kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Afferente nervefibre

Afferente nervefibre er axonet i et afferent sensorisk neuron i det perifere nervesystem. Det er en lang proces der løber fra nervecellekroppen der bærer nerveimpulser fra sensoriske receptorer eller sanseorganer mod centralnervesystemet. Den modsatte vej af neural aktivitet er efferent ledning.

I nervesystemet er der en "lukket cirkel" af følelse, beslutning og reaktioner. Denne process bliver gennemført gennem aktivitet af afferente neuroner, interneuroner og efferente motorneuroner.

En berøring eller smertefuld stimulus, eksempelvis, skaber en følelse i hjernen først efter informationen omkring stimulus rejser dertil via afferente nerveveje. Afferente neuroner er pseudounipolær neuroner der har et enkelt langt axon med en kort central og en lang perifer forgrening. Disse celler har ingen dendritter. De har en glat og rundet cellekrop. Lige på den anden siden af rygmarven, samles tusindvis af afferente neuronale cellekroppe i en hævelse i den dorsale rod kendt som radix posterior.

Afferente neuroners somaer er lokaliseret i ganglia i det perifere nervesystem, og disse cellers axoner bevæger sig fra ganglion til ganglion og føres tilbage til rygsøjlen. Majoriteten af disse er unipolære neuroner, idet de har et eneste axon der forlader cellekroppen og det sendes mod det sensoriske organ. Alle axonerne i den dorsale rod, der indeholder afferente nervefibre, bruges i transduktionen af somatosensorisk information. Somatosensoriske receptorere inkluder sanser såsom smerte, berøring, temperatur, kløe og stræk. Eksempelvis, en specifik muskelfiber kalder intrafusal muskelfiber er en type af afferent neuron der ligger parallel med ekstrafusal muskelfiber, og fungerer derfor som en strække-receptor ved at opdage muskellængden. Alle disse følelser rejser langs den samme generelle sti mod hjernen, fra radix posterior bevæger de sig til rygsøjlen. Fra rygsøjlen til medulla, der herfra fører til den mediale lemniscus i midthjernen. Herfra bevæger den sig til den primære somatosensoriske cortex i parietallappen.

Referencer 

Nervesystemets anatomi
Løgstør Station

Løgstør Station var en dansk jernbanestation i byen Løgstør i Himmerland.

Stationen var den nordlige endestation på Himmerlandsbanerne mellem Hobro og Løgstør. Den blev åbnet den 15. juli 1893. Den 21. maj 1966 blev stationen lukket for persontrafik. Godstrafikken til stationen fortsatte indtil 1999.

Stationsbygningen, der stadig eksisterer, er tegnet af den danske arkitekt Thomas Arboe.

Referencer 

Nedlagte jernbanestationer i Danmark
Station
Ebeltoft Station

Station Ebeltoft var en station i den danske by Ebeltoft. Stationen var tegnet af arkitekt Heinrich Wenck.

Det var endestation for Trustrup - Ebeltoft Jernbane, som i 1968 blev lukket. Selve stationen blev revet ned i 1970.

Nedlagte jernbanestationer i Danmark
Ebeltoft
Hobro-Løgstør-banen

Hobro-Løgstør-banen – eller blot Løgstørbanen – var en regional jernbanestrækning mellem Hobro og Løgstør i Jylland i Danmark.

Historie 
Jernbanen blev åbnet af den Danske Statsbaner den 15. juli 1893 med to tog om dagen per retning. I 1906 blev dette udvidet med en tredje tog frem og tilbage og en fjerde blev tilføjet efter nogle år. Efter den stigende konkurrence fra vejtransport, og de faldefærdige tilstand af tracéet i 1930-erne, var der tale om at lukke denne strækning. Da den Anden Verdenskrig udbrud blev banen bevaret. Der blev lagt tungere skinner og dermed kunne fartgrænsen blev øget fra 45 til 70 km/t.

