kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Junior-VM i håndbold 1997 (kvinder)

Juniorverdensmesterskabet i håndbold 1997 for kvinder var det 11. junior-VM i håndbold for kvinder. Mesterskabet blev arrangeret af International Handball Federation, og slutrunden med deltagelse af 17 hold blev afviklet i Elfenbenskysten i perioden 29. juli – 10. august 1997.

Mesterskabet blev vundet af Danmark, som i finalen besejrede Rusland med 29-26. Bronzemedaljerne gik til de forsvarende mestre fra Rumænien, som vandt 27-26 over Norge i bronzekampen. Sejren var Danmarks første ved junior-VM for kvinder – holdets indtil da bedste resultat havde været sølvmedaljerne i 1995.

Slutrunde

Indledende runde 

De 17 hold spillede i den indledende runde i fire grupper med fire eller fem hold. Hver gruppe spillede en enkelturnering alle-mod-alle, og de fire bedst placerede hold i hver gruppe gik videre til ottendedelsfinalerne.

Gruppe A

Gruppe B

Gruppe C

Gruppe D

Finalekampe

Placeringskampe 

Placeringskampene om 5.- til 8.-pladserne havde deltagelse af de fire tabere fra kvartfinalerne. De fire hold mødte i to semifinaler, hvorfra vinderne gik videre til kampen om 5.-pladsen, mens taberne måtte tage til takke med at spille om 7.-pladsen

Medaljevindere

Kilder / eksterne henvisninger 
IHF – 1997 Women Junior CIV   
World Handball Archive – Women Junior Handball XI World Championship 1997

Noter 

VM i håndbold
Håndbold i 1997
Kvindehåndbold
Kildevænget

Kildevænget på Østerbro er en blind u-formet vej, der munder ud i Vesterled/Strandøre. Den er én af i alt 36 Kildevænget-adresser i Danmark.

Gaden fik i sit navn i 1917 efter Sankt Hans kilde, der lå i nærheden.

Nævneværdige bygninger i gaden 
Stort set alle huse på vejen er hvidmalede to-etagers rækkehuse fra 1959-1960. Bebyggelsen giver mindelser om hoteller eller feriebyer, og det skyldes, at manden bag var Aage V. Jensen, der også byggede Hotel Hvide Hus i forskellige danske byer, nu en del af Helnan-hotelkæden. Arkitekten var her Svend Fournais.

Kilder 
 

Gader på Østerbro
Jens Munks Gade

Jens Munks Gade er en gade beliggende mellem Østbanegade og Strandboulevarden på Østerbro i København. Den er kort, knap 200 meter lang.

Gaden er opkaldt efter Jens Munk (1579-1628), der udsendt i 1619 af Christian 4., sejlede ud for at finde Nordvestpassagen. Det lykkedes desværre ikke, og han måtte overvintre ved Hudson-bugten, hvor mange af hans mænd døde af skørbug. Munk formåede dog at vende hjem og skrive en bog om sine oplevelser. Forfatteren Thorkild Hansen har skrevet en roman om ham, kaldet ”Jens Munk” i 1965.

Indtil 1907 hed gaden Beringsgade efter Vitus Bering (1681-1741), der opdagede Beringsstrædet.

Gaden tilhører en klynge af gader, der fik navn efter danske (og mislykkede) ekspeditioner. Det var meget passende at mindes udfarende danskere så tæt på Amerikakaj og Amerika Plads.

Nævneværdige bygninger i gaden 
I dag præges gaden af, at gadens lige numre er en sammenhængende boligbebyggelse fra 1938. Det er i gule mursten, enkelt og med funktionalistiske træk: Store vinduer, og at det er ud til gården at altanerne vender. Gårdfacaden vender mod syd, og dermed får beboerne mulighed for at bruge altanerne meget længe.

Gården er flisebelagt med fint haveanlæg i midten, hvilket har været gængs at gøre i gårde siden 1930'erne. Bemærk at der er fint afrundede mursten omkring hoveddørene. Det er en lille detalje i et ellers nøgternt murværk, og der er heller ingen afrundede sten omkring kælderindgangene: Her er det naturligt slid, der knækker de spidse hjørner af!

