kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Unge øjne

Unge øjne er debutalbummet fra den danske sangerinde Cisilia. Albummet udkom den 16. maj 2015 Spotify og generelt den 18. maj. "Ring den alarm" udkom som første single den 18. august 2014. Albummets anden single "Vi to datid nu", som udkom den 1. december 2014, har modtaget platin for streaming. "Luftballon" blev udsendt som albummets tredje single den 16. april 2015, og har modtaget guld for streaming.

Ved Danish Music Awards 2015 vandt Cisilia i kategorierne Årets danske hit ("Vi to datid nu") og Årets nye danske navn, hvilket gør hende til den yngste DMA-vinder nogensinde.

I december 2015 modtog albummet guld for 10.000 solgte eksemplarer.

Spor

Hitlister

Ugentlige hitlister

Årslister

Certificeringer

Kilder

Debutalbum fra 2015
Popalbum fra Danmark
Debutalbum fra Danmark
Jørgen Sonnergaard

Jørgen Sonnergaard, (født 27. april 1936, død 29. juni 2021) var en dansk redaktør, oversætter og forfatter.

Sonnergaard blev oprindeligt udlært som shippingmand hos A.P. Møller i 1958. Omkring 1960 blev han ansat hos tegneserieforlaget PIB, hvor han var chefredaktør 1963-1975. Her skrev han tekster til Rasmus Klump og mange andre danske tegneserier. I 1975-1982 var han chefredaktør hos Gutenberg Publishing Service med ansvar for nye Disney-udgivelser i Europa. I 1982-1988 havde han sit eget firma med arbejde for Egmont.

Jørgen Sonnergaard har oversat en lang række serier for Carlsen og Egmont, hvoraf oversættelserne fra 1960-1976 af Tintins oplevelser er de bedst kendte. Han har desuden skrevet en række spændingsromaner samt fiktion til Ugebladet Søndag.

Referencer 

Oversættere fra Danmark
Redaktører fra Danmark
Novelleforfattere fra Danmark
Studenter fra Metropolitanskolen
Margrethe af Slesvig-Holsten-Sønderborg

Margrethe af Slesvig-Holsten-Sønderborg (3. marts 1583 – 10. april 1658) var en dansk-tysk prinsesse, der var grevinde af Nassau-Siegen fra 1603 til 1623. Hun var datter af hertug Hans den Yngre af Slesvig-Holsten-Sønderborg og blev gift med grev Johan 7. af Nassau-Siegen.

Biografi 
Margrethe blev født den 3. marts 1583 i Sandbjerg (Sundeved) som det tolvte barn og sjette datter af hertug Hans den Yngre af Slesvig-Holsten-Sønderborg i hans første ægteskab med Elisabeth af Braunschweig-Grubenhagen.

Hun blev gift den 27. august 1603 i Rotenburg med grev Johan 7. af Nassau-Siegen. De fik 13 børn.

Grev Johan døde i 1623. Grevinde Margrethe overlevede sin mand med 24 år og døde den 10. april 1658 i Siegen.

Eksterne henvisninger 
 Hans den Yngres efterkommere

Huset Oldenburg
Sønderborgske fyrstelige
Danskere i 1600-tallet
De Danskes Øer

De Danskes Øer er et værk i tre bind om de mindre danske øer af Achton Friis, udgivet i årene fra 1926 til 1928. 1932-1933 udgav han "De Jyders Land", og 1936-1937 "Danmarks Store Øer". Tilsammen udgør værkerne, der under ét går under betegnelsen De Danskes Land en danmarksbeskrivelse.
 
Oprindelig havde Achton Friis planer om at lave en rejsebeskrivelse fra Grønland, men under en samtale med Jeppe Aakjær i foråret 1914 mente Aakjær at der ingen grund var til at rejse så langt væk, når der inden for landets grænser lå 527 Øer.

I 1920 købte Achton Friis en 30 fods bæltbåd og gav den navnet Rylen. Med Rylen foretog Achton Friis og kertemindemaleren Johannes Larsen 1921 til 1924 fem rejser til de mindre danske øer. Hans eget arbejde bestod i at beskrive folkelivet og historien på øerne. Den 87-årige Christian Andersen fra Kerteminde var skipper. Ekspeditionen til de 132 øer resulterede i et tre binds bogværk på ca. 1.200 sider.