Efter vejtransporten efter krigen igen normaliseredes, aftog tilbuddet i de tyndt befolkede område. Den 30. maj 1959 blev persontrafikken indstillet. Strækningen mellem Ålestrup og Løgstør forblev i brug som en del af godslinjen mellem Viborg og Løgstør. I 1999 blev denne strækning også lukket.

Se også 
 Himmerlandsbanen

Nedlagte jernbanestrækninger i Danmark
Sekundærrute 263

Sekundærrute 263 er en rutenummereret landevej på Sjælland.

Ruten strækker sig fra Fårevejle Kirkeby til Gislinge.

Rute 263 har en længde på ca. 12 km.

Kilder 

263
Kirsten Kjær

Maren Kirstine (Kirsten) Kjær (født 14. november 1893 i Vester Torup ved Fjerritslev, død 8. maj 1985 i Frøstrup ved  Hanstholm) var en dansk autodidakt maler.

Historie 
Kjær voksede op på landet men  14-årig  stak hun af  hjemmefra da hun ikke ville  påtage sig kvindens rolle i  tidens landbomiljø og fik et job i en  bagerforretning. Senere tog hun handelseksamen i Aalborg. Efter at have været i Tyskland,  slog hun sig ned i København med arbejde på et klasselotteri og i et  forsikringsselskab,  samtidig  med at hun modtog klaverundervisning.  Senere blev hun selskabsdame på godset Bratskov, hvorefter hun vendte tilbage til Aalborg. Her mødte hun sin senere ægtefælle maleren Frode Nielsen Dann, der  før 1934 hed Frode Nielsen. I 1918 blev de gift, og han blev af  Nationalmuseet  ansat til at restaurere kirkeinventar. Kjær forsøgte sig nu også inden  for skuespillerfaget og filmen, men slog ikke igennem. Hun blev  syg og  indlagt med en svær psykose. Efter at være blevet rask igen  begyndte  hun for alvor at interessere sig for malerkunsten i en alder af 32 år.

I 1926 rejste hun sammen med Frode Dann til Californien  hvor hun fik sit gennembrud som maler. I 1929 vendte hun alene tilbage  til Danmark, hvor hendes portrætter blev modtaget med stor interesse. Hun  tilbragte nogle måneder sammen med forfatterinde Karin  Michaëlis som skrev Hjertets Vagabond om Kirstens vilde liv i USA. Men Kjær tog selv afstand fra bogen og den følgende vinter  flygtede hun til Mallorca og Paris. Senere levede hun en periode i Afrika.

Frem  for alt er hun portrætmaler og har malet mange  af sin samtids kendte  personer, men også de mere anonyme. I 1943  stiftedes foreningen Kirsten  Kjærs venner, der senere blev et fond, der stod for opførelsen af Kirsten Kjærs Museum i Frøstrup, der blev indviet 1981 og rummer en stor del af hendes malerier og tegninger.

Hæder 
 1940, 1961, Undervisningsministeriet  
 1940, Koefoed 
 1958, Augusta Dohlmann
 1965-66, Kunstakademiet
 1970, Ellen Wilkins
 1973, Moll
 1973, Statens Kunstfond 
 1977, J.R. Lund

Litteratur 
 Karin Michaëlis. Hjertets Vagabond, 1930
 Johan Møller Nielsen, Kirsten Kjær, 1973
 Harald Fuglsang: Kirsten Kjær “allerede som barn var jeg anderledes”, 2004

Film 
 Kirsten - en hjertets vagabond, 1982
 Kirsten Kjær og hendes museum af Jørgen Vestergaard, 2008

Eksterne henvisninger og kilder 
 Om Kirsten Kjær 
 Dansk Kvindebiografisk Leksikon - Kirsten Kjær

Referencer 

 

Malere fra Danmark
Sydslesvigske Jernbane

Den Sydslesvigske Jernbane (også Frederik den Syvendes Sydslesvigske Jernbane) var en banestrækning mellem Flensborg, Husum og Tønning. En af initiativtagerne til den nye jernbane var købmand Christian Hansen jun. fra Flensborg, som i 1837 udgav et skrift, hvori han argumenterede for en forbindelse fra Flensborg til vestkysten. Planen blev til virkelighed, da byggeriet startede i 1852. Allerede to år senere kunne banestrækningen indvies. I samme år kunne også indvies en sidebane fra Øster Ørsted via Klosterko ved Slesvig by til Bydelstorp ved Rendsborg. Bag projektet stod den privatejde Flensborg-Husum-Tønning jernbaneselskab, som blev ejet og drevet af den britiske entreprenør Sir Samuel Morton Peto. Banen var den første i Sønderjylland / Hertugdømmet Slesvig.

