kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Let Me In (film)

Let Me In er en engelsk-amerikansk horror-romance film fra 2010, instrueret af Matt Reeves med Kodi Smit-McPhee og Chloë Grace Moretz i hovedrollerne. Den er baseret på den svenske film Låt den rätte komma in fra 2008, instrueret af Tomas Alfredson, og på romanen af samme navn af John Ajvide Lindqvist. Den fortæller om en 12-årig dreng, der i New Mexico i 1980'erne udsættes for mobning men udvikler et venskab med et vampyrbarn.

Handling 

I 1983 i Los Alamos, New Mexico, kommer en politidetektiv (Elias Koteas) ind på en vansiret mands hospitalsværelse og prøver at udspørge ham om et nyligt begået mord, som han er mistænkt for. Detektiven afslutter med at fortælle den mistænkte, at han vil fange hvem denne ellers er i ledtog med. Detektiven bliver derefter kaldet uden for værelset for at modtage et telefonopkald ved sygeplejerskens skrivebord og får at vide, at mandens datter er nedenunder. Mens han taler i telefonen, høres et skrig, og detektiven opdager, at den mistænkte er faldet ud ad vinduet til sin død.

Flashback to uger tidligere, Owen (Kodi Smit-McPhee) er en ulykkelig og ensom 12-årig dreng, der er forsømt af sin fraskilte forælder, og bliver løbende chikaneret i skolen af bøller. En aften, da Owen er alene i gården ved sit lejlighedskompleks bliver han kontaktet af en pige ved navn Abby (Chloë Moretz), som er flyttet ind i lejligheden ved siden af. Abby fortæller Owen, at de ikke kan være venner, men uanset vokser Abby og Owen tættere på hinanden og de mødes om natten i gården, og begynder at kommunikere med morsekode gennem væggene i deres lejligheder.
I skolen er den værste bølle, Kenny (Dylan Minnette), han slår Owen med en antenne stang, og da Abby finder ud af det siger hun at han skal forsvare sig, og hun vil hjælpe ham, hvis nødvendigt.

I mellemtiden, er Abbys ”far", Thomas (Richard Jenkins), gået ud for at dræbe en af de lokale beboere med henblik på at erhverve blod til vampyren Abby. Under sit første mord spilder han ved uheld blodet og vender hjem tomhændet; en rasende Abby forlader lejligheden og derefter dræber hun og ”spiser” af en jogger, der bor i deres kvarter.
Abby fortsætter med at udvikle hendes forhold til Owen. En nat gemmer Thomas sig på bagsædet af en gymnasieelevs bil for senere at "forføre" ham, men den studerende samler en passager op, hvilket fuldstændig ændrer Thomas 'planer.

Medvirkende
Kodi Smit-McPhee som Owen
Chloë Moretz som Abby
Richard Jenkins som Faren
Cara Buono som Owens mor
Elias Koteas som Politimanden
Sasha Barrese som Virginia
Dylan Minnette som Kenny
Ritchie Coster som Hr. Zoric
Jimmy Pinchak som Mark
Colin Moretz som Kasser

Noter

Eksterne henvisninger 

 Den officielle hjemmeside
 Official shooting script 
 

Filmgenindspilninger
Gyserfilm baseret på bøger
Vampyrfilm
Amerikanske film fra 2010
Elisabeth Wandel

Elisabeth Christiane Alvina Wandel, født Møller (14. januar 1850 i København – 28. december 1926 sammesteds) var en dansk maler. Hun var mor til maleren Sigurd Wandel.

Wandel var elev af Carl Thomsen og P.S. Krøyer. Wandel malede landskabsmalerier, en del havebilleder, interiører billeder med kvinder i husligt arbejde. I 1890'erne udførte hun en del portrætter. I Wandels hjem mødtes en række af tidens kunstnere, og Oscar Wandel, hendes mand, var kendt som en ivrig kunstsamler og mæcen, der i 1892 medvirkede til erhvervelsen af van Goghs Landskab fra Saint-Rémy.

Wandel udstillede på Charlottenborg Forårsudstilling i årene 1887-1900, 1902 og 1912-22, på Den Nordiske Industri-, Landbrugs- og Kunstudstilling i Kjøbenhavn 1888,  verdensudstillingen i Paris 1889, 11 kvindelige kunstneres udstilling i Kunstforeningen i 1891, Internationaler Kunstausstellung i Berlin 1891, verdensudstillingen i Chicago 1893, Kvindernes Udstilling 1895, Nordischer Kunst-Ausstellung i Lübeck samme år, Raadhusudstillingen i København 1901 samt på Kvindelige Kunstneres retrospektive Udstilling i 1920.