I 1911 i nr. 3 boede havarieksperten G. Meyer. Stillingsbetegnelsen vidner om Østerbros tætte forbindelse til havnen og havet.

I 1955 fandt man Dansk Jernkit fabrik i nr. 1. Købmand E. Zinkernagel holdt til i nr. 5. Karla Kock havde vævestue i nr. 4 og afdelingsgeodæten Else Nielsen boede i nr. 14 på første sal.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Gader på Østerbro
Kirsteinsgade

Kirsteinsgade er en gade beliggende på Østerbro i København og er den eneste gade i Danmark med det navn. Den er kort, kun 135 meter lang og løber mellem Nøjsomhedsvej og Rothesgade.

Historie 
Gaden fik sit navn i 1905 efter etatsråden Carl Ludvig Kirstein (1793-1862) , som ejede landstedet Nøjsomhed, der lå lige i nærheden.
 
I 1911 boede (den senere rektor) Helene Rump (1868-1936) her, mens hun var lærer i matematik og fysik ved Ingrid Jespersens Gymnasieskole. Hun står som cand.phil. i vejviseren, hvilket var at pynte en smule på sandheden, da hun ikke havde taget de afsluttende eksaminer.

I nr. 9 var der samtidig en agenturforretning ved Alfred Andersen. I nr. 11 var der et ismejeri ved L.M. Madsen. Præsten Frederik Edvard Lundsgaard boede i nr. 2. Han var præst ved Frihavnskirken på dette tidspunkt (tidligere i Jakobs kirken), foruden redaktør af bladet fra 1911-37 "Søndagsbudet for Kirke og Hjem". I samme opgang fandt vi også en sæbesyder Th. Thefsen og norskfødte komponist og musiker Theodor Nicolaus Lehmann.

I 1955 boede grevinde Regitze Moltke på anden sal i nr. 1, nabo til hovedbogholder N. Terpager.

Nævneværdige bygninger i gaden 
Nr. 4 er fra 1907, ombygget i 1939. Hele bygningen er dækket af et tykt lag cremefarvet puds, der har afrundede hjørner og kanter. Sammen med de rødmalede vinduer, hvor især de vandrette sprosser er fremhævede, giver det mindelser om et skib. Det er en passende måde at markere Østerbros tidligere meget tætte forbindelser med havnen og havet. Døren er givetvis i teaktræ med et rundt vindue. Bemærk at husnummeret er på en udhængslygte.

Nr. 6 er også fra 1907, er mere traditionelt etagebyggeri, men har nogle flotte glasmosaikker i trappeopgangen.

Nr. 5 er fra 1907 og fremstår kontrastfyldt: Stueetagen er pudset og malet i en bastant grå, mens resten er i gulsten, med afrundede hjørner ved vinduerne. Rækværket foran de franske altaner er snirklet.

AKBs bygning er fra 1964 og er tegnet af Dan Fink.

Eksterne henvisninger

Kilder 

Gader på Østerbro
Koldinggade

Koldinggade på Østerbro i København er med indhak ca. 500 m lang og løber fra Østerbrogade til Løgstørgade. Gaden fortsætter i en fodgængertunnel under Østerbrogade. I den anden ende munder den ud i Århus Plads, der er en indhegnet legeplads med træer og buske. Nogle af træerne er ældre end kvarteret.

Der findes også en Koldinggade i Frederikshavn.

Gadens historie 

Gaden er navngivet omkring 1904 og tilhører gruppen af gader med navn efter større danske byer. 

I 1910'erne lå en urtekræmmer Ivar Bøgebjerre i nr. 6. Odense Tritotagefabrik ved O. Flamand havde en afdeling i nr. 9. Opdagelsesbetjent F. Balle boede i nr. 5, taksatrice Emilie Bruun Jacobsen i nr. 1 og landskabsmaler H.L. Matthiessen (måske dén Hjalmar Matthiessen?).

