Wimbledon-mesterskabet i herresingle

Wimbledon-mesterskabet i herresingle er en tennisturnering, som er blevet afviklet som en del af Wimbledon-mesterskaberne siden 1877. Turneringen spilles (hovedsageligt) udendørs på græsbaner i All England Lawn Tennis and Croquet Club (AELTC) i London-forstaden Wimbledon i Storbritannien. Wimbledon-mesterskaberne spilles i den sidste uge af juni og den første uge af juli og har siden 1987 kronologisk set været den tredje grand slam-turnering i kalenderåret. Turneringen blev ikke spillet fra 1915 til 1918 på grund af første verdenskrig og i perioden 1940-45 på grund af anden verdenskrig, samt i 2020 på grund af COVID-19-pandemien.

Fra 1913 til 1924 anerkendte International Lawn Tennis Federation Wimbledon-mesterskabet som officielt VM i tennis på græsbane. Herefter afskaffede ILTF VM-begrebet, og siden 1925 har Wimbledon-mesterskaberne i stedet været anerkendt som én af de fire grand slam-turneringer. Mesterskabet var til og med 1967 forbeholdt amatører, men siden 1968 har det også være åbent for professionelle spillere.

Reglerne for herresinglemesterskabet har gennem tiden undergået forskellige ændringer. Fra 1878 til 1921 var den forsvarende mester direkte kvalificeret til mesterskabskampen (den såkaldte "udfordringsrunde") i det følgende års turnering, mens de øvrige deltagere spillede i "all comers-turneringen" om retten til at udfordre den forsvarende mester i udfordringsrunden. I seks tilfælde stillede den forsvarende mester ikke op det følgende år, hvorfor titlen i disse tilfælde blev vundet af vinderen af all comers-turneringen. Dette format blev afskaffet i forbindelse med Wimbledon-mesterskaberne i 1922.

Alle kampe er siden det første mesterskab blevet spillet bedst af fem sæt. De første syv år, fra 1877 til 1883, blev sættene vundet af den spiller, der først nåede seks partier, uanset om han førte med mindst to partier eller ej, bortset fra i all comers-finalen og i udfordringsrunden, hvor sættene skulle vindes med mindst to overskydende partier. Fra og med 1884 skulle alle sæt vindes med mindst to overskydende partier, og dette format eksisterede helt frem til og med 1970. I 1971 indførtes tiebreak ved stillingen 8-8 i de fire første sæt, og i 1979 blev tiebreak-afgørelsen i disse sæt rykket til stillingen 6-6. Fra 2019 indførtes tiebreak-afgørelser i afgørende sæt ved stillingen 12−12, og den nye regel kom for første gang i brug i 2019-finalen, hvor Novak Djokovic blev den første vinder af en tiebreak spillet ved 12−12. I 2022 gennemførtes en harmonisering af formatet for afgørende sæt i de fire grand slam-turneringer, som indtil da havde haft fire forskellige formater for afgørende sæt, hvilket medførte, at Wimbledon-mesterskaberne indførte en match tiebreak som afgørelse på femte sæt ved stillingen 6-6. Reglen kom for første gang i brug i hovedturneringen, da Alejandro Davidovich Fokina besejrede Hubert Hurkacz i første runde.

William Renshaw vandt syv titler i 1880'erne (1881–1886, 1889) og er dermed indehaver af rekorden for flest titler i amatør-æraen. Fem af Renshaws titler blev imidlertid vundet som forsvarende mester i tiden, hvor formatet med udfordringsrunden blev anvendt, og kun to af titlerne blev altså vundet efter at have spillet sig gennem hele turneringen. Rekorden for flest titler i træk tilhører også Renshaw, der vandt seks i træk fra 1881 til 1886. Rekorden for flest titler i træk i amatøræraen efter tiden med udfordringsrunder tilhører Fred Perry, der vandt mesterskabet tre år i træk fra 1934 til 1936.

