kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
United States Naval Special Warfare Development Group

United States Naval Special Warfare Development Group (NSWDG), kendt som DEVGRU og stadigvæk benævnt under sit tidligere navn, SEAL Team Six (ST6), er én af USA's to hemmelighedsfulde militære enheder indenfor "Tier One" terrorbekæmpelse og specialoperationer. Den anden lignende enhed er Delta Force.

Langt størstedelen af oplysningerne omkring DEVGRU er højt klassificerede, og detaljer om dets aktiviteter bliver yderst sjældent kommenteret af Det Hvide Hus eller Pentagon. DEVGRU er under ledelse af United States Special Operations Command (USSOCOM), og enhedens soldater rekrutteres fra de forskellige delinger i elitekorpset Navy SEALs.

Historie 
SEAL Team Six blev oprettet efter Operation Eagle Claw, det fejlslagne forsøg på at redde 52 gidsler fra den amerikanske ambassade i Teheran, 24–25. april 1980. Navy SEALs soldaten Richard Marcinko fik til opgave at etablere et fuldtids eliteteam, der skulle være de bedste soldater i verden indenfor militære specialoperationer. Han navngav enheden "Team 6", selvom der på daværende tidspunkt kun var 2 operative SEAL-enheder. Navngivelsen skete angiveligt for at forvirre den sovjetiske efterretningstjeneste omkring antallet af elitestyrker.

Missioner 
DEVGRU har deltaget i en lang række missioner rundt omkring i verden.

Operation Neptune Spear - Osama bin Ladens død 
Det var soldater fra DEVGRU, der dræbte terroristen Osama bin Laden og tog andre af hans nærmeste til fange under et angreb den 2. maj 2011 på et 3-etagers hus i et rigmandskvarter i den pakistanske by Abbottabad. I en 40 minutter lang operation, hvor ingen soldater blev skadet, blev 22 personer fanget eller dræbt, deriblandt bin Ladens bror og søn. Efter grundige underretninger og tegninger fra CIA etablerede man i begyndelsen af april 2011 en kopi af Osama bin Ladens tilholdssted på en adskilt del af Camp Alpha på Bagram Air Base i Afghanistan. Området fyldte 1 hektar og blev i omkring en måned brugt som øvelsesområde med henblik på operationen i Abbottabad.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Navy SEAL Team #6 – A Brief History  på sealteam.com 
 Development Group (DEVGRU)  på www.shadowspear.com 

Naval Special Warfare Development Group
Etableret i 1980
United States Navy
Naval Special Warfare Development Group
Hugo von Tschudi

Hugo von Tschudi (7. februar 1851 på Gut Jakobshof i Edlitz, Niederösterreich – 23. november 1911 i Cannstatt, Stuttgart) var en østrigsk kunstforsker og museumsmand, brodersøn til Friedrich von Tschudi.

Han var søn af den kendte schweiziske naturforsker og gesandt Johann Jakob von Tschudi i Wien; her fik han også sin første uddannelse, i kunsthistorie og jura. Efter en kortere virksomhed ved Wiens Museum for Kunst og Industri knyttedes han 1884 til de kongelige museer i Berlin. 1896 blev han efter Max Jordan direktør for Nationalgalleriet. Hans virksomhed blev her så epokegørende, at man har kaldt ham Nationalgalleriets grundlægger. Med ildhu og hensynsløshed overfor hævdvundne værdier, selv sakrosankte tysk-nationale, når de malerisk lå under kenderstandarden, ryddede han ud og købte ind, først og fremmest fransk impressionistisk og anden international kunst og dengang moderne tysk gennembrudskunst. 