Formålet var at undgå den længere transportvej på skibe om Jyllands nordkyst ved at benytte sig af den korte afstand mellem havnene ved den sønderjyske vestkyst og Flensborg. Af samme grund blev allerede 1784 indviet Ejderkanalen mellem Tønning og Holtenå. Banen skulle gøre det især lettere at transportere danske landbrugsprodukter som kvæg og smør fra fjordbyen ud til vestkysten, hvorfra de kunne sendes til England - uden om konkurrenterne Hamborg og Lübeck. Projektet om den sydslesvigske jernbane kunne også ses som et led i den danske politik i Sydslesvig efter Treårskrigen ved at nedprioritere de nord-sydgående forbindelser og i stedet fremme skibs- og handelsforbindelserne til København mod øst og England mod vest.

Den sydslesvigske jernbane startede på den Engelske Banegård ved Havnespidsen i Flensborg og førte via det slesvigske midtland til pakhuset ved Tønning havn, hvor omlæsning fandt sted. Stationen i Flensborg blev officielt indviet den 25. oktober 1854 under tilstedeværelse af kong Frederik 7.. Efter den dansk-tyske krig 1864 ombyggedes banen mellem Slesvig og Flensborg af preusserne så den nu gik mere direkte via Jydbæk, del-strækningen mellem Eggebæk og Øster Ørsted blev 1869 opgivet. Strækningen indgår i dag i den nord-syd-gående rute Rendsborg-Slesvig-Flensborg og den øst-vest-gående rute Slesvig-Husum-Sankt Peter Ording.

Strækningen 
Strækningen har haft følgende stationer:
 Flensborg, Engelske Banegård (på tysk: Flensburg, Englischer Bahnhof)
 Skovkro (Holzkrug)
 Tarp
 Eggebæk (Eggebek)
 Sollerup
 Øster Ørsted (Oster-Ohrstedt)
 Svesing (Schwesing)
 Husum
 Frederiksstad (Friedrichstadt)
 Harblek
 Tønning (Tönning)

Litteratur 
 Holger Kaufhold, Eckhard Klein, Detlef Schikorr: 150 Jahre Eisenbahn in Flensburg; Von der südschleswigschen Eisenbahn zur Bahn AG. Berlin 2004, .
 K. Boljahn, Harbeck, E. Klein, Wegner: Die Eisenbahn in Flensburg 1854–1979. EK, Freiburg 1979, .

Eksterne henvisninger 
 Dengang.dk: En jernbanestrækning i Sydslesvig

Jernbanestrækninger i Danmark
Jernbanestrækninger i Tyskland
Jernbane
Juelsminde Station

Juelsminde Station var en station i Juelsminde, Danmark, og lå på Horsens - Juelsminde Jernbanestrækning.

Stationen blev åbnet den 25. maj 1884 og lukket på den 30. september 1957.

Nedlagte jernbanestationer i Danmark
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Hedensted Kommune
Hollerkolonisationen

Hollerkolonisation står for den planmæssige kultivering af det frugtbare, men af stormfloder truede marskland ved floderne Weser og Elben med hjælp af hollandske kolonister. Hollerkolonisationen prægede det for Elben og Wesermarsken typiske landskabsbillede med landsbyens gårde placeret langs den eneste farbare vej parallelt med floden og de lige store marker bag gårdene.
Kolonisationen begyndte under ærkebiskop Friedrich I. von Bremen † 1123.
 