Eksterne henvisning 

 

Malere fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Voldemārs Veiss

Voldemārs Veiss (født 7. november 1899 i Riga i Guvernement Livland, død 17. april 1944 i Riga i Reichskommissariat Ostland) var oberstløjtnant i Letlands hær og en fremtrædende nazi-kollaboratør og Standartenführer (oberst) i det tyske Waffen-SS.

Da Riga, hovedstaden i Letland, faldt til tyskerne den 1. juli 1941, begyndte tyskerne at danne selvstændige forsvars- og politienheder. Oberstløjtnant Voldemārs Veiss blev udnævnt til kommandør for en sådan selvforsvars-organisation. Veiss udsendte en opfordring via radio til frivilligt at lade sig hverve og befri Letland for "forrædere", herunder sovjetiske funktionærer, kommunister og jøder.

Den 20. juli opløste tyskerne dog denne organisation og beordrede dannelsen af en hjælpe-politienhed i stedet, og oberstløjtnant Veiss blev udnævnt til chef for denne hjælpe-politienhed. I slutningen af 1941 blev han stedfortrædende generaldirektør for generaldirektøren for indenrigsministeriet, da den lettiske selvadministration blev reorganiseret.

Så tidligt som i efteråret 1941 blev de lettiske hjælpe-politienheder, der var midlertidigt tilknyttet værnemagten, første gang brugt i opgaver ved fronten. Denne lejlighedsvise beskæftigelse fortsatte indtil 2. lettiske brigade blev dannet af seks lettiske bataljoner, hvoraf fire havde kamperfaring. I slutningen af april 1943 kæmpede tre bataljoner under navnet Lettiske Legion, som blev trukket tilbage fra frontlinjen og omdøbt til 1. Freiwilligen-Regiment der SS (lettische), med overgang fra værnemagtens rækker til Waffen-SS. Voldemārs Veiss fik kommandoen over dette regiment, som var en del af den 2. lettiske brigade og rang af Legion-Obersturmbannführer.

I september 1943 under belejringen af Leningrad opnåede Veiss Jernkorset 1. klasse for sine handlinger under slaget ved Spaskaja Polist og i oktober blev han forfremmet til Legion-Standartenführer og udnævnt til infanterileder for brigaden. I januar 1944 førte Veiss en Kampfgruppe bærende hans navn, og for sit forsvar af Nekokhovo og personlig tapperhed blev han den første lette, der modtog Jernkorsets Ridderkors.

Da 2. lettiske brigade blev til 19. Waffen-Grenadier-Division der SS (lettische Nr. 2), fortsatte han som infanterileder i enheden. Den 17. april 1944 døde Veiss efter at være blevet såret af en granat syv dage tidligere.

Kilder 
 Silgailis, Arthur – Latvian Legion, 
 Lumans, Valdis O. – Latvia in World War II, , 9780823226276, Fordham University Press 2006

Eksterne henvisninger 
 Axis History 

Personer fra Riga
Militærfolk fra Letland
SS-officerer
Chocolate (sang af Kylie Minogue)

"Chocolate" er en langsom pop-sang af den australske sangerinde Kylie Minogue fra hendes niende studiealbum Body Language (2003). Sangen blev skrevet af de britiske sangskrivere Karen Poole og Johnny Douglas.

Udgivelse 
"Chocolate" blev udgivet som den trejde singlen fra albummet den 28. juni 2004 i Storbritannien. Sangen nåede førstepladsen i Ukraine og Chile, og Top 10 i Ungarn, Rumænien og Rusland. Sangen nåede nummer seks på UK Singles Chart.  Uden for Storbritannien var sangen en beskeden succes og nåede nummer fjorten i Italien. "Chocolate" blev udgivet den 12. juli 2004 i Australien og havde en moderat succes. Sangen nåede nummer fjorten på ARIA Charts og tilbragte i alt fire uger på Top 50.

Formater og sporliste 
Britisk CD 1
"Chocolate" (Radio Edit) – 4:02
"Love at First Sight" (Live at Money Can't Buy) – 4:57

Europæisk CD 1
"Chocolate" (Radio Edit) – 4:02
"Love at First Sight" (Live at Money Can't Buy) – 4:57

Britisk CD 2
"Chocolate" (Radio Edit) – 4:02
"City Games" – 3:42
"Chocolate" (Tom Middleton Cosmos Mix) – 7:29
"Chocolate" (EMO Mix Edit) – 4:31
"Chocolate" (Video)

Australsk CD
"Chocolate" (Radio Edit) – 4:02
"City Games" – 3:42
"Chocolate" (Tom Middleton Cosmos Mix) – 7:29
"Chocolate" (EMO Mix Edit) – 4:31
"Love at First Sight" (Live at Money Can't Buy) – 4:57
"Chocolate" (Video)

Hitlister

Udgivelse historie

Eksterne henvisninger 
 Chocolate (sang af Kylie Minogue) på Allmusic
 Officiel tekst 

Kylie Minogue-sange
Singler fra 2004
Allianz Riviera

Allianz Riviera (Stade de Nice)er et multifunktionsstadion, i den franske by Nice, det ligger i Saint-Isidore kvarteret. Det anvendes til rugby og fodbold, OGC Nice fra den bedste franske fodboldrækker har hjemmebane på stadionet.
Der er plads til 35.624 tilskuere. Stadionet var et af 10 der blev benyttet til, Europamesterskabet i fodbold 2016.