Han var den ledende kraft i den store tyske 100-års udstilling i Berlin 1906, der gav en revision af 19. århundredes kunstudvikling. Modstanden fra forbitrede kunstnerhold, det brede publikum og fra højeste steder mod hans virksomhed (og hans til tider udiplomatisk stejle holdning) blev omsider så stor, at han efter en orlovsrejse 1908 til Japan fortrak fra Berlin og 1909 tog mod stillingen som generaldirektør for de bayerske malerisamlinger. Også her fik han ydet meget, men nåede dog kun i sine store reformplaner at få reorganiseret Münchens gamle Pinakotek. Hans store administrative gerning levnede ham mindre tid til litterære sysler. Han var medarbejder ved Repertorium für Kunstwissenschaft, skrev adskillige afhandlinger i Preussische Jahrbücher für Kunstwissenschaft, en lille bog om Manet (2. oplag 1909), tekst til Menzelværket 1906, udarbejdede kataloger over kunstsamlinger i Berlin, Budapest med mere og skrev forordet til det gamle Pinakoteks nye katalog. Efter hans død udkom Gesammelte Schriften zur neueren Kunst (1912).

Museumsfolk fra Østrig
Kunsthistorikere fra Østrig
Faglitterære forfattere fra Østrig
Østrigere i 1800-tallet
Østrigere i 1900-tallet
Ludwig Thoma

Ludwig Thoma (21. januar 1867 i Oberammergau–26. august 1921 i Rottach ved Tegernsee) var en tysk forfatter.

Thoma besøgte først skovbrugsakademiet i Aschaffenburg, studerede derpå jura i München og Erlangen, blev sagfører i Dachau, senere i München. I 1898 overtog han redaktionen af det litterære vittighedsblad "Simplicissimus". Han udviklede sig til en skarp politisk og social satiriker og skildrede med forkærlighed de bayerske bønders og småborgeres liv, både i novellistisk og dramatisk form. Han har skrevet landsbyhistorien Agricola (1897), Lausbubengeschichten, romanerne Andreas Vöst og Der Wittiber, satiren Assessor Karlchen, lystspillet Wittwen, komedierne Die Medaille, Die Lokalbahn, Moral, Erster Klasse og Lottchens Geburtstag, det burleske stykke Das Säuglingsheim og folkeskuespillet Magdalene. Flere af disse stykker er blevne opførte i Danmark. Hans mærke Peter Schlemihl er kendt fra talrige digte, samlede i Gedichte og Kirchenweih. Sydtysk lune, dristig og respektløs spot præger Thomas forfatterskab, der ejer originalitet i sin saftige fremstilling af spidsborgernes færden.

Kilder 

 

Dramatikere fra Tyskland
Novelleforfattere fra Tyskland
Satirikere fra Tyskland
Henry Thode

Henry Thode (13. januar 1857 i Dresden – 10. november 1920 i København) var en tysk kunsthistoriker.

Thode drev kunsthistoriske og filosofiske studier ved tyske universiteter, blev 1886 docent i Bonn, var 1889—91 direktør for Städelske Institut i Frankfurt a.M., 1894—1911 professor i kunsthistorie i Heidelberg. 

Thode vandt ry ved det til forståelsen af renaissancens kunst- og åndsliv banebrydende arbejde: Franz von Assissi (1885, 2. oplag 1904), skrev derefter Die Malerschule von Nürnberg im 14. und 15. Jahrhundert (1891), Hans Thoma und seine Kunst (1892, senere oplag) og monografier til Knackfuss kunsthistoriske serie, Boecklin und Thoma (1905).

Han samlede sig efterhånden om Michelangeloske studier: Michelangelo und das Ende der Renaissance (2 dele, 1902—03) og det store, fyldige og tunge hovedværk Michelangelo, kritische Untersuchungen (3 bind, 1908—12). Vidtspændende i sine interesser og stærkt musikalsk interesseret skrev han en bog om Franz Liszt (1911), også nogle digtsamlinger med mere. 