Niedersachsens historie
Yayoi Kusama

er en japansk kunstner og forfatter. Gennem sin karriere har hun arbejdet med en bred variation af medier, deriblandt maling, collage, scat skulptur, performancekunst og miljøinstallationer, det meste af disse udstiller hendes tematiske interesse for psykedeliske farver, repetition og mønstre. Kusama har været en pioner indenfor pop art, minimalime og feministisk kunst, og har inspireret samtidige kunstnere som for eksempel Andy Warhol og Claes Oldenburg. Selvom hun stort set blev glemt, efter at hun forlod New Yorks kunstscene i starten af 1970'erne, så er hun anerkendt som en af de vigtigste levende kunstnere fra Japan, og en vigtig stemme fra avantgarde.

Karriere

Tidlig succes i Japan: 1950–1956 
Omkring 1950 malede Kusama abstrakte former i vandfarver, gouache og olie, primært på papir. Hun begyndte at dække overflader (vægge, gulve, canvas og senere, husholdningsgenstande og nøgne assistenter) med polkaprikker, som blev et varemærke for hendes arbejde. De store områder af polkaprikker, eller "uendelige net," som hun kaldte dem, blev taget direkte fra hendes hallucinationer. Det første værk, som man ved om, hvor hun har brugt disse prikker, var en tegning fra 1939, da hun var 10 år gammel, som viser billedet af en japansk kvinde i en kimono, formodentlig kunstnerens moder, og er tildækket og udvisket med prikker. Hendes første serie af værker i store størrelser, nogle gange mere end 30 fod-lange, canvasmalerier, Uendelige net, var fuldstændig tildækket i en sekvens af net og prikker, der hentydede til hallucinatoriske visioner. I starten af 1960'erne, begyndte Kusama at dække ting som stiger, sko og stole med hvide falliske fremspring.

New York City: 1957–1972 
Efter at have boet i Tokyo og Frankrig, forlod Kusama Japan i en alder af 27 for at flytte til USA. I 1957 flyttede hun til Seattle, hvor hun havde en udstilling med malerier i Zoe Dusanne Galleriet. Hun boede der i et år før hun flyttede til New York City, efter en korrespondance med Georgia O'Keeffe hvor hun viste interresse for at blive en del af byens rampelys,og bad om råd fra O'Keeffe. Under sin tid i USA fik hun hurtigt etableret sit omdømme som en førende person indenfor Avantgardekunst bevægelsen. I 1961 flyttede hun sit studio ind i samme bygning som Donald Judd og skulptøren Eva Hesse; Hesse blev en god veninde. De følgende år var hun meget produktiv, og i 1966, eksperimenterede hun med størrelsen af et værelse, fritstående installationer, der brugte spejle, lys, og musik. Hun betragtede Judd og Joseph Cornell som sine venner og støtter. Men hun havde ikke nogen økonomisk profit fra sit arbejde. Omkring denne tid blev Kusama jævnligt indlagt på hospital på grund af overanstrengelse, og O'Keeffe overtalte sin egen forhandler Edith Herbert til at købe flere af Kusamas værker for at hjælpe hende med at undgå økonomiske problemer.

Referencer 

Forfattere fra Japan
Malere fra Japan
Fraktil

En fraktil er en vis andel af et observationssæt. Eksempelvis er 0,40-fraktilen en angivelse af, at 40% af observationerne er under en given grænse.

Det er således en generalisering af percentil, kvartil og median.

Referencer 
 Fraktil - Studieportalen 
 Fraktil - Den Store Danske 

Statistik
Ord og vendinger
Peter Thiel

Peter Thiel kan henvise til flere personer:
 Peter Thiel (investor), en tysk-amerikansk entrepenør
 Peter Thiel (skuespiller), en dansk skuespiller
Turcykling

Turcykling betyder selvstændige cykelture eller rejser med oplevelser, eventyr, og frihed på en cykel i stedet for sport, pendling, eller motion. Turcykling kan variere fra dagsture til ture over mange dage, uger, måneder eller endda år. Turen kan planlægges af deltageren eller være organiseret af en ferievirksomhed, en klub eller en velgørende organisation som en velgørenhedsindsamling. Personer, der rejser på deres cykler kaldes gerne rejsecyklister eller langturscyklister.