I forordet til "De Danskes Øer" skrev Achton Friis blandt andet: 

"Det er vel kun gået op for meget få af vore Landsmænd, i hvor høj grad Danmark fortjener navn af et ørige. På grund af sine ejendommelige geografiske forhold er Danmark i virkeligheden et af de mærkeligste lande i Europa. Men intet værk, selv blandt de største, der findes om landet, rummer nogen indgående eller samlet beskrivelse af vore mængder af småøer, skønt disse dog må siges at danne den mest karakteristiske side af vort fædrelands natur".

Togterne 1921 - 1923 - 1924 
I foråret 1921 sejler Rylens tre mands besætning fra Kerteminde til øerne ved Korshavn på Fyns Hoved, videre til Odense Fjord, gennem Storebælt og rundt i det Sydfynske Øhav og sluttede i Svendborg, hvortil de ankom med færge fra Ærøskøbing. 

1923 blev det til to togter. Forårstogtet gik til Samsø, Hjelm, øerne i Horsens Fjord samt Lillebælt. Efterårstogtet begyndte 1. september i Nakskov, hvorefter turen gik rundt til øerne i Nakskov Fjord: Slotø, Vejlø og Enehøje og sluttede i midten af oktober i Smålandshavet.

1924 ankommer "Rylen" om sommeren efter to dages sejlads til Limfjordens munding. Denne gang var målet øerne i Limfjorden og Kattegat. Derefter besøges blandt andet Fur, Jeppe Aakjær på Jenle, Åndssvageanstalten på Livø, Jegindø og Lindholm. På Lindholm tog Johannes Larsen og Achton Friis afsked med skipper Christian Andersen, som ene mand sejlede "Rylen" tilbage til Kerteminde. Besøgene på de sidste øer - Hirsholmene, Læsø og Anholt skete med de lokale rutebåde.

Eksterne henvisninger og kilder 
 ØSTFYNs MUSEER  − De danske øer 
 De Danskes Øer − Achton Friis 1871-1939 
 www.information 

Litteratur i 1926
Dansksprogede bøger
Faglitterære bøger
Kai Glahn

Kai Glahn (født 26. februar 1875, død 11. juni 1925) var en dansk embedsmand. Han var søn af Henrik Glahn og gift med en datter af Carl Salicath.

Glahn, der var kontorchef, fra 1921 departementschef, i Undervisningsministeriet, udgav en kommenteret udgave af Bern-konventionen og af Forfatterloven.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Departementschefer i Undervisningsministeriet
Kai
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Studenter fra Østre Borgerdyd Gymnasium
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Vernon L. Smith

Vernon Lomax Smith (født 1. januar 1927) er en amerikansk økonom og bl.a. professor ved Chapman University's Argyros School of Business and Economics and School of Law i Californien. I 2002 modtog han Nobelprisen i økonomi sammen med psykologen og adfærdsøkonomen Daniel Kahneman. Smith fik prisen "for at have etableret laboratorieeksperimenter som et værktøj i empirisk økonomisk analyse, specielt i studiet af alternative markedsmekanismer".

Eksperimentel økonomi 

Vernon Smith er kendt som foregangsmand inden for feltet eksperimentel økonomi. Her udsætter man, ofte inspireret af den psykologiske forskning, hvor sådanne eksperimenter er udbredte, en række mennesker for forskellige test og opgaver under videnskabeligt kontrollerede forhold. Især inden for den ret nye disciplin adfærdsøkonomi, der inddrager indsigt fra moderne psykologi i økonomiske sammenhænge, er eksperimenter af denne type en hyppigt anvendt metode. Smith har arbejdet med området siden han begyndte som underviser i økonomi i 1950'erne. I 1976 offentliggjorde han artiklen "Experimental Economics: Induced Value Theory" i det ansete videnskabelige tidsskrift American Economic Review. Dette var den første anerkendte formulering af princippet bag økonomiske eksperimenter.

Aspergers syndrom 

Vernon Smith har diagnosen Aspergers syndrom og har offentligt fortalt om både de fordele og de ulemper, det kan medføre.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Materiale om Vernon Smith på Nobelstiftelsens hjemmeside

Nobelprismodtagere i økonomi
Nobelprismodtagere fra USA
Økonomer fra USA
Musée Marmottan Monet

Musée Marmottan Monet er et kunstmuseum i  Paris. Det indeholder en samling af over 300 værker fra impressonismen og tiden efter, især af Claude Monet. De øvrige kunstnerne som er godt repræsenteret er: Berthe Morisot, Edgar Degas, Édouard Manet, Alfred Sisley, Camille Pissarro, Paul Gauguin, Paul Signac og Pierre-Auguste Renoir. 