Siden begyndelsen af den åbne æra i 1968, hvor også professionelle spillere har kunnet deltage, besiddes rekorden for flest titler af Roger Federer, der har vundet Wimbledon-mesterskabernes herresingle otte gange i årene 2003–2007, 2009, 2012 og senest i 2017. Han har rekorden foran Pete Sampras, der har vundet syv mesterskaber i årene 1993–1995 og 1997–2000, og Novak Djokovic, der ligeledes har syv titler (2011, 2014, 2015, 2018, 2019, 2020 og 2021). Björn Borg (1976–1980) og Roger Federer (2003–2007) deler rekorden for flest titler i træk, eftersom de begge har vundet fem turneringer i træk.

I den åbne æra er mesterskabet kun to gange blevet vundet uden at afgive et eneste sæt. Denne præstation stod Björn Borg for i 1976 og Roger Federer i 2017.

Præmier 

Nye singlemestre bliver traditionelt valgt som æresmedlemmer af AELTC.

Trofæer

Field Cup (1877-83) 

Field Cup var mesterskabets første pokal, som blev overrakt til mestrene fra 1877 til 1883, hvor den blev vundet til ejendom af William Renshaw, eftersom han havde vundet den tre gange. Pokalen er i dag ejet af Wimbledon Lawn Tennis Museum.

Den oprindelige Field Cup er ejet af Wimbledon Lawn Tennis Museum, mens det er uvist, hvor efterfølgeren, Challenge Cup'en, befinder sig.

Challenge Cup (1884-86) 

Challenge Cup'en blev indført i 1884, men i 1886 den også overgik til William Renshaws ejerskab efter yderligere tre vundne titler. Challenge Cup'en, havde kostet All England Lawn Tennis and Croquet Club 50 guineas.

Nuværende pokal (siden 1887) 
Vinderen af herresinglemesterskabet har siden 1887 fået overrakt en forgyldt sølvpokal med inskriptionen "The All England Lawn Tennis Club Single-Handed Championship of the World". Pokalen er 46 cm høj og 19 cm i diameter. Rundt om pokalen er alle vindernes navne (siden 1877) indgraveret. I 2009 var der imidlertid ikke plads til flere navne på selve pokalen, og derfor blev der tilføjet en sort fod med et sølvbånd til de næste navne. Det er uklart, hvorfor en ananas pryder toppen af trofæet, men den mest plausible forklaring synes at være, at ananas i slutningen af 1800-tallet var en sjælden og eksklusiv spise og en indikation af høj status.

Den pokalen i 1886 blev indkøbt til en pris af 100 guineas, blev det besluttet at den skulle være evigt vandrende, da klubben ikke havde råd til at "miste" endnu en pokal.

Pokalen forlader imidlertid aldrig anlægget, så overrækkelsen af den til mesteren efter finalen skal kun ses som et symbol på triumfen. Fra 1949 modtog mestrene en kopi af trofæet i halv størrelse til ejendom, og siden 2007 har de modtaget en kopi i 3/4 størrelse.

Pengepræmier 

Siden starten af den åbne æra, hvor professionelle spillere fik adgang til at deltage i mesterskabet, er der blev udbetalt præmiepenge til deltagerne efter hvor langt i turneringen, de når. Igennem tiden er præmierne vokset eksplosivt. I 2018 modtog vinderen af herresinglemesterskabet en pengepræmie på £ 2.250.000. Udviklingen af pengepræmier er beskrevet nedenfor.

Vindere og finalister

Mestre

Alle finaler 

Til og med 1921 blev mesterskabet afgjort i udfordringsrunden, hvor den forsvarende mester spillede om titlen mod vinderen af all comers-turneringen. Hvis den forsvarende mester ikke stillede op, blev mesterskabet afgjort i finalen af all comers-turneringen. De nedenfor angivne resultater stammer fra den kamp, der afgjorde mesterskabet.

Seedede spillere 

En simpel form for seedning blev for første gang indført i 1924, hvor op til fire spillere fra samme land blev fordelt i hver sin fjerdedel af lodtrækningen.

Egentlig seedning baseret på spillernes styrke blev indført i 1927, således at de otte bedste spillere blev placeret i hver deres ottendedel af lodtrækningen, så de tidligst kunne møde andre seedede spillere i kvartfinalen. Antallet af seedede spillere forblev otte til og med 1949, hvorefter antallet svingede mellem 8 og 16 i årene 1950-54. Fra 1955 til 1967 holdt man igen antallet på otte seedede spillere. I 1968-70 skruede man antallet op til 16 spillere, hvorefter man i tre år igen gik tilbage til otte spillere. Efter et enkelt år (1974) med 12 seedede spillere, landede man i 1975 igen på 16 spillere, hvilket der blev holdt fast ved til og med 2000. Siden 2001 er turneringen blevet afviklet med 32 seedede spillere.