Historie 
Dankere begyndte at cykle ud i verden allerede i begyndelsen af 1900-tallet. I 1920'erne cyklede bl.a. Holger Jansen lange ture rundt i Europa, og i 1925 satte Kai Thorenfeldt ud for at cykle jorden rundt. Det klarede han på 2 år og 8 måneder og blev den første danske - samt europæer - og blev kendt som "århundredets jordbetvinger" i danske medier, da han vendte hjem igen. Thorenfeldt beskrev sig selv som "verdenscyklist" og flere unge mænd satte ud for at gøre ham turen efter. En af dem var Jacob Jensen, og da han kom hjem efter en tur på 52.000 kilometer, var han den i verden, der havde foretaget den længste cykeltur nogensinde.  

Polycarpus Lindqvist forsøgte sig også med en tur jorden rundt, men bukkede under for dysenteri i indisk Himalaya. 

I 1930'erne var der mange danskere, der hjulede ud i Europa og verden, men med Anden Verdenskrig, blev der for en stund sat en stopper for det. 

I 1979 blev 
Ivar Tønnesen og Mai-Brit Johansson det første par i verden til at cykle jorden rundt.

Rejsemåde 
Turcykling er en måde at rejse, hvor det kan være i et land eller gennem lande. Man kan være på en weekendtur eller cykle verden rundt på flere år. En vigtig egenskab ved at flytte sig selv på cykel er, at man selv sætter tempoet og afstanden og bruger sin krop som motor. Man er uafhængig, så længe der er mad og vand at finde.

Typer af Turcykling

Traditionel turcykling 
Turcykling kendes på en tungt pakket cykel med tasker til bagage. Som gerne har alt med sig til flere sæsoner og campingudstyr.

Minimalistisk 
Den lette og hurtige som holder sig til en sæson og eller sender udstyr frem til punkter undervejs.

Danske Langturscyklister og Rejsecyklister 
 Polycarpus Lindqvist - Rejsen til Indien på cykel
 Kai Thorenfeldt - Jorden rundt på Cykel
 Lars Nielsen - Guinness Rekord-indehaver på flere ture.
 Nicolai Bangsgaard - Solo Jorden rundt på cykel

Turcyklen 
Turcyklen kan være en blanding af en mountainbike og af en normal cykel. Den kendes på sin kraftige og lidt længere ramme. Der findes skruehuller til flere flaskeholdere og til baggagebærere for og bag. Nogle langturscyklister anvender racercykler.

Eksterne henvisninger  
 Gode råd om turcykling
 Cykeltur på 25000 km. fra Holland til Nepal
 Jorden rundt på cykel
 Hvad er turcykling?
 RejseCyklisten
 VELO – De Danske Verdenscyklister

Kilder 

 
Rejser
Cykling
Friluftsliv
Camping
Cykelarrangementer
Sjtsje ne vmerla Ukrainy

Sjtsje ne vmerla Ukrainy i slava, i volja (, "Endnu er Ukraines ære og frihed ikke død") er Ukraines nationalsang. Navnet kommer fra sangens åbningslinje; Sjtsje ne vmerla Ukrajiny i slava, i volja ("Endnu er Ukraines ære og frihed ikke død").

Historie  
Den ukrainske etnograf, folklorist og digter Pavlo Tsjubynskyj skrev i efteråret 1862 det patriotiske digt "Endnu er Ukraine ikke død", som skulle ende op som teksten til Ukraines nationalsang. Første linje er en parafrase af Józef Wybickis oprindelige åbningslinje i Mazurek Dąbrowskiego; Jeszcze Polska nie umarła ("Endnu er Polen ikke død"), som senere blev omskrevet til Jeszcze Polska nie zginęła ("Endnu er Polen ikke fortabt"). Motivet, som også findes igen i den panslaviske Hej Sloveni ("Endnu lever vort slaviske sprog "), stammer fra en panslavisk genfødelsebevægelse. 