Desuden findes Wildenstein Collection af illuminerede manuskripter og Jules og Paul Marmottans samling af billeder og kunsthåndværk, inklusive møbler fra Napoleonstiden, samt spanske og flamske arbejder fra tidligere perioder. Museet arrangerer også specialudstillinger med temaer fra samme epoke. Fra efteråret 2011 til medio februar 2012 vistes således Henri Edmond Cross med flere.

Nærmeste métrostation er La Muette.

Historie 
Stedet var oprindelig en jagthytte for hertugen af Valmy, beliggende i udkanten af Boulogneskoven. Det blev købt af Jules Marmottan i 1882 og senere overtaget af sønnen Paul, som flyttede ind, og udvidede faderens samling af Napoleana. Stedet med indhold blev testamenteret til Académie des Beaux-Arts. Akademiet åbnede stedet for publikum under navnet Musée Marmottan i 1934.

To store donationer fik stedet til at ændre karakter: I 1957 donerede Victorine Donop de Monchy en betydelig samling af impressionistiske værker. Disse var samlet af hans fader, doktor Georges de Bellio, som var læge for Manet, Monet, Pissaro, Sisley og Renoir, og både beundrer og samler af deres kunst. Efter at en søn af Monet donerede sin samling af faderens værker, blev museet i besiddelse af verdens største samling af Monet-billeder.

Jacque Carlu, som var kurator for museet, fik bygget et specielt rum som giver besøgende mulighed for at følge udviklingen i Monets værker, både på afstand og tæt på. Inspirationen var de store åkandebilleder i Musée de l'Orangerie. Et af de mest kendte billeder, Impression, Soleil Levant (Indtryk, solnedgang) blev stjålet fra museet i 1985, genfundet fem år senere, og på plads i den permanente samling igen fra 1991.

Referencer 

16. arrondissement
Frankrig i 1934
Museer etableret i 1934
Kunstmuseer i Frankrig
Marmottan Monet
Wesselburenerkoog

Wesselburenerkoog er en landsby og kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Büsum-Wesselburen under Kreis Dithmarschen. Kreis Dithmarschen ligger i den sydvestlige del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Kogen blev dannet ved inddæmning i 1862. Kommunen blev oprettet i 1934 af en del af Kirchspielslandgemeinde Wesselburen og havde dengang 313 indbyggere. Wesselburenerkoog ligger ved Ejderens udmunding i Nordsøen ved den sydlige ende af Ejderdæmningen. Til de inddæmmede områder hører Hundeknöll, der er det officielle endepunkt af Eidersperrwerk.

En del af naturschutzgebietet Dithmarscher Eiderwatt ligger i kommunen.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens side på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2013 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Dithmarschen
Lenore

[[Fil:Gottfried_August_Bürger.jpg|thumb|forfatter Gottfried August Bürger (1747 - 1794)]]
Lenore (under tiden oversat som Leonora, Leonore eller Ellenore) er et romantisk digt skrevet af den tyske forfatter Gottfried August Bürger i 1773 og publiceret i 1774 i tidsskriftet Göttinger Musenalmanach. Lenore karakteriseres generelt som værende en del af det 18. århundredes gotiske ballader eller spøgelsesballader, og selv om digtets karaktér, der vender tilbage fra graven ikke anses for at være af vampyrisk natur, har teksten haft stor indflydelse på vampyr-litteraturen. William Taylor, der udgav den første engelske oversættelse af balladen, har udtalt at "intet tysk digt er så hyppigt blevet oversat til engelsk, som Ellenore".

Digtets nøglesætning "die Toten reiten schnell" er citeret og refereret i værker af andre forfattere og først og fremmest gjort berømt af Bram Stoker i hans roman Dracula fra 1897, hvor Jonathan Harkers rejsefæller hvisker ordene "Denn die Toten reiten schnell", idet grevens hestevogn første gang viser sig i landskabet.

Digtet er senest oversat til dansk af Asger Berg i 2016 og udgivet af Det Poetiske Bureaus Forlag, illustreret af Henrik Monved.