Der var planer om, at grand slam-turneringerne i single i 2019 skulle vende tilbage til kun at seede 16 spillere, men de planer blev opgivet, hvorfor man fortsatte med 32 seedede spillere.

Seedninger har siden 1975 taget udgangspunkt i ATP's verdensrangliste, men Wimbledon-mesterskabernes seedningkomite kunne afvige fra ranglistens rækkefølge i det omfang, den vurderede at ranglisten ikke afspejlede spillernes styrkeforhold på græs. Fra 2002 til 2019 blev seedningerne afgjort ud fra et objektivt system, der var blevet etableret efter aftale mellem Wimbledon-mesterskaberne og ATP Tour i erkendelse af, at verdensranglisten ikke nødvendigvis afspejlede spillernes indbyrdes styrkeforhold på græs. De 32 højst rangerede af de tilmeldte spillere på ATP's verdensrangliste blev seedet, men rækkefølgen blev afgjort af en særlig rangliste, hvor spillernes point udregnedes ud fra følgende matematiske formel:
Antal point på ATP's verdensrangliste
+ 100 % af de ATP-point, som spilleren har vundet i alle turneringer spillet på græs i de foregående 12 måneder
+ 75 % af det højeste antal ATP-point, som spilleren har vundet i én turnering spillet på græs i de yderligere 12 foregående måneder

Efter aflystningen af Wimbledon-mesterskaberne 2020 på grund af COVID-19-pandemien meddelte arrangørerne, at de fra 2021 ville gå over til udelukkende at anvende placeringen på ATP's verdensrangliste som grundlag for seedning af spillerne i herresingle.

Siden indførelsen af styrkebaserede seedninger i 1927 har blot to useedede spillere formået at vinde Wimbledon-mesterskabet i herresingle: Boris Becker i 1985 og Goran Ivanišević i 2001. I 13 tilfælde har en useedet spiller været i finalen, herunder de to førnævnte vindere – de øvrige 11 useedede finalister tabte finalen. Finalen har aldrig været et opgør mellem to useedede spillere.

Spillere seedet flest gange

Seedede spillere i de afgørende runder

Useedede spillere 

Siden indførelsen af styrkebaserede seedninger i 1927 har blot to useedede spillere formået at vinde Wimbledon-mesterskabet i herresingle: Boris Becker i 1985 og Goran Ivanišević i 2001. I 13 tilfælde har en useedet spillet været i finalen, herunder de to førnævnte vindere – de øvrige 11 useedede finalister tabte finalen. Finalen har aldrig været et opgør mellem to useedede spillere. Der har igennem tiden være 52 useedede semifinalister.

Useedede mestre

Useedede finalister

Useedede semifinalister

Top 250 
Denne tabel indeholder de bedste 250+ spillere siden 1968, hvor den åbne æra begyndte.
For spillere med samme point er de sorteret efter flest 10'ere, flest 8'ere, osv.

Der er givet point således:
 Champion 10 point
 Finaletaber 8 point
 Semifinaletaber 6 point
 Kvartfinaletaber 5 point
 Runde 4 taber 4 point
 Runde 3 taber 3 point
 Runde 2 taber 2 point
 Runde 1 taber 1 point
 Et nul angiver, at en spiller ikke har medvirket et mellemliggende år

Totalt har 1.589 spillere deltaget i hovedturneringen gennem de 55 år. Det betyder, at spillerne gennemsnitlig har deltaget i 4,43 årstal.
Senest opdateret 16-07-2023.

Landefordeling 

7 spillere fra Danmark har medvirket i perioden og scoret tilsammen 61 point, hvilket giver et gennemsnit på 8,71.

Se også 

 Wimbledon-mesterskaberne
 Wimbledon-mesterskabet i damesingle
 Wimbledon-mesterskabet i herredouble
 Wimbledon-mesterskabet i damedouble
 Wimbledon-mesterskabet i mixed double

Noter 

 
Etableret i 1877