Midt i 1950'erne var der produktion i gaden: Forniklingsfabrikken Miva i nr. 30 lige ved siden af skjortefabrikken Skjorta (ved A. Schou). I nr. 14 Sesam låseservice, Nøglekartoteket og Østerbros låsespecialist E. Sørensen. På femte sal i nr. 8 lå Dansk Hollandsk Cigarfabrik (ved Oscar Sveistrup Petersen) og akkumulatorfabrikken El-Kraft lå i nr. 10. I nr. 33 tobakshandler Henry Tofteng, i nr. 35 frugthandler Christian Sørensen og Mejeri R. Madsen i nr. 31.

Davidskirkens børnehave lå i nr. 7.

I nr. 5 boede kontorchef S.A. Pharao. Skuespiller Aage Brandt boede i nr. 7 og Bispebjerg Hospitals Orkester havde en årrække adresse i nr. 25, 3 th.

Bygninger i gaden 

Davidskirken er fra 1910. Den er tegnet af Johan Nielsen (1863-1925). Kirken har klokketårn og våbenhus på trods af den beskedne grund, der var tilgængelig. Et lille indhak i gaden gør, at kirkerummet kan få lys ind fra højre.
Kirken er i røde mursten med nationalromantiske træk, som går igen i kirkerummet: Loftet har et naturfarvet trætøndehvælv, hvor trækbåndene har små bemalede rosetter i middelalderstil, som også ses i Københavns Rådhus.

Nr. 4 er fra 1956, i røde mursten og har firtakkede stjerner i betonen ved karnapperne.
Nr. 1-5 og 7-9 er fra 1905 og bygget af samme bygherre.

Nr. 23-39 er opført i 1913 i røde mursten og er eksempel på københavnerboliger: Nr. 23-25 og 37-39 har spidsbuer over trappeopgangenes øverste vinduer.

Nr. 26 er fra 1904 og er typisk for tiden. Hoveddøren er i særklasse. Preussisk blå med guldfarvede rosetter, facetslebne ruder og et ovalt dørhåndtag i messing.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Gader på Østerbro
Korsørgade

Korsørgade er en gade på Østerbro, og er den eneste gade i Danmark med dette navn. Gaden er ca. 150 meter lang og løber mellem Randersgade og Strandboulevarden.
Ved hvert gadehjørne er der et træ – og en p-automat.

Gadens historie 
Gaden er navngivet omkring 1908 og tilhører gruppen af gader med navn efter større danske byer.
I 1911 var der et blikkenslagerværksted ved F. Krebs i nr. 17 og i nr. 21 boede der en maskinmester der havde det passende efternavn Fix, A.V. Fix.

I midten af 1950'erne var der lidt mere handel i gaden end i dag. Kaffehandler H. Nielsen holdt til i nr. 29, Harry Olsen havde lampeskærmsfabrik i nr. 19 og Østerbros Vinduepolering ved Oluf Didrichs var at finde i nr. 28 på anden sal. I nr. 33 var der en lidt usædvanlig frisørsalon, da Ejnar Jensen både var barber og damefrisør. I nr. 38 boede skuespillerinden Alma Lagoni, der en overgang var gift med stumfilmsskuespilleren Otto Lagoni.

Nævneværdige bygninger i gaden 
I Korsørgades ene ende i ligger supermarkedet Netto og lidt af Ældrehuset Østerbro fra 2005. Det er et kommunalt center der samler genoptræning, vejledning for livsstilssygdomme, hygge og hjemmepleje. . De ellers så venlige aktiviteter er pakket noget trist og gråt ind og det mest oplivende indslag på facaden er faktisk de to store indrammede reklameplakater.

Nr. 2-8 er fra 1963 og har en meget usædvanlig underetage, i stedet for store butiksvinduer er der små højtsiddende vinduer i en hvidpudset væg, der er overraskende graffiti-fri.

Nr. 28 til 36 er dele af en stor karré fra 1917. Der er gråt puds nederst, hvidkalkede mursten, røde vinduer og kviste med knæktag.