Efter 1. Verdenskrig kom hans navn stærkt frem på anden måde, særlig i danske og italienske aviser, i anledning af de krav, hans danskfødte enke (tidligere var han gift med Richard Wagners steddatter Daniela von Bülow) — forgæves — rejste om tilbagegivelsen af hans villa med mere ved Garda-søen, konfiskeret som tysk ejendom under Verdenskrigen og annekteret af Gabriele d'Annunzio.

Kilder 

 

Kunsthistorikere fra Tyskland
Ansatte ved Heidelbergs Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Dresden
Bartolomeo Aicardi Visconti

Bartolomeo Aicardi Visconti  (død 28. april 1457) var en af Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop af Novara i Italien.

Han blev kreeret til kardinal (pseudokardinal) den 12. april 1440 af modpave Felix V.

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Niccolò Ardinghelli

Niccolò Ardinghelli (født 17. marts 1503 i Firenze, død 22. august 1547 i Rom) var en af Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop af Fossombrone i Italien. 

Han blev kreeret til kardinal af pave Pave Paul 3. den 19. december 1544.

Eksterne henvisninger 

Kardinaler fra Italien
Katolske biskopper fra Italien
Niccolò d'Acciapaccio

Niccolò d'Acciapaccio (født 1382 i Sorrento, død 3. april 1447 i Rom) var en af Den katolske kirkes kardinaler. Han var ærkebiskop af Capua i Italien.

Han blev kreeret til kardinal den 18. december 1439 af pave Eugenius IV.

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Ærkebiskopper
Benedetto Accolti den yngre

Benedetto Accolti (født 29. oktober 1497 i Arezzo i Italien, død 21. september 1549) var en af Den katolske kirkes kardinaler. Han var ærkebiskop af Ravenna. 

Han blev kreeret kardinal i maj 1527 af pave Clemens 7.. Det var pavens første konsistorium. 

I 1535 kastede pave Pave Paul 3. ham i Engelsborg af en ukendt grund. Han slap ud efter nogen måneder efter at havde udbetalt en stor sum penge.

Han efterlod sig flere skrifter på latin, hvoraf nogle var digte i samlingen Quinque illustrium poetarum carmina, som blev trykt i Firenze i 1562. 

Han var nevø til kardinal Pietro de Accolti.

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Ærkebiskopper
Matteo d'Acquasparta

Matteo de Acquasparta O.Min. (født 1240, død 28. oktober 1303) var en af den Den katolske kirkes kardinaler, og var franciskanernes tolvte ordensgeneral. Han blev kreeret til kardinal i maj 1288 af Pave Nikolaus 4..

Referencer 

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Franciskanere
Festspillene i Østermarie

Festspillene i Østermarie er en musikfestival på Bornholm, som er grundlagt af kongelig kammersanger, operasolist og tenor Stig Fogh Andersen i 1998. Præsidenten for KulturBornholm, Carsten Seeger, og hans hustru Kirsten Olstrup Seeger, der døde i 2012, har sponsoreret festspillene og leveret de fysiske rammer i parken ved Markusgård i Østermarie.

Repertoiret har været lige så ambitiøst som de store udenlandske festspils, bl.a. har alle Wagners operaer været opført. Derimod har festspillene i Østermarie ikke været publikumsmagneter som de udenlandske forbilleder. Tværtimod oplyser Stig Fogh Andersen, at der slet ikke har været publikum, "thi ingen har kunnet sidde tilbage og blot lytte og se – alle tilstedeværende har selv været medvirkende". Der var stor interesse for at deltage. Kurt Bang fortæller, at 40-50 feststemte gæster opførte festspillene "frit, ja man kunne endog sige meget frit efter Richard Wagner. Langt størstedelen af alle tilstedeværende har en vigtig og unik rolle i disse altid sublime og gennemarbejdede opsætninger".