 Plot 

Lenore er en heltinde, hvis elsker, William, bliver dræbt under syvårskrigen. Lenore pådrager sig uforvarende en forbandelse, da hun i fortvivlelse over tabet af William afsværger gud, fordi hun mener, at denne har gjort hende uret. Samme nat modtager hun besøg af den afdøde William, der inviterer Lenore til at ride med ham. De tilbagelægger en stor afstand, fordi die Toten reiten schnell'' ("de døde rider hurtigt"), og ankommer før daggry til en kirkegård. Lenore indser her, at William vil forenes med hende og have hende til at ligge i sin kiste, som havde det været deres ægteseng, og at hun er fanget i en kontinuerlig dødedans, indtil det vil lykkes hende at finde frelse for sin forbandelse.

Referencer 

Digte
Den Blå Moske

Den Blå Moske (eller Sultan Ahmets Moske ()) er en moske i Sultanahmet-kvarteret i Istanbul. Moskeen, der var færdigbygget i 1616, er tegnet af arkitekten Sedefhar Mehmet Ağa for sultanen Ahmed I. Den har som den eneste moske i Istanbul seks minareter, hvilket på byggetidspunktet var samme antal som på moskeen i Mekka, som dog efterfølgende fik en minaret mere.

Moskeen består af en forgård og et hovedrum, der har samme størrelse. Den indeholder desuden en grundskole og et suppekøkken (et imaret), hvor fattige mennesker kan få udleveret mad. Frem til det 19. århundrede var der også både et hospital og et sted, hvor rejsende kunne overnatte (et karavanserai). Hovedkuplen har en højde på 43 meter og en diameter på 23,5 meter og er omgivet af fire mindre kupler, der igen er omgivet af flere endnu mindre kupler. Moskeen har plads til 10.000 bedende.

Ahmed I, hans hustru og tre sønner er begravet i sarkofager i moskeen. Det samme er flere andre af hans familiemedlemmer.

Interiør 

Det indre af moskeen er beklædt med mere end 20.000 håndlavede keramiske fliser fra İznik i mere end halvtreds forskellige tulipanafbildninger. Fliserne på den nederste del af væggene er traditionelt i design, mens galleriniveauet er mere prangende med repræsentationer af blomster, frugter og cypresser. Fliserne blev fremstillet under tilsyn af Izniks mester.

De øverste dele af interiøret er domineret af blå farve. Mere end 200 blyindfattede vinduer med indviklede mønstre lader naturligt lys, i dag bistået af lysekroner, komme ind.

Dekorationerne i moskeen omfatter vers fra Koranen, mange af dem lavet af Seyyid Kasim Gubari, der betragtes som den fornemste kalligraf af sin tid. Gulvene er belagt med ægte tæpper, der er doneret af de troende. De mange store vinduer giver et rummeligt indtryk. De nederste dele af væggene er dekoreret med opus sectile. Hver mindre kuppel har fem vinduer, hvoraf nogle er blinde.

På UNESCOs verdensarvsliste 

Den Blå Moske blev, sammen med andre historiske bygninger i Istanbul, indskrevet på UNESCOs verdensarvsliste i 1985

Referencer

Eksterne henvisninger 

Moskeer
Istanbul
Etableret i 1616
Verdensarvsområder i Tyrkiet
Karl Weinhold

Karl Weinhold henviser til:

 Karl Weinhold (filolog) (1823–1901) – tysk germanist
 Karl Weinhold (politiker) (født 1946) – tysk politiker
Ahmed 1.

Ahmed 1. (født 18. april 1590, død 23. november 1617) var sultan af Det  Osmanniske Rige fra 1603 til sin død. Under hans styre involverede han riget i krig med Østrig, som endte med osmannernes nederlag og med freden i Zsitvatörök år 1606. 

Ahmed er kendt som den sultan, som lod opføre Den Blå Moske i Konstantinopel (i dag Istanbul).

Referencer 

Osmanniske regenter
Mustafa 1.

Mustafa 1. (født i 1590-tallet, død 20. januar 1639) var to gange sultan over Det Osmanniske rige, 1617-1618 og 1622-1623. Mustafa var søn af Mehmet 3. og efterfulgte sin bror Ahmed I på tronen i november 1617.  Han blev styrtet efter tre måneders regering ved en paladsrevolution, som satte Ahmeds fjortenårige søn Osman 2. på tronen. Da Osman blev myrdet i maj 1622, blev Mustafa atter sultan, men blev afsat i 1623 og blev i 1639 dræbt på befaling af sin nevø og blev efterfulgt af Murad 4.