Nr. 29-33 er 1916 og er i røde mursten med fin markering af de franske altaner i gule mursten. Over porten er der et relief forestillende kalkbrænderiet. I 1729 – året efter Københavns store brand – blev det første kalkbrænderi åbnet, men det lå i de første par år ved Langebro indenfor Københavns volde. I 1731 blev det flyttet udenfor byen, omtrent hvor den nuværende Nordhavn station ligger. Her gik kysten på det tidspunkt. I 1770'erne blev der bygget et nyt kalkbrænderi lidt længere mod nord. Kalkbrænderiet har gennem historien spillet en ledende rolle i kvarterets liv og udvikling, hvilket – udover flere gadenavne og det nævnte relief her – er svært at gense i dag. Den nuværende kalkbrænderihavn er først anlagt i forbindelse med anlæggelsen af Frihavnen, hvilket skete i 1895.

Nr. 38-40 er fra 1913 og har et usædvanligt fundament: Firkantede groft tilhugne sten. Selv fortovsfliserne er mere ru og med større stenstørrelser end normalt.

Genboen, 35-37, er også fra 1913 og i røde mursten. De buede karnapper er i sandfarvet puds med en falsk balustrade øverst, underst er der en svag aftrapning. Kombineret med otte cirkler i relief i en halvkreds over dørene, minder huset om en legetøjsborg.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Gader på Østerbro
Lindenovsgade

Lindenovsgade er en gade på Østerbro i København, der er beliggende mellem Østbanegade og Strandboulevarden. Det er den eneste gade i Danmark, der hedder dette. Den er kort, knap 200 meter lang.

Historie 
Gaden hed før 1931 Franklinsgade efter Sir John Franklin, der også uden held forsøgte at finde Nordvestpassagen i midten af 1800-tallet. Der er stadig flere gader i kvarteret, der er opkaldt efter gamle sørejsende.

Lindenoverne var en gammel adelsslægt og flere af dem udforskede de fjernere dele af det danske rige. Godske Lindenov, død 1612, var f.eks. et smut på Grønland på togt. Lars eller Laurids Lindenov ca. 1650-1690 tog til Finmarken.

Gaden tilhører en klynge af gader, der fik navn efter danske (og mislykkede) ekspeditioner. Det var passende at mindes udfarende danskere så tæt på Amerikakaj og Amerika Plads.

I nr. 4 var der for hundrede år siden C. Olufsens mejeri og dampskibsfører G.A. Jensen boede i nr. 6.

I midten af 1900-tallet havde Herbert Franke en trikotagefabrik i nr. 5, og på anden sal fandt man fru M. Abouzeid. I nr. 13 boede impresario A. Kittner Saether, arkivar S.V. Waendelin i nr. 4 på anden sal og organist Harry Egediusen i nr. 6.

Nævneværdige bygninger 
Gaden bærer præg af højhuset Domus Portus, tegnet af Ole Hagen i 1960. I den lave servicebygning ligger der på mindst tyvende år et autoværksted.

Karrén "Jens Munk" er fra 1908 og fremstår nu flot og lyst i lysegul og grå. Dekorationerne er specielle: Dunhamre på konsollerne under karnapperne, og under dem et drabeligt mandsansigt, der minder om antikken.

De ulige numre af gaden er i røde mursten og med funktionalistiske træk. Bygningerne er fra henholdsvis 1921 og 1935. Karnapper med store vinduer og ikke så mange dikkedarer.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Gader på Østerbro
Hans Jørgensen Schougaard

Hans Jørgensen Schougaard (1701 på Store Hallegård (døbt 23. januar 1701 i Sankt Bodil Kirke) – 7. november 1776 i Hasle) var landsdommer på Bornholm.

I et bestallingsbrev fra 26. maj 1758 udnævntes Hans Jørgen Skougaard til byfoged i Hasle, herredsfoged ved Nørre Herred og birkefoged ved Hammershus Birketing. Den 31. juli overtog han dommersædet. Den 11. december 1761 fik Skougaard desuden kgl. bestalling på at være skifteskriver for Nørre Herred og Hammershus Birk.