Festspillene kan altså betegnes som en mesterklasse, hvor Stig Fogh Andersen som den kunstneriske leder har undervist og instrueret operaglade amatører, hjulpet af andre professionelle: operasangerne Tina Kiberg, Gitta-Maria Sjøberg, Uffe Henriksen, Kristine Becker Lund, Niels Jørgen Riis, musikerne Lars Ulrik Mortensen (cembalist), Bjarke Mogensen (accordeonist), Kristoffer Hyldig (pianist), Jakob Lorentzen (organist) og Philippe Skow (violinist) samt Nylarskoret (o.a.), dirigeret af Steffen Hyldig.

Charlotte, Komtesse af Rosenborg er protektor for KulturBornholm og dermed også for festspillene.

Noter

Eksterne kilder/henvisninger 
 Jacob Ludvigsen (red.): Østers, Marie og mig – 33 analyser af fænomenet Carsten Seeger. Forlaget Brian Christensen 2015, 222 s. 

Musikfestivaler i Danmark
Begivenheder på Bornholm
Kultur på Bornholm
Jan Bengtson

Jan Bengtson (født 1963 i Gävle,) er en svensk fløjtenist.

Jan Bengtson er klassisk uddannet musiker, der behersker flere instrumenter, med tværfløjte som sit hovedinstrument. Han har siden 1989 været ansat ved Kungliga Filharmoniska Orkestern og var i årene 1997-99 endda førstefløjtenist i Kungliga Hovkapellet. Siden 1997 har han arbejdet som fløjtelærer ved Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. Bengtson har tidligere i sin karriere vundet priser ved internationale solistkonkurrencer.

Jan Bengtson er opvokset i en musikerfamilie. Hans far, Stig Bengtson, var solofløjtenist i Kungliga Hovkapellet, hans mor, Ingrid Enquist-Bengtson, er sopransanger og sangpædagog med mere, og hans søster er sangeren Margareta Bengtson.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside

Fløjtenister fra Sverige
Personer fra Gävle
Kungliga Musikhögskolan

Kungliga Musikhögskolan (KMH) er et svensk statsligt musikkonservatorium, beliggende på Valhallavägen i Stockholm.

Virksomheden blev grundlagt i 1771 og er en af de ældste musikkonservatorier i verden. Den første permanente bygning var konservatoriebygningen ved Nybrokajen 11, som indvigedes i 1877 og som gav musikkonservatoriet tilnavnet Ackis. Da virksomheden i 1950'erne flyttede til Vallhallavägen fik bygningen på Nybrokajen tilnavnet "Gamla Ackis".

Konservatoriet uddanner musikpædagoger, musikere, komponister, dirigenter, med mere.

Institutioner 
 Institutionen for klassisk musik
 Institutionen for folkemusik
 Institutionen for jazz
 Institutionen for musik- og medieproduktion
 Institutionen for komposition og dirigering
 Institutionen for musik, pædagogik og sammenspil

Rektorer 
 2006— Johannes Johansson
 2000–2006 Gunilla von Bahr
 1993–2000 Göran Malmgren
 1987–1993 Gunnar Bucht
 1969–1987 Ingemar Gabrielsson

Eksterne henvisninger 

 Kungliga musikhögskolans hjemmeside

Universiteter i Sverige
Musikkonservatorier
Etableret i 1771
Musik i Stockholm
Uddannelse i Stockholm
Gunilla von Bahr

Gunilla von Bahr (28. juni 1941 i Lund – 5. februar 2013) var en svensk fløjtenist og musikadministrator. Hun var gift med Robert von Bahr i årene 1970-77. Hun genoptog senere sit pigenavn, Palmkvist, men anvendte navnet von Bahr i professionelle sammenhænge.

Gunilla von Bahr var en af Sveriges mest fremgangsrige fløjtenister og har indspillet meget musik, blandt andet soloalbumene Solflöjt 1-4, som indeholder blandet klassisk repertoire. Hun blev i 1991 udnævnt til medlem nr. 872 af Kungliga Musikaliska Akademien.

Hun har været chef for Musik i Kronoberg i Växjö 1988-1989, chef for Malmö Symfoniorkester 1990-1995 samt rektor for Kungliga Musikhögskolan i Stockholm 2000-2006.