I 1863 blev digtet publiseret i det Lviv-baserede tidsskrift Мета ("Målet") nr. 4. Den græsk-katolske præst Mykhajlo Verbytskyj, som også var en kendt komponist i sin tid, blev så begejstret for digtet at han satte sig ned for at komponere musik til det, først til sangstemme, senere for orkester. Sangen blev sunget offentlig første gang i 1864 i Ukraine-teateret i Lviv, og i 1865 offentliggjorde han det tonesatte digt med noter i g-mol. 

Sangen blev taget i brug som nationalsang første gang under folkerepublikken Ukraines korte selvstændighed fra 1917 til 1920, men også andre sanger blev benyttet i denne perioden.
Etter løsrivelsen fra Sovjetunionen og grundlæggelsen af et uafhængig Ukraine i 1991, blev musikken til Verbytskyj skrevet ind i artikel 20 i landets grundlov som nationalsang den 15. januar 1992. Teksten blev imidlertid først officielt indført den 6. mars 2003 efter et forslag fra præsident Leonid Kuchma, og det blev i den forbindelse foretaget nogen små ændringer i den. Blandt andet blev begrebet "ukrainske bror" byttet ud med "unge bror" for bedre at inkludere alle nationaliteter som bor i landet.

Teksten

Se også 
 Ukrainske SSR's statshymne
 Molytva za Ukrainu
 Zaporizhiens march
 Poland Is Not Yet Lost

Nationalsange
Musik fra Ukraine
Undercover (film)

Undercover  er en dansk komediefilm fra 2016 instrueret af Nikolaj Peyk efter manuskript af Casper Christensen.

Medvirkende 
Linda P som Rikke
Roland Møller som Mick
Anders Baasmo Christiansen som Thorbjørn
Ali Kazim som Vlatko
Sara Al-Naser som Saida
Casper Crump som Kuno
Paprika Steen som Hanne
Mia Lyhne som Grethe
Hadi Ka-Koush som Burhan

Eksterne henvisninger 

Danske film fra 2016
Komediefilm fra Danmark
Julefilm fra Danmark
Dansksprogede film
Far til fire - på toppen

Far til fire - på toppen  er en dansk familiefilm fra 2017 instrueret af Martin Miehe-Renard efter manuskript af Lars Mering og Claudia Boderke.

Filmen er den niende i rækken af nye film (efter årtusindeskiftet). Filmens cast er også nyt i forhold de tidligere film. Martin Brygmann har tidligere været med i Far til fire, som Fars chef, men overtager rollen som Far efter Jesper Asholt.

Handling 
Far til fire på toppen handler om højdeskræk. Fars arbejde skal flytte til provinsen, og familien er nødt til at flytte med. Men de har bestemt ikke lyst til at forlade kæreste, kammerater og skole. De opfordrer derfor Far til at søge et andet arbejde. Da Far bliver indkaldt til jobsamtale, er den nye chef meget begejstret for ham. Men Far er knap så begejstret for den nye arbejdsplads, som ligger på 27. etage. Far har nemlig højdeskræk. 

Derfor lægger børnene, sammen med Onkel Anders, imidlertid en omfattende plan for at kurere Fars højdeskræk. En plan der fører familien til Norge, hvor de alle bliver bragt i livsfarlige situationer, samtidig med at en jaloux konkurrent til jobbet prøver at spænde ben for Far.

Medvirkende 
Martin Brygmann som Far
Thomas Bo Larsen som Onkel Anders
Elton Rokahaim Møller som Lille Per
Laura Lavigne Bie-Olsen som Mie
Mingus Hellemann Hassing som Ole
Coco Hjardemaal som Søs
Anne Sofie Espersen som Louise
Yrsa Bjarup Riis som Ida
Lukas Toya som Peter
Josefine Lindegaard som Emma
Jacob Riising som Chef

Eksterne henvisninger 

Danske film fra 2017
Familiefilm fra Danmark
Film fra Danmark (administrationskategori)
på toppen
Dansksprogede film
Lindø (Lindelse Sogn)

Lindø er en ø i Lindelse Nor vest for Langeland.