Kilder 
  i Nordisk familjebok (andre upplagan, 1913)

Osmanniske regenter
Osman 2.

Osman 2. (født 3. november 1605, død 20. maj 1622) var sultan over Det Osmanniske Rige1618-1622. Osman blev ved sin fars, Ahmed 1.'s, død (1617) fjernet fra tronfølgen til fordel for den kongelige families ældste mand, farbroderen Mustafa 1. Det skete efter  faderens egen ordre og er første eksempel på anvendelsen af det i Tyrkiet derefter gældende princip for tronfølge. Gennem en paladsrevolution kom Osman ved 14 års alderen allerede i begyndelsen af 1618 på tronen. Under hans regeringstid led riget nederlag i krig med Polen og Osman blev herefter dræbt i maj 1622 under et oprør af janitsjarerne, hvorefter Mustafa 1. atter blev sultan.

Kilder 
  i Nordisk familjebok (andre upplagan, 1914)

Osmanniske regenter
Murad 4.

Murad 4. (født 26/27. juli 1612, død 8/9. februar 1640), var sultan af Det Osmanniske Rige  fra 1623 til 1640. 

Han var søn til sultan Ahmed I (1603–17) og Kösem og efterfulgte sin farbror Mustafa 1. i 1623. Den reelle regent under hans første regeringstid var hans mor. Først i 1632 begyndte han at spille en rolle som regent. Dette år påbegyndte han oprustning til en krig i Persien, der blev afsluttet i 1639, da blandt andet Bagdad blev erobret. I Europa opretholdt Murad 4. fredlige forbindelser med Østrig og Venedig. På grund af oprør blandt tatarerne på Krim var Det Osmanniske Riges indflydelse dér svag. Murad 4. var rigets sidste krigersultan; han lykkedes under sin regering at opretholde riget som en militærmagt. Hans mest fremtrædende karaktertræk var hans grusomhed; i 1632-37 lod han omkring 25.000 mennesker henrette. Særlig rettede hans had sig mod rigets kristne undersåtter.

Noter

Eksterne links 

Osmanniske regenter
Landbohave

En landbohave betegner en have, der ligger ved stuehuset til en landejendom. Den er ofte karakteriseret ved sin store udstrækning og sine store træer, der enten afgrænser haverummet eller optræder som enestående træer midt på græsplænen. Køkkenhaven er ofte adskilt fra opholdshaven/prydhaven. Sidstnævnte ligger traditionel ofte nord for huset med busketter og staudebede.

Landbohaven havde oprindelig det formål at forsyne husholdningen med grønsager, frugt og bær. I nogen udstrækning har den også fungeret som et udstillingsvindue, hvor gæster typisk blev inviteret med på en gåtur. Landbohaven har i tidens løb modtaget meget inspiration fra herregårds- og præstegårdshaver, hvorfra en række elementer, ofte skaleret ned til et mere overkommeligt omfang, har fundet vej til gårdejernes haver. Typiske træk ved en landbohave er adskilte haverum med forskellige funktioner, levende hegn, en (ofte mindre) allé af træer som lind og en frugtlund med æbler, pærer eller blommer.

Tætbeslægtet med landbohaven er cottagehaven, som stammer fra England. Begge optræder på landet og udtrykker i dag en stemning af romantik og forbundethed med fortiden. De to stilarter har dog hver sit udgangspunkt. Modsat landbohaven, der som nævnt har overtaget et række træk fra havestilen på herregårde og større gårde (altså en top down-effekt), lod det engelske borgerskab sig inspirere af havestilen i de små engelske boliger (cottages) på landet og omsatte denne cottagehavestil deres egne langt større landsteder (en bottom up-effekt).

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Landbohave – Barndomsminder fra landbohaven! Blogindlæg om landbohave

Nyttehaver
Ibrahim 1.

Ibrahim (arabisk: ابراهيم الأول), født 5. november 1615, død 12. august 1648) var sultan af Det Osmanniske Rige fra 1640, hvor han efterfulgte sin broder Murad IV, til 1648, hvor han blev afsat ved et paladskup og herefter henrettet.

Han kaldes ofte "Ibrahim den vanvittige" (tyrkisk: Deli İbrahim) på grund af hans mentale tilstand (han led formentlig af neurasteni). I 1645 invaderede han Kreta, hvilket førte til en langvarig krig mod Venedig, hvorunder Venedig i 1646 erobrede øen Tenedos. Hans regering var i høj grad præget af sultanmoderen, Kösem, der besad den egentlige magt. 