16. oktober 1773 blev han landsdommer, hvilket han var til sin død. I sit embede indførte han flere forbedringer af retsplejen. Hans efterfølger Peder Hersleb Graah fortsatte forbedringerne af retsplejen i Schougaards ånd.

Han ægtede Johanne Cathrine Topp den 9. oktober 1750 i Sct. Nicolai Kirke i Rønne. Hun var datter af Johan Christian Topp og Margrethe Elisabeth Jørgensdatter Ancher. Hun blev født i 1734 i Rønne, døbt den 26. august 1734 i Sct. Nicolai Kirke og døde i 1780 i Hasle.

Han og hustruen er begravet på Hasle Kirkegård.

Kilder 
 Slægtsside
 Hammershus birketingsbog 

Landsdommere fra Danmark
Personer i oplysningstiden
Personer fra Bornholm
Danskere i 1700-tallet
Byfogeder fra Danmark
Herredsfogeder fra Danmark
Elberling

Elberling er en dansk borgerlig slægt, der kom til Danmark fra Preussen med Johan Frederik Vilhelm Elberling (død 1775), der nedsatte sig som glarmester i København. 

Hans søn glarmester Wilhelm Georg Elberling (1775-1810) var fader til filolog Carl Wilhelm Elberling (1800-1870) og til sekretær i Frederiksnagore, senere i Dansk Vestindien, herredsfoged i Tune-Ramsø Herreder Frederik Emil Elberling (1804-1880). Af disse var filologen fader til brødrene, geologen og biblioteksmanden Carl August Elberling (1834-1925) og journalisten, rigsdagsbibliotekaren Rudolf Emil Elberling (1835-1927), samt til redaktør Frederik Vilhelm Elberling (1840-1885), hvis sønner var fuldmægtig i Statistisk Departement Johan Vilhelm Elberling (1873-?) og rigsdagsbibliotekaren Victor Eugen Elberling (1880-1965).

Victor Eugen første søn Carl Godtfred Elberling (1906-1968) trådte i familiens fodspor som bibliotekar og forfatter til "Georg Brandes belyst ved skrifter af og ham selv" fra 1937. Hans to sønner var henholdsvis dyrlæge Hans-Victor Elberling (1934-1987) og forstkandidat og fredningskonsulent i Viborg Amt Mogens Emil Elberling (1937-2008).

Kilder 
 Albert Fabritius, "Elberling", i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), Dansk Biografisk Leksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1932-44. Online (PDF)  

 
Slægter fra Danmark
Guancher

Guancher er en betegnelse, der som regel bruges som fællesnavn på de Canariske Øers urbefolkning, men oprindeligt kun gjaldt beboerne af Tenerife. Deres herkomst har været emne for adskillige, ofte kun dårligt underbyggede hypoteser. Nyere forskninger har vist, at der er tale om en blanding af 3 ulige racer, uden tvivl repræsenterende 3 indvandringer, som til ulige tider har fundet sted fra Nordafrika. Ældst var en mørk, kortskallet type, som især fandtes på de vestlige, fjernest fra fastlandet liggende øer; den synes beslægtet med en førsemitisk befolkning i Vestasien. En senere indkommet, høj og blond type fandtes renest på Tenerife; den ligner den efter Cro-Magnon i Frankrig opkaldte, forhistoriske race, som desuden kan påvises i Nordafrika. Yngst var en mørk, spinkel befolkning, hovedsagelig indskrænket til de østlige øer og antagelig i slægt med de hamitiske folk.

Sprog 
Sproget faldt i flere mundarter; dets grundstamme stod berbernes nær.

Levevis 
Kulturen mindede noget om den yngre, europæiske stenalders. Guacherne dyrkede hvede, byg og bælgfrugter på agre, som ved hjælp af kanaler kunne overrisles med vand fra bjergbækkene. Ploven var ukendt; jorden bearbejdedes med en hakke. Store hjorde af får og geder gav vigtige bidrag til føden.

Boliger 
Boligerne var dels hytter af sten, dels huler, udgravede i de bløde, vulkanske bjergarter.

Klædedragt 
Dragten fremstilledes af skind.

Fartøjer 

Fartøjer var ikke, som det ofte hævdes, aldeles ukendte; de nævnes af en middelalderlig, arabisk forfatter, men sikkert nok har de stærke havstrømme og den voldsomme brænding bidraget til at gøre forbindelsen mellem øernes befolkning meget ringe, og med fastlandet fandt overhovedet intet samkvem sted.

Redskaber, lerkar 
På de østlige øer fremstilledes slebne stenredskaber og smukt tildannede, malede lerkar, og her anvendtes skrifttegn i lighed med de gamle berbiske. På de vestlige øer var skrifttegn ukendt, stensagerne kun tilhugne og lervarerne råt formede.

Samfundsstyre 
Samfundet har formodentlig som det berbiske været delt i frimænd og livegne, under styre af en valgt landsby-forstander.

Trosretning 
Om de religiøse forestillinger vides næsten intet. Man kendte en slags simpel balsamering af ligene.

Eksterne henvisninger 

 Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bind X, s. 344; opslag: Guanches
 Kaj Birket-Smith: "Guancherne. Nogle etnografiske Bemærkninger om de Kanariske Øers Urbefolkning" (Geografisk Tidsskrift, Bind 21; 1911)

Salmonsens
Johann Schweigger

Johann Salomo Christoph Schweigger (født 8. april 1779 i Erlangen, død 6. september 1857) var en tysk fysiker og naturfilosof, søn af Friedrich Christian Lorenz Schweigger, bror til August Friedrich Schweigger og far til Karl Ernst Theodor Schweigger.

Schweigger studerede først sprog og filosofi, men vendte sig derefter til matematik og naturvidenskab. Efter at han fra 1800 af havde virket som lærer i fysik, matematik og kemi i Bayreuth, Nürnberg og Erlangen, blev han 1819 professor i fysik og kemi i Halle, hvor han blev til sin død.

I Nürnberg grundede han det store tidsskrift "Schweigger’s Journal für Chemie und Physik". I Halle gjorde han 1821 sin største opfindelse, "multiplikatoren" til påvisning af svage elektriske strømme. Hans fysiske arbejder drejer sig næsten alle om elektrisk strøm og elektromagnetisme, men også mange naturfilosofiske arbejder og studier over forhistorisk naturkundskab skyldes Schweigger.

Kilder 
 

Fysikere fra Tyskland
Kemikere fra Tyskland
Filosoffer fra Tyskland
Naturfilosoffer
Ansatte ved Erlangens Universitet
Tyskere i 1700-tallet
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Erlangen
Salmonsens
Hakke

En hakke er et håndredskab, der finder flersidig anvendelse i land-, have- og skovbrug.

Svære hakker 
Mens man ved brug af spade tager foden til hjælp for at trykke redskabet i jorden, føres hakken alene med armene. Til løsning af hård og stenet jord, hvor greb og spade vanskelig kan trænge i, fordres stærke og ret svære hakker, mens de ulige roe- og lugehakker gennemgående er lettere. Til opbrydning eller løsning af meget fast eller stenet jord benyttes spidshakke, der kan være enkelt eller dobbelt, idet hovedet til den ene side er tilspidset og til den anden mejseldannet med en skarp æg vinkelret på skaftets retning. Mergelhakken er en enkelt spids-hakke med smal mejseldannet spids.

Disse hakker er beregnede til svært arbejde og må derfor have en betydelig styrke. Materialet i hovedet er stål eller forstålet jern. Skafterne er af stærkt træ, ovalt i tværsnit og passer ind i et tilsvarende hul i hakkens hoved.

Lette hakker 
De lette hakker har rundt skaft, som kan sidde direkte på hakkens hoved eller på en kortere eller længere, lige eller buet arm (angel). Hertil roe-, hyppe- og udtyndingshakke, der leveres med ulige bredder af blade. Meget benyttet er tiger- og Vardehakke med svanehalsbøjet angel. Ved roe- og udtyndings-hakker danner skaftet ofte en vinkel på ca. 75° med bladet, så at dette i normal arbejdsstilling omtrent vil følge jordoverfladen. Afhugget ukrudt samt jord vil glide hen over bladet og ikke trækkes fra planterne. Hyppe-hakken skal derimod føre jorden med og har derfor bladplanet på tværs på skaftet.