Den officielle åbning fandt sted d. 22. september 2013 med fodboldkampen mellem Nice og Valenciennes. Byggepladsen fik 18. oktober 2011 besøg af Nicolas Sarkozy

Faciliteter 
 Et multifunktions stadion, med plads til 35.624 tilskuere specielt beregnet til fodboldkampe, men kan også bruges til rugbykampe, åbning af seminarer, koncerter og andre store begivenheder.
 Det nationale sportsmuseum har 3.000 m2 udstillingsrum på flere etager.
 Et forretningscenter med 29.000 m2 kontorer i stadionets kælder.
 1.450 underjordiske parkeringspladser med en park ovenpå på 3 ha.

Tidsplan 
 29. oktober 2010 – Offentlig høring afsluttet .
 10. december 2010 – Udnævnelse af vinderprojektet.
 December 2010 – Bestilling af byggetilladelse.
 Juni 2010 – Opnåelse af byggetilladelse.
 Juli 2011 – Arbejdet påbegyndes.
 Byggeperiode: 24 måneder.
 Leveringsdato: 30. juni 2013.
 Indvielse: 22. september 2013.

Brug 
Stadionnet er hjemmebane for fodboldkluben OGC Nice.

Rugbykluben RC Toulon spiller nogle af deres højtprofilerede kampe her, som f.eks. mod Stade Français i maj 2014.

På Allianz Riviera blev der spilet tre gruppekampe og en ottendedelsfinale under EM i fodbold i 2016.

Billeder fra byggeriet

Eksterne henvisninger

Kilder 

Sport i Nice
Fodboldstadioner i Frankrig
Etableret i 2013
OGC Nice
DIC.NII.LAN.DAFT.ERD.ARK

{{Infoboks album
  |Titel        = DIC.NII.LAN.DAFT.ERD.ARK
  |Cover        =
  |Coverstørrelse =
  |Kunstner     = D-A-D
  |Type         = studie
  |Udgivet      = 14. november 2011
  |Spor         = 12
  |Genre        = Rock
  |Længde       = 
  |Sprog        = Engelsk
  |Indspillet   = 
  |Producer     = Nick Foss
  |Lydtekniker  =
  |Udgiver      = Mermaid
  |Musikere     =
  |Anmeldelser  = 
  |Hitlister    =
  |Priser       =
  |Før          = Behind The Seen(2009)
  |Nu           = DIC.NII.LAN.DAFT.ERD.ARK(2011)
  |Efter        = A Prayer For The Loud (2019)
  |Langtype     =
  |Kompileret af= 
  |Diverse      = 
}}DIC.NII.LAN.DAFT.ERD.ARK er det ellevte studiealbum af den danske rockgruppe D-A-D. Albummet udkom den 14. november 2011 på Mermaid Records, og markerer dermed et brud med EMI efter adskillige albumudgivelser på pladeselskabet siden starten af 1990'erne. Første single, "I Want What She's Got", udkom den 30. september 2011. Albummet debuterede som nummer to på hitlisten, kun overgået af Rasmus Seebach-albummet Mer' end kærlighed, hvilket er første gang siden 1997-albummet Simpatico at et studiealbum fra bandet ikke er gået direkte ind som nummer ét. Albummet solgte 4846 eksemplarer i den første uge. I december modtog albummet platin for 20.000 solgte eksemplarer. DIC.NII.LAN.DAFT.ERD.ARK blev nomineret til Årets danske rockudgivelse ved Danish Music Awards 2012.DIC.NII.LAN.DAFT.ERD.ARK er produceret af Nick Foss, der også stod bag albums som No Fuel Left for the Pilgrims (1989) og Everything Glows'' (2000). Om arbejdet med produceren fortæller forsanger Jesper Binzer: "Nick elsker melodier, og dem har vi mange af denne gang. Og det er fedt, når hans popøre reagerer på vores hårdtslående sange". På lydsiden er forskellen i forhold til tidligere album ifølge trommeslager Laust Sonne, "at vi lyder som en rockkvartet. Hverken mere eller mindre. Det er rent, stramt og kontant."

Spor

Tysk Deluxe Edition 
CD2 - The Campfire Favorites & Home Alive

Hitlister og certificeringer

Ugentlige hitlister

Årslister

Certificeringer

Kilder 

D-A-D-album
Album fra 2011
Henning Sjöström

Henning Elof Sjöström (13