Øen er på 6,4 hektar.

I årene 1901-1927 udgravede Jens Winther en boplads fra yngre Tragtbægerkultur.

Eksterne henvisninger 
 Lindø på Historisk Atlas

Langeland Kommunes geografi
Arkæologi i Danmark
Øer i Sydfynske Øhav
August Bender

August Heinrich Bender (født 2. marts 1909 i Kreuzau - død 29. december 2005 i Düren) var en tysk nazist og læge i SS-Sturmbannführer. Han var koncentrationslejrlæge i Buchenwald.

Bender studerede 1930-1935 til læge og arbejdede derefter i Bonn på hudklinikken ved Universitetshospitalet i Kiel og ved kommunehospitalet i Aachen.
1933 blev han medlem af NSDAP og SS. Han var 1938-1939 lejrlæge i koncentrationslejren Buchenwald. Fra 1939 militærlæge i SS Division Totenkopf i dets rekognosceringsbataljon og panserjægerdeling. Han blev 1943 udnævnt til Sturmbannführer og fra august 1944 till 11. april 1945, 2. lejrlæge i koncentrationslejren Buchenwald.

1945 blev Bender interneret i USAs krigsfangelejr i Bad Aibling. 1947 stod han anklaget i Buchenwald-retssagen, og blev 14. august 1947 idømt 10 års fængsel for sin medviken i forbrydelser i Buchenwald koncentrationslejr; straffen blev senere nedsat til 3 år men han blev frigivet fra Landsberg-fængslet allerede 1948.
Fra 1949 boede Bender i Kelz i Nordrhein-Westfalen, hvor han 1949-1988 arbejde som praktiserende læge.

Literatur 
 Ernst Klee: Auschwitz, die NS-Medizin und ihre Opfer. 3. Auflage. S. Fischer Verlag, Frankfurt am Main, 1997, .
 Buchenwald-Hauptprozess: Deputy Judge Advocate's Office 7708 War Crimes Group European Command APO 407: (United States of America v. Josias Prince zu Waldeck et al. – Case 000-50-9), november 1947 http://dev.jewishvirtuallibrary.org/files/Items/PdfFile/6699.pdf

Kilder 
 Arzt mit dunkler Vergangenheit - Kelz bei Vettweiß 
 Die Aufzeichnungen des August Heinrich Bender - MDR 
 Findbuch zum Nachlass August Benders im Bundesarchiv 
  Kiel, Diss. med. 1936

Noter 

Nazister fra Tyskland
Læger fra Tyskland
Personer fra Rheinland-Pfalz
Forbrydere i Holocaust
Nazi-læger
Ansatte i Buchenwald
Underverden (film)

Underverden er en dansk film fra 2017 instrueret af Fenar Ahmad efter manuskript af Fenar Ahmad og Adam August.

Filmen blev hyldet af anmelderne og set af over 180.000 i biograferne. Den vandt prisen for bedste manuskript og årets publikumspris ved Bodilprisen 2018.

'Underverden' er Fenar Ahmads anden spillefilm. Han instruerede den, efter at han var slået igennem med dramaet Ækte vare.

Medvirkende 
Dar Salim som Zaid
Roland Møller som Claus
Stine Fischer Christensen som Stine
Jacob Lohmann som Torben
Dulfi Al-Jabouri som Alex
Ali Sivandi som Semion
Joen Højerslev som Anton
Anis Alobaidi som Yasin
B. Branco som Branco
Mira Al-Ashawah som babyen

Referencer

Eksterne henvisninger 

Danske film fra 2017
Actionfilm fra Danmark
Thrillerfilm fra Danmark
Dansksprogede film
Film instrueret af Fenar Ahmad
Værker om organiseret kriminalitet