Til lugning benyttes også såvel små som store hakker med trekantet blad, i hvis midte skaftet er fastgjort; disse hakker kan også bruges som rillejern.

Hjulhakker 
Hjulhakker til rensning af rækkeafgrøder kan påsættes ulige rensejern, men kan kun gøre fyldest til overlig bearbejdning på nogenlunde løs jord. Den enkelte hjul-hakke har eet hjul og er fortrinsvis beregnet til at rense mellem 2 rækker; den dobbelte hakke renser på hver side af rækkerne.

Hakker til skovarbejde 
Hakken bruges i ulige former i skoven; almindeligst er plantehakken (Sarauw’s) med langt, svagt buet skaft og et bredt blad, hvis kanter danner en nedadvendende spidsbue; den bruges i stedet for spaden og har det fortrin at arbejde hurtigere samt at skørne jorden bedre; derimod kan man ikke nå så dybt med hakken som med spaden, og på tørvejord er hakken ubrugelig. Spids- og bredhakken er den samme som ved andet jordarbejde og bruges til at bryde faste lag i jorden med. Lugehakken har et kort, lige træskaft. Bladet er 2-sidigt og har i almindelighed til den ene side en skarp, lige kant, der sidder vinkelret på skaftets retning, og til den anden side en række korte tænder.

Eksterne henvisninger 

Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bind X, s. 668-669; opslag: Hakke

Landbrugsredskaber
Bukowina Bobrzańska

Bukowina Bobrzańska (, ) er en landsby i de administrative distrikt Gmina Żagań, i Powiat żagański, Województwo lubuskie, i de vestlige Polen. Landsbyen ligger 8 km øst for Żagań og 39 km syd for Zielona Góra.

Før 1945 var området en del af Landkreis Sprottau i provinsen Niederschlesien, Tyskland.

Indbyggere:
 1933 – 767
 1939 – 826
 2014 – 370
Fra 1975 til 1998 lå området i provinsen Zielona Gora.

I landsbyen, er der en kirke, beliggende i sognet, Małomice.

Se også 
 Territoriale ændringer i Polen efter Anden Verdenskrig
 Bukowina Bobrzańska (banegård)

Kilder 

Byer i Polen
Tidligere tyske byer
Francesco Zabarella

Francesco Zabarella (1360—1417) var en italiensk retslærd og kardinal. Zabarella virkede nogle år i Firenze, men blev i 1390 universitetslærer i sin fødeby Padova. I 1410 blev han biskop i Firenze og året efter Kardinal. Zabarella deltog i koncilerne i Pisa 1409 og i Konstanz 1414 ff. Navnlig i Konstanz spillede Zabarella en betydelig rolle både i pavespørgsmålene og i processen mod Jan Hus og Hieronymus af Prag. Han har skrevet en række skrifter om kirkeretten.

Kilder 
 

Jurister fra Italien
Biskopper fra Italien
Kardinaler fra Italien
Personer fra middelalderen
Smag på P3

"Smag på P3" er et radioprogram, der sendes på alle hverdage og søndag fra klokken 12-15 på P3. Programmet har eksisteret siden 2009, hvor værterne Nicholas Kawamura og Le Gammeltoft skiftevis styrede programmet. Fra 2012 overtog Signe Vadgaard værtsrollen på et vikariat fra Le, som gik på barsel.

Format 
Værterne skiftes til at bestyre programmet og et typisk program indeholder formidling af ny musik og diverse elementer og konkurrencer med lytterne. Programmet har jævnligt besøg af en aktuel P3-musiker, som regel mellem kl. 13 og 14, og har derudover faste musikkyndige gæster.

Links 
http://www.dr.dk/p3/programmer/smag-paa-p3
https://www.facebook.com/smag-på-p3-DR#!/pages/Smag-p%C3%A5-P3-DR/168207069860433

Radioprogrammer fra Danmark