Hun var mor til musikeren Carl-Michael Herlöfsson.

Referencer 

Fløjtenister fra Sverige
Francesco Acquaviva d'Aragona

Francesco Acquaviva d'Aragona (født 4. oktober 1665 i Napoli i Italien, død 9. januar 1725 i Rom) var en af den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie og det pavelige diplomati, blant andet som nuntius i Spanien. Senere fungerede lidt ligesom Spabias ambassadør i Rom.

Han blev udnævnt til kardinal i maj 1706 af pave Klemens XI.

Han var i familie med kardinalerne Ottavio Acquaviva d'Aragona den yngre (kreert 1654), Troiano Acquaviva d'Aragona (kreert 1732), Giovanni Vincenzo Acquaviva d'Aragona (kreeret 1542), Giulio Acquaviva d'Aragona (kreeret 1570) og Ottavio Acquaviva d'Aragona den ældre (kreeret 1591).

Kildeangivelser 

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Personer fra Napoli
Italienere i 1600-tallet
Italienere i 1700-tallet
Daguerreotypi

Daguerreotypi (fransk: daguerréotype), opfundet af L.J.M. Daguerre 1837, er den første metode, efter hvilken et fotografi blev dannet af lyset i et camera obscura.

Opfindelsen af daguerreotypiet

De første forsøg på at finde en god reproduktionsmetode til at fastholde camera obscure-billeder på papir blev gjort af franskmanden Joseph-Nicéphone Niépce (1765-1833). Ved en indiskretion fik L.J.M. Daguerre viden om disse forsøg og arbejdede videre med sølvsalte som lysfølsomt materiale. I 1835 fremkaldte han med kviksølvdampe det latente jodsølvbillede, og i 1837 lykkedes det ham at fiksere det med en varm opløsning af kogsalt, der fjernede resterne af jod. På et fællesmøde for videnskabsakademiet og kunstakademiet i Paris demonstrerede Daguerre i 1839 sin metode. Fremgangsmåden er den, at en sølvplade eller forsølvet kobberplade ved hjælp af jod på overfladen bliver omdannet til jodsølv. Den joderede sølvplade udsættes for lysindtrykket i et fotografiapparat (camera obscura) i passende tid, hvorefter billedet fremkaldes med kviksølvdampe og fikseres med svovlundersyrligt natron. 

Den franske stat købte opfindelsen og stillede den til rådighed for alle i 1839. Som kompensation fik Daguerre et årligt beløb på 6.000 franc og Niépces søn 4.000 franc. Inden metoden blev offentlig ejendom, havde Daguerre opnået patent på daguerreotypi-pocessen i England og Wales samt i de engelske kolonier.

Patentet i England menes at være en af årsagerne til, at Henry Fox Talbot i 1841 tog patent på kalotypi-metoden. Den nye metode reducerede fremkaldelsestiden til et minut, og samtidig fik man et negativ, så man kunne fremstille flere aftryk i modsætning i daguerreotypiet, som kun kan fremstilles i et eksemplar.

Daguerreotypier i Danmark

Den første danske daguerreotypist var guldsmeden Mads Alstrup (1808-1876), som etablerede sit atelier i Herkulespavillonen i Kongens Have. Andre kom hurtigt til og de næste 10-15 år blev der over hele Danmark optaget mange daguerreotypiportrætter med kulmination i årene 1854-55. Efter aviserne at dømme blev der fremstillet utrolig mange daguerreotypier og i alt har der virket op mod 225 daguerreotypister i kortere eller længere perioder. 

De fleste billeder er væk. Det skønnes, at der findes mellem 1.500 og 2.000 danske daguerreotypier i dag. Det Kgl. Bibliotek har en samling på over 700 daguerreotypier, deriblandt flere af de tidligste billeder optaget af danske daguerreotypister.  Resten befinder sig i andre samlinger og museer samt i privateje.

Daguerreobasen

Daguerreobase var et EU-projekt, der havde til formål at registrere og formidle daguerreotypier fra hele Europa. Også Det Kgl. Biblioteks daguerreotypier er tilgængelige i den fælles database Daguerreobase.org og på den europæiske kulturarvsportal Europeana.eu. Projektet løb frem til 2015.

Eksterne henvisninger

 Daguerreotypier digitaliseret af Det Kgl. Bibliotek (på Europeanas hjemmeside) Link
 Daguerreobase, EU-projekt Link

Noter

Salmonsens
Fotografi
Kunstens teknikker
Giovanni Vincenzo Acquaviva d'Aragona

Giovanni Vincenzo Acquaviva d'Aragona  (født mellem 1490 og 1495 i Napoli i Italien, død 16. august 1546 i Itri) var en af Den katolske kirkes kardinaler. Han blev biskop af Melfi & Rampolla i 1537.

Han blev kreeret til kardinal af pave Pave Paul 3. den 2. juni 1542.

Andre kardinaler hav var i familie med var Giulio Acquaviva d'Aragona (kreeret 1570), Ottavio Acquaviva d'Aragona den ældre (kreeret 1591), Ottavio Acquaviva d'Aragona den yngre (kreeret 1654), Francesco Acquaviva d'Aragona (kreeret 1706), Troiano Acquaviva d'Aragona (kreeret 1732) og Pasquale Acquaviva d'Aragona (kreeret 1770).

Kildeangivelser

Eksterne henvisninger 

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Personer fra Napoli
Giulio Acquaviva d'Aragona

Giulio Acquaviva d'Aragona (født 1546 i Napoli, død 21. juli 1574 i Rom) var en af den katolske kirkes kardinaler.

Han blev kreeret til kardinal den 17. maj 1570 af pave Pius V.

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Pasquale Acquaviva d'Aragona

Pasquale Acquaviva d'Aragona (født 3. november 1718 i Napoli i Italien, død 29. februar 1788 i Rom) var en af Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie, og gjorde en stor indsats for roms fattige.

Han blev kreeret til kardinal in pectore den 12. december 1770 af pave Klemens XIV, som lægmand. Han modtog aldrig nogen vielser. Udnævnelsen blev publiceret 15. marts 1773.

Han var chef for den pavelige marine og senere for hele det pavelige militærvæsen. 

Han deltog ved konklavet 1774-1775 som valgte kardinal Braschi til pave Pius VI.

Han var i familie med kardinalerne Troiano Acquaviva d'Aragona (kreert 1732 – hans onkel), Francesco Acquaviva d'Aragona (1706), Giovanni Vincenzo Acquaviva d'Aragona (1542), Giulio Acquaviva d'Aragona (1570), Ottavio Acquaviva d'Aragona den ældre (1591) og Ottavio Acquaviva d'Aragona den yngre (1654).

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Molly Malone (statue)

Molly Malone er en statue på Suffolk Street i Dublin, Irlands hovedstad. Statuen forestiller den formodentlig fiktive person Molly Malone, der er beskrevet i sangen med samme titel, også kendt som "Cockles and Mussels". Den har tidligere stået på Grafton Street, men har haft den nuværende placering siden 2014.

Den velproportionerede bronze-statue blev afsløret af byens daværende borgmester Ben Briscoe under Dublins 1.000-års fødselsdagsfestligheder i 1988. Afsløringen fandt sted den 13. juni, der sidenhen i Irland er blevet døbt 'Molly Malone Dag'. Statuen er skabt af den irske kunstner Jeanne Rynhart.

Molly 

Skulpturen portrætterer Molly som en fager ung kvinde med velformet figur, iklædt en 1700-tals klædedragt. Den dybe nedskæring, som afslører et nydeligt brystparti, var et ikke ukendt fænomen i den tids klædedragter, der var tale om daglidags tøj og ikke festtøj.

Sangen fortæller om den smukke pige fra Dublin, som solgte fisk og skaldyr fra sin trækvogn rundt om i byens gader, mens hun om natten var deltidsprostitueret. Men der er dog tale om gisninger og der findes ingen beviser for, at sangen er baseret på historien om en virkelig person, hverken i det 17. århundrede eller på noget andet tidspunkt.

Kælenavne 
Statuen er blevet et fantastisk populært islæt i byens gadebillede og er et yndet fotoobjekt for turisterne. Også de lokale har taget statuen til sig, endda i en sådan grad, at man har udstyret den kønne bronze-pige med en række øgenavne/kælenavne, så som "The Tart With The Cart", "The Dish With The Fish", "The Trollop With The Scallop(s)", "The Dolly With the Trolley" og "The Flirt in the Skirt".

Billedgalleri

Links 
 Irsk historisk skrift om Molly Malone
 Kunstnerens hjemmeside 

Dublin
Statuer
Seværdigheder i Dublin
Than Shwe

Than Shwe (født 3. februar 1933) er en burmesisk militærleder og politiker, der var formand for Burmas "Råd for Fred og Udvikling" (State Peace and Development Council, SPDC) fra 1992 til 2011. Han har været indehaver af en række betydningsfulde poster i Burmas regerende militærjunta. Han overlod i 2011 magten til Thein Sein, tidligere primiereminister. Den 15. marts 2011 blev Than Shwe formand for Statens Øverste Råd (State Supreme Council).

Eksterne henvisninger 

Politikere fra Burma
Personer fra Burma
Charles Januarius Acton

Charles Januarius Acton (født 6. marts 1803 i Napoli i Italien, død 23. juni 1847 i Napoli) var  kardinal.

Han var søn af sir John Francis Acton, som sammen med sin familie var flyttet fra England til Napoli kort før Charles' fødsel, hvor sir John blev statsminister og øverstkommanderende for Kongedømmet Napoli. Efter at have studeret i England og Rom blev Charles præst og engageret i Den romerske kurie og det pavelige diplomati. Han var også guvernør i Bologna en kort tid. Han medvirkede til at England blev inddelt i otte apostolske vikariater i 1840. Han blev præfekt for Kongrationen for aflater og relikvier 1846.

Han blev in pectore kardinal i december 1839 af pave Gregor 16. Det blev publiceret i januar 1842.

Han deltog ved konklavet 1846 som valgte pave Pave Pius 9.

Kongen af Napoli ville have ham til at acceptere at blive ærkebiskop af Napoli, men det afslog han.

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Alamanno Adimari

Alamanno Adimari  (1362 i Firenze – 17. september 1422) var en af Den katolske kirkes kardinaler. Han var ærkebiskop af Pisa i Italien.

Han blev kreeret til kardinal (pseudokardinal) den 6. juli 1411 af modpaven Johannes XXIII.

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Ærkebiskopper
Personer fra Firenze
Francesco Alidosi

Francesco Adiosi (død 24. maj 1511) var en af Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilsluttet den romerske kurie og var også biskop af Pavia. 

Han blev kreeret til kardinal i december 1505 under Pave Julius 2.s andet konsistorium.

Eksterne henvisninger 

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Antonio Agliardi

Antonio Agliardi (født 4. september 1832 i Cologno al Serio ved Bergamo i Italien, død 19. marts 1915 i Rom) var en af den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet det pavelige diplomati, blandt andet som nuntius til Bayern og i Østrig, og Den romerske kurie. 

Han blev kreeret til kardinal i 1896 af Pave Leo 13.

Han deltog ved konklavet 1903 som valgte pave Pave Pius 10., og konklavet 1914 som valgte pave Pave Benedikt 15.

Eksterne henvisninger 

 Antonio Agliardis profil på catholic-hierarchy.org

Katolske biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien