet af brødrene Liam og Charlie Pace. Charlie er bandets bassist, tildels guitarist og primære sangskriver, medens Liam træder i karakter som bandets frontman.

De er punkteret på vej til et gig, første gang de hører deres egen sang i radioen.

Bandet opløses pga. Liams falmende deltagelse.

Oceanic Flight 815-lyttere 
Af dem om bord på Oceanic Flight 815, der har hørt DriveShaft kan bl.a. nævnes:
 I første sæsons "Pilot" fortæller Kate Austen i en samtale med Charlie, at hendes veninde ville blive helt vild, når hun fandt ud af at Kate havde snakket med ham.
 I anden sæsons "Everybody Hates Hugo" hører han og hans ven DriveShaft i en pladebutik og beskriver dem som "SuckShaft."
 John Locke har også hørt DriveShaft. Han er overbevist om at deres debutalbum er stærkere end anden album.

Lost

fr:Charlie Pace#Avant le crash
hu:Charlie Pace#Drive Shaft
Spekulativt frimureri

Spekulativ frimureri er betegnelsen for det arbejde, som frimurere gør i frimurerloger ved at udføre ritualer og undervise i disse. Frimurerne har taget et praktisk håndværk, de operative murere og deres værktøj, og anvendt det filosofisk eller spekulativt til at forklare en verden, som ikke er umiddelbar synlig for menneskets sanser.

Frimureri
Stavekontrol

I computerterminologi er en stavekontrol en design feature eller et software program designet til at tjekke stavningen af ord i et dokument og som normalt kan komme med forslag til stavningsforslag. En stavekontrol kan implementeres som en selvstændig applikation, der er i stand til at arbejde på en blok af tekst. I mange tekstbehandlingsprogrammer, søgemaskiner og e-mail-programmer er der indlejret en stavekontrol.

Sprogteknologi
Svinekød

Svinekød eller flæsk er kød fra svin. I daglig tale bruges flæsk om svinets fede partier, mens de magre kaldes kød. Svinekød er det mest almindelige kød for kinesere, thailændere, vietnamesere og til en vis grad amerikanere. Det er forbudt jøder og muslimer at spise svinekød. Det er hverken kosher eller halal.

Europas befolkning har spist svinekød allerede fra landbrugets indførelse, og der eksisterer ikke noget tabu mod det. Derimod var det ilde set at spise hestekød, da kristendommen vandt frem. Forordninger fra Christian den 7. søgte at overbevise om, at hestekød var spiseligt.

Danskernes forbrug af svinekød har været støt stigende siden 1960'erne, mens forbruget af oksekød har været stabilt.

Siden 2018 er betegnelsen for svinekød ændret til grisekød, angiveligt pga. at dette ord er mest brugt af ungdommen.
Oprindelig betegnede svin arten og det voksne dyr, mens gris betegnede ungerne; men denne skelnen kan ikke længere opretholdes.

Hakket grisekød kaldes flæskefars.

Se også 
 Bacon – en udskæring
 Ornelugt – en ubehagelig lugt ved kød fra hangrise, som ikke blev kastrerede som pattegrise

Noter
Hvidbåndet humlesvirreflue

Hvidbåndet Humlesvirreflue (Volucella pellucens) er en 15-16mm lang svirreflue, som er udbredt i det mest af Europa, over Asien til Japan. Den voksne svirreflue færdes primært i skov men træffes også i haver og eng.