Ibrahim blev afsat ved et kup under ledelse af stormuftien med støtte af janitsjarerne, hvorunder Ibrahim blev taget til fange og få dage senere henrettet ved kvælning. Han blev efterfulgt af sin syvårige søn, Mehmed 4., som var undergivet Kösems formynderskab indtil Ibrahims moder, Turhan Hatice, lod Kösem myrde tre år senere.

Eksterne links 

Osmanniske regenter
Kösem Sultan

Kösem (født som Anastasia cirka 1589, død 3. september 1651) også kendt som Mâh-Peyker Sultan var konkubine til sultan Ahmed 1. af Det Osmanniske Rige, mor til Murad 4. og Ibrahim 1. og bedstemor til Mehmed 4. Hun var det osmanniske imperiums formelle regent to gange: som formynder for sin søn Murad IV mellem 1623 og 1632, og som formynder for sin sønnesøn Mehmed IV fra 1648 til 1651. Hun anses for at have  været rigets regent de facto mellem 1623 og 1651. Kösem var en af kun to kvinder som formelt regerede det osmanniske rige  og regnes som den mægtigste kvinde i det muslimske Tyrkiets historie.

Biografi 
Kösem fødtes som Anastasia på øen Tinos som datter til en græsk præst og førtes som ung til sultan Ahmeds harem. Efter Ahmeds død 1617 førtes hun til det gamle palads. Da den minderårige søn Murad blev sultan 1623, blev hun hans formynder og derved rigets regent. Hun var den første af to kvinder i rigets historie, der åbent regerede, og hun fortsatte endog som regent, da sønnen blev myndig 1632, og siden da den anden søn Ibrahim 1. blev sultan i 1640. 

Hun trådte sammen med embedsmændene bagved et draperi, og var kendt for sin velgørenhed og for at frigive sine slaver efter tre års tjeneste. Da sønnesønnen blev sultan i 1648, blev hun for anden gang officiel regent, og kom dermed i konflikt med Mehmeds mor Turhan Hatice; da hun hørte, at Kösem planlagde at afsætte Mehmed, iscenesatte Turhan et paladskup og tog magten. Kösem blev stranguleret af en paladsvagt.

Personer fra det Osmanniske Rige
Agnes Hedvig af Anhalt

Agnes Hedvig af Anhalt (12. marts 1573 – 3. november 1616) var en tysk fyrstinde, der var kurfyrstinde af Sachsen i 1586 og hertuginde af Sønderborg fra 1588 til 1616. Hun var datter af fyrst Joachim Ernst af Anhalt og gift med Kurfyrst August 1. af Sachsen og hertug Hans den Yngre af Slesvig-Holsten-Sønderborg.

Biografi 
Agnes Hedvig blev født den 12. marts 1573 i Dessau som datter af fyrst Joachim Ernst af Anhalt i hans andet ægteskab med Eleonora af Württemberg. I 1581 blev hun allerede som otteårig abbedisse i Rigsabbediet Sankt Cyriakus i Gernrode. 

I 1586 forlod hun abbediet og blev gift som 12-årig den 3. januar 1586 med den 60-årige Kurfyst August 1. af Sachsen som hans anden hustru. På deres bryllupsnat skal hun have bedt om at få frigivet Caspar Peucer, som under indflydelse af Augusts første hustru, Anna af Danmark, var blevet fængslet som calvinist. Kurfyrst August døde få uger efter brylluppet, den 11. februar 1586. Som enkesæde modtog hun Lichtenburg Slot, hvor hun dog aldrig boede.

To år senere, den 14. februar 1588, giftede hun sig som 14-årig med sin første mands første kones bror, hertug Hans den Yngre af Slesvig-Holsten-Sønderborg, som hans anden hustru. Hun bragte en medgift på 30.000 rigsdaler med ind i ægteskabet. Hertug Hans havde 14 børn fra sit første ægteskab, og i ægteskabet med Hans blev der født ni børn.

Hun døde som 43-årig den 3. november 1616 i Sønderborg, seks år før sin mand. Hun ligger begravet i Dronning Dorotheas Gravkapel på Sønderborg Slot.

Børn

Referencer 

Kurfyrstinder af Sachsen
Sønderborgske fyrstelige
Tyskere i 1500-tallet
Tyskere i 1600-tallet
Huset Askanien
Personer fra Dessau