Eksterne henvisninger 
 DMU – B-FDC – Rødlistedata for arten hvidbåndet humlesvirreflue

Svirrefluer
Kunstgødning

Kunstgødning eller handelsgødning er gødning, som er fremstillet ad kemisk vej. Da gødningen ikke stammer fra organiske processer opfattes den som kunstig i forhold til naturgødning, kompost eller andre naturprodukter. Grundlaget for fremstilling af kunstgødning blev klarlagt af Justus von Liebig i to værker, som udkom i henholdsvis 1840 og 1842: Die organische Chemie in ihrer Anwendung auf Agricultur und Physiologie (dvs. "Den organiske kemi anvendt på jordbrug og fysiologi" eller kort og godt: agrikulturkemi), og Die Thierchemie oder die organische Chemie in ihrer Anwendung auf Physiologie und Pathologie (dvs. "Dyrekemien eller den organiske kemi anvendt på fysiologi og patologi"). Her viste han, at planterne optager nedbrydningsprodukter fra de organiske gødningsstoffer i form af simple, kemiske forbindelser, og derfra var springet ikke langt til at fremstille disse forbindelser industrielt.

Fordele ved kunstgødning
Kunstgødningerne har en række fordele, som er baggrunden for deres sejrsgang i det industrialiserede landbrug:
Lille udvaskning , da gødningen tildeles i vækstsæsonen og den er fuldt tilgængelig for planterne
Gødningen kan doseres præcist i forhold til de stoffer, som fjernes ved høst
Gødningen er let at transportere og oplagre
Gødningen er let at fordele
Gødningen er billig, når man sammenligner pris med gødningskraft/kg
Gødningen kan fremstilles bæredygtigt med sol,vind eller vandkraft

Ulemper ved at bruge kunstgødning

Gødningen kan forårsage svidninger på planternes overjordiske dele
Kunstgødning kan let forrykke balancen i jorden, så der opstår "relativ næringsmangel"
Kunstgødning forsyner ikke jordbundens organismer med organisk stof
Kunstgødningen fremskynder nedbrydning af jordens humusindhold
Kunstgødning repræsenterer et betydeligt, men skjult forbrug af fossilt brændstof
Kunstgødning, hvis brugt for meget, kan sive ned i grundvandet

Forskellige typer kunstgødning
Blandingsgødninger
Hoechst
Hornumblanding
NPK
PK
NP
NK
Enkeltstofgødninger
Kvælstofgødninger
Flydende ammoniak
Svovlsurt ammoniak
Urea (Urinstof)
Kalksalpeter ("Norgesalpeter")
Kalkammonsalpeter
Natriumnitrat ("Chilesalpeter")
Fosforgødninger
Thomasslagge
Råfosfat
Superfosfat
Triplesuperfosfat
Kaliumgødninger
Kainit
Svovlsurt kali
Magnesiumgødninger
Kainit
Kieserit
Bittersalt

Økologisk landbrug 

På grund af de nævnte ulemper ved at bruge kunstgødning, men også ud fra en mere grundlæggende omsorg for kvaliteten af dyrkningsjorden, har man besluttet, at økologisk landbrug må afstå fra brugen af kunstgødning. I princippet er der intet i vejen for at gødske et mark med kunstgødning for derefter at kompostere grønmassen, som senere kan bruges til gødskning af økologisk drevne marker. Det er dog et krav, at de kunstgødede arealer befinder sig på en anden ejendom (et andet matrikelnummer) end det godkendt økologiske landbrug.

Gødning
Økologi
Urnes stavkirke

Urnes stavkirke på Urnes er Norges ældste stavkirke. Den er dateret til omkring 1100 – 1150.
Kirken ligger på gården Ornes på sydsiden af Lustrafjorden i Luster kommune i Vestland fylke.

Den enestående kirke er på UNESCOs verdensarvliste.

Koret menes opført i 1601 og indeholder malerier af alle apostlene. Prædikestolen er skænket af en af byens rige indbyggere i 1695.

Urnesstil 
Den særlige, meget forfinede stil i træudskæringerne kan genfindes på mange genstande fra den sene vikingetid. Da kirken er det mest markante eksempel, har man kaldt stilarten for Urnesstil.

Billeder

Se også 
 Stavkirker i Norge

Litteratur 
 Christie, Håkon. 2009. Urnes stavkirke : den nåværende kirken på Urnes. Oslo: Pax Forlag/Riksantikvaren.

Eksterne kilder/henvisninger 

 
 Fortidsminneforeningen  (norsk)

Vestlands geografi
Stavkirker i Norge
Luster
Johan Oxe

Johan Oxe er navnet på flere personer:

 Johan Oxe til Tordsø (død o. 1490) – dansk rigsråd
 Johan Oxe til Nielstrup (død 1534) – dansk rigsråd og søn af ovenstående
Johan Oxe til Nielstrup

Johan Oxe til Nielstrup (død 24. december 1534) var dansk rigsråd.

Han antages at være født omkring år 1487. Han var søn af Johan Oxe til Tordsø og Inger Torbensdatter Bille samt bror til Torben Oxe.

På kong Hans' tid nævnes han som hofsinde. Under Christian 2. havde han efter sin broder Torben fra 1517-22 Lindholm i Skåne i pant. Under Frederik 1. blev han i 1523 rigsråd, kort efter ridder og fik Ravnsborg Len på Lolland.

Han ejede Nielstrup på Lolland og blev gift med Mogens Gøyes datter Mette, formodentlig for på denne måde at afslutte en langvarig strid mellem Gøyerne og Oxerne om gården Tordsø i Skåne. Med hende fik han døtrene Pernille Johansdatter Oxe, senere gift med Otto Rud til Møgelkjær, Anne Johansdatter Oxe til Gisselfeld, Johansdatter Oxe, senere gift med Hans Barnekow til Birkholm og Tølløse, og Sidsel Johansdatter Oxe, senere gift med rigsråd Erik Jørgensen Podebusk til Bidstrup, samt sønnerne Albert Oxe til Nielstrup, den senere rigsråd Peder Oxe til Nielstrup og Eskild Oxe til Løgismose.

I finansielle vanskeligheder solgte Henrik Gøye godset Gisselfeld til Johan Oxe; men denne handel blev senere erklæret for ugyldig. 

Han hørte, i modsætning til sin svigerfader, til Rigsrådets katolske parti. Under Grevens fejde gik han, ligesom den øvrige adel på Sjælland, over til Grev Christoffer, der gav ham fornyet adkomst til Ravnsborg Len, men under en folkerejsning i slutningen af 1534 blev han på sin gård Nielstrup angrebet af borgere og bønder. Netop som han vile rette en falkonet mod disse, sprang den og dræbte ham selv. Han er begravet i Våbensted Kirke.

Johan
Rigsråder fra Danmark
Danskere i 1500-tallet
Tjek fødselsår
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Godsejere fra Danmark
Lensmænd fra Danmark
Krydsfelt (magasin)

Krydsfelt var et magasin () for de studerende ved Danmarks Tekniske Universitet, DTU, der fra 15. juni 2005 til 2015, udkom hver måned, i undervisningsperioden, på DTU. Ideen med magasinet var bl.a. at udfylde det tomrum, der opstod da det hidtidige studenterblad på DTU, Sletten, udkom for sidste gang 22. juni 2004.

Det var Krydsfelts ønske at virke som inspiration, information og debatmedie, såvel som at vise sider af det mere uformelle miljø på DTU ved at være DTU's uafhængige stemme, der udtaler sig om for eksempel studenterpolitik, faglige projekter, studiemiljø og sociale arrangementer. Krydsfelt henvendte sig til alle studerende og ansatte ved DTU, i alt ca. 10.000. 

Krydsfelts redaktion bestod af to lønnede redaktører og en layouter, samt en mængde af frivillige skribenter. Det lå frit for alle studerende og andre interessenter ved DTU at bringe indlæg i Krydsfelt. De blev bragt i det omfang, som pladsen tillod.

Krydsfelt havde et oplag på 4000 stk. og udkom 9 gange om året, og distribueret til 20 standere fordelt på DTU’s Campus, sendt til alle kaffestuer og studerendes væresteder og promoveret jævnligt i kantiner og studenterhuset af sampler piger.

Eksterne henvisninger
 

Danmarks Tekniske Universitet
Etableret i 2005
Sletten (avis)

SLETTEN – Avisen ved DTU var Danmarks ældste universitetsavis og udkom oprindeligt på DTH og DIA. Avisen udkom i perioden 16. februar 1971 – 22. juni 2004.

Historie 
Sletten startede sit liv i februar 1971, da Slettens første redaktør, David Jens Adler, blev kontaktet af dr.techn. Claës Dyrbye og bedt starte en avis på DTH og DIA. Tidligere havde DTH, DIA og PF, i et konsortium, enedes om at oprette "Den selvejende institution avisen ved DTH og DIA". Til uddelingen havde man betjente så tilbage stod finanseringen og navnet. Bladet blev det første år bevilget 50 000 kr., taget ud af DTH's driftmidler. Navnet blev fundet ved en konkurrence og blev "SLETTEN", der er en henvisning til Lundtoftesletten, hvor DTU ligger.

Det var i starten planlagt, at bladet skulle finansieres udelukkende af reklamer, dette viste sig dog at være en umulighed. Så DTH, DIA og PF har hele tiden måtte bistå med økonomisk hjælp. Derefter gik arbejdet ud på at finde et trykkeri, der var billigt og stort nok til at kunne udgive bladet hver tirsdag. Valget faldt på Folkebladets Tryk i Ringsted.

I starten udkom avisen i tabloidformat med minimum 8 sider, hver tirsdag, i de to semestre. Efter et par år blev der tegnet kontrakt med Berlingske Tidende. SLETTEN blev trykt for rimelige penge i BT's forme og sat og produceret i spildtiden i sætteriet.

Bladet havde til slut et oplag på 7.000 og udkom 17 gange årligt. Det distribueres til studerende og ansatte på DTU, øvrige tekniske universiteter, relaterede organisationer, presse, abonnerende virksomheder og Folketinget.

Se også 
 Krydsfelt – Det nuværende studenterblad på DTU.

Eksterne henvisninger 
 Sletten nr. 10 34. årgang 22. juni 2004.  (sidste udgave)
 4 sider af SLETTEN nr. 9, 27. maj 2003.

Danmarks Tekniske Universitet
Etableret i 1971
Ophørt i 2004
DTH

DTH eller dth har flere betydninger:
 Danmarks Tekniske Højskole (nu Danmarks Tekniske Universitet)
 Direct-to-home
Æltet ost

Æltede oste er, indtil ostens formning, fremstillet som de fleste andre faste ostetyper. Forskellene fremkommer, når ostevallen tappes af, og ostekornene videreforarbejdes. Æltet ost bliver således doseret med salt og æltet i hånden eller med maskiner for at fordele saltet og findele ostekornene, så de bliver ensartede i størrelse. Dette bevirker, at osten får en jævn og glat overflade med ensartet hulsætning. Herefter hældes ostekornene i forme og presses ad flere gange, lægges til køling, saltning i saltlage og til sidst til modning.

At man ælter salt ind i osten, giver netop den æltede ost dens karakter. Der er mere fylde i smagen, og osten er mere fast end andre skæreoste, og samtidig gør saltet, at enzymerne modner osten i mindre grad og gør osten "mindre stærk".

Af danske æltede ostetyper findes kun maribo-osten. Smagsmæssigt minder den mest om Gouda.

I gammel tid, hvor man lavede mere æltet ost end i dag, var det et fysisk hårdt arbejde at ælte osten. Heraf er et ordsprog opstået blandt mejerister: "Mejeristens sved gør osten fed".

Oste
Valle (ost)

Valle er betegnelsen for den del af ostemassen, som udskilles under fremstillingen og ikke anvendes i osten. Den består af vand, proteinerne albumin og globulin, laktose, og en forsvindende del af andre af mælkens bestanddele, der er så små, at de ikke tilbageholdes i ostemassen. Valle anvendes så til andre formål, såsom opkoncentrering og udvinding af proteinerne eller til dyrefoder.

Anvendelse af vallen 
Valle kan anvendes til:
 Rivella, Schweiz' mest populære sodavand, med et indhold af valle på 35%.
 Myseost.
Ricotta.
Foder til grise.

Mælk
Mejeriprodukter
Romantik på sengekanten

Romantik på sengekanten er en dansk sengekantsfilm fra 1973 med manuskript og instruktion af John Hilbard.

Medvirkende 
Blandt de medvirkende kan nævnes:

 Birte Tove
 Paul Hagen
 Annie Birgit Garde
 Ole Søltoft
 Karl Stegger
 Søren Strømberg
 Arthur Jensen
 Ole Monty
 Ulf Pilgaard
 Judy Gringer
 Gotha Andersen
 Willy Rathnov
 Marie-Louise Coninck
 Susanne Jagd
 Lise-Lotte Norup
 Bjørn Puggaard-Müller
 Kirsten Passer
 Miskow Makwarth
 Ulla Jessen
 Esper Hagen
 Valsø Holm
 Bendt Reiner
 Lilli Holmer
 Benny Hansen
 William Kisum
 Holger Vistisen
 Gertie Jung
 Kate Mundt

Eksterne henvisninger 
 
 Den originale biograftrailer på Bellabio  

Sengekantsfilm
Danske film fra 1973
Der må være en sengekant

Der må være en sengekant er en dansk film fra 1975, med manuskript og instruktion John Hilbard.

Den er sammen med Sømænd på sengekanten en af de to film i Sengekantsfilm-serien, der indeholder hardcore porno.

Blandt de medvirkende kan nævnes:

 Søren Strømberg
 Vivi Rau
 Paul Hagen
 Annie Birgit Garde
 Ole Søltoft
 Lise-Lotte Norup
 Anne Bie Warburg
 Arthur Jensen
 Kirsten Passer
 Valsø Holm

Eksterne henvisninger 
 
 Den originale biograftrailer på Bellabio  

Sengekantsfilm
Danske film fra 1975
Fisket ost

Fisket ost er en ost, som har en snitflade med mange små, uregelmæssige huller på størrelse med riskorn. Inden ostevallen aftappes, fremstilles de fleste faste oste på samme måde, og forskellene kommer derfor først frem senere:

En fisket ost fremstilles ved at ostekornene efter aftapning af ostevallen "fiskes" op af ostekarret, afdryppes for valle og hældes i forme. De presses kun let for at lukke overfladen og lægges i varmt vand i kort tid for yderligere at lukke overfladen. Hvis der ikke blev lukket af, ville der  trænge luft, vand, uønskede bakterier eller andet ind i osten og ødelægge modningen. Herefter køles osten, lægges i saltlage og til  modning.

Modningstiden er afhængig af den ønskede ostetype og fedtindholdet, men fra 8-10 uger er ikke unormalt. Af danske fiskede oste findes kun Havarti og Esrom.

Oste
Opstukket ost

Opstukket ost er, indtil ostens formning, fremstillet som de fleste andre faste ostetyper. Forskellene fremkommer når ostevallen tappes af og ostekornene videreforarbejdes. Men faktisk begynder den opstukne ost før vallen aftappes, ostekornene presses og udskæres eller "opstikkes", nemlig i sin grundform mens de stadig ligger under vallen. Dette bevirker at der ikke kommer luft med blandt ostekornene, og osten får derfor en helt glat snitflade med få regelmæssige huller. De få huller fremkommer under modningen, når mælkesyrebakterier udskiller CO2, kuldioxid, under omdannelse af den tilbageværende laktose til mælkesyre. Opstukket ost er den foretrukne ostetype i Danmark af de faste oste, og mest kendt er nok Danbo.

Oste
Limerick

Limerick har flere betydninger
 Limerick (by) – en by i Irland
 Limerick (poesi) – en digtform
 Limerick, USA – en by i Pennsylvania i USA
Magdalena Kožená

Magdalena Kožená (født 1973 i Brno) er en tjekkisk mezzosopran. Hun studerede på konservatoriet i Brno og på teaterskolen i Bratislava, hvorfra hun tog eksamen i 1995. Hun var tilknyttet Wiener Volksoper fra 1996 til 1997. Hun optræder nu på alle de store operascener, men vender ofte tilbage til Tjekkiet, hvor hun synger ved forårsfestivalen i Prag og ved Concentus Moraviae-festivalen.

Personer fra Tjekkiet
Operasangere
Personer fra Brno
Papyrus 46

Papyrus 46 eller P46 er blandt de ældste bevarede håndskrifter af Det Ny Testamente. Det er en næsten komplet samling af Paulus' breve og anses for at være en afskrift fra ca. år 200.

Der er bevaret 86 papyrusblade, men skriftet menes at have bestået af 104 blade. De 18 forsvundne blade har siddet i begyndelsen og i slutningen af skriftet.

Papyrus 46 er skrevet på græsk og indeholder de sidste otte kapitler af Romerbrevet, hele Hebræerbrevet, næsten hele 1. Korintherbrev og 2. Korintherbrev, brevene til efeserne, galaterne, filipperne og kolossenserne samt to kapitler af det første brev til thessalonikerne.

Enkelte af bladene dukkede i 1930 op hos en egyptisk antikvitetshandler i Cairo og blev der købt af samleren Chester Beatty fra London. I løbet af 1930-1935 blev resten af skriftet opkøbt af Beatty og af repræsentanter for University of Michigan. 30 af bladene findes i dag hos University of Michigan og de resterende 56 hos Chester Beatty Collection i Dublin.

Det vides ikke, hvor skriftet er fundet, hvorfor det ikke har en arkæologisk kontekst. Dateringen af bladene er sket ud fra en analyse af selve skriften, palæografi. Bladene er det tætteste, man kommer på Paulus' egne ord.

Eksterne henvisninger og kildehenvisninger 
 Bible Research – Papyrus 46
 University of Michigan – Introduction to P46: The Pauline Epistles

Se også 
Papyrus-kilder til Det Nye Testamente

Bibelske manuskripter fra det 3. århundrede
Codex Vaticanus

Codex Vaticanus er et græsk bibelhåndskrift på pergament fra første halvdel af det 4. århundrede. Det har  været en komplet Bibel med hele Det Gamle Testamente og Det Ny Testamente, men enkelte dele af skriftet er gået tabt og erstattet med nye blade i det 15. århundrede.

Det, Codex Sinaiticus og Codex Alexandrinus er blandt de ældste og mest komplette bibelmanuskripter fra antikken, der er bevaret til i dag.

Håndskriftet er nævnt i det første katalog over Vatikanets bøger i 1475 som Biblia ex membranis in rubeo og nævnes igen i 1481 som Biblia in tribus columnis ex membranis in rubeo. Codex Vaticanus opbevares stadig i Vatikanets bibliotek. 

Vi ved ikke meget om skriftets tidligere historie. Men det er nedskrevet af to skrivere. Kort efter blev der arbejdet med korrektioner og kapitelnummerering.

I det 10. eller 11. århundrede blev teksten gennemgået og overskrevet med nyt blæk. Dog undlod  redaktøren at skrive de ord, han mente var forkerte. Samtidigt indsatte han tegn, der skulle lette oplæsning og vejrtrækning.

Noget vides næsten sikkert om skriftets historie:

 4. århundrede: Codex Vaticanus nedskrives, sandsynligvis i Alexandria i Egypten
 4. – 6. århundrede: Der tilføjes græsk kapitelnummerering med små tal-typer
 5. – 7. århundrede: Apostlenes Gerninger og enkelte af brevene tilføjes
 7. – 8. århundrede: Der tilføjes græsk kapitelnummerering med store tal-typer
 10. eller 11. århundrede: Komplet gennemgang og restaurering af teksten
 10. – 15. århundrede: Der tilføjes farvede sidehoveder
 15. århundrede: Komplet restaurering af skriftet, de manglende sider tilføjes og bogen genindbindes.

Dateringen er lidt usikker, men rækkefølgen af de arbejder, der er gjort med teksten og manuskriptet, er ret sikker.

Det er et af de ældste komplette bibelskrifter med begge Testamenter, vi har i dag, og det har ligget til grund for bibeloversættelser til flere sprog, ligesom det har været anvendt i arbejdet med tekstkritik.

Eksterne henvisninger 

 Biblioteca Apostolica Vaticana. Codex Vaticanus
 Images CSNTM
 Universität Bremen – Codex Vaticanus Graece 1209, B/03 
 Earlham School of Religion – Codex Vaticanus

Bibeludgaver
Hellige skrifter
Manuskripter
Septuaginta manuskripter
Bibelske manuskripter fra det 4. århundrede
Codex Sinaiticus

Codex Sinaiticus er et græsk bibelhåndskrift fra ca. 350 e. Kr. Det er sammen med Codex Vaticanus og Codex Alexandrinus blandt de ældste og mest komplette bibelmanuskripter fra antikken, der er bevaret. Det indeholder begge Testamenter. Kun Det Ny Testamente er komplet. Bogen regnes for en af de smukkeste bøger nogensinde.

Skriftet omfatter 346 blade af pergament, skrevet i fire spalter. Der er 199 blade fra Det Gamle Testamente og 147 fra Det Nye Testamente.

Det blev opdaget i 1840 af Constantin von Tischendorf i det græske Sankt Katharinas Kloster ved Sinaibjerget. Hovedparten blev skænket til den russiske zar i St. Petersborg i 1859. 40 blade endte i Leipzig. I 1934 solgte Sovjet sin del til British Museum i London. Under restaureringen efter en brand i 1975 blev nogle flere ark fundet i et aflukket rum i klosteret.

Hovedparten af skriftet findes i dag på British Library. Resten er delt mellem Leipzig Universitets Bibliotek, Det Russiske Nationalbibliotek i St. Petersborg og Sankt Katharina klosteret.

Man har ved palæografisk arbejde kunnet udskille tre skrivere, som har skrevet Codex Sinaiticus. Det Gamle Testamente er tilsyneladende skrevet efter diktat, og Det Nye Testamente er afskrift.

Dertil kommer en række korrektioner og rettelser fra bl.a det 6. århundrede og 7. århundrede. Op til 12 har arbejdet på skriftet fra det 4. århundrede til det 12. århundrede.

Hvor Codex Sinaiticus er skrevet vides ikke med sikkerhed, men det antages, det er skrevet i Egypten, og det forbindes med de 50 Bibeler, den romerske kejser Konstantin den Store bestilte ved sin omvendelse til kristendommen.

I St. Katharina klosteret har man fastholdt, at det kun er udlånt til von Tischendorf, og der har været gjort flere frugtesløse forsøg på at få det tilbage.
I samme kloster fandt søstrene Agnes og Margaret Smith 52 år senere et aramæisk codex: Codex syriacus.

Eksterne link og kildehenvisninger 

 The Codex Sinaiticus Project 
 Bible Research – Codex Sinaiticus
 ITSEE: The Codex Sinaiticus Project 
 Earlham School of Religion – Codex Sinaiticus

Bibeludgaver
Hellige skrifter
Manuskripter
Septuaginta manuskripter
Pravda

Pravda (, ; ) er en avis fra Sovjetunionen, der fortsat udgives i Moskva, Rusland.

Avisen blev udgivet som lovlig avis fra 5. maj 1912 i Sankt Petersborg.

Efter februarrevolutionen i Rusland i 1917 blev avisen dagblad for Bolsjevikkerne, og i 1918 blev avisen flyttet til Moskva. Pravda var organ for Sovjetunionens kommunistiske partis centralkomite frem til 1991.

Eksterne henvisninger 

 Пра́вда – den russiske version af Pravda

Aviser fra Rusland
Etableret i 1912
Virksomheder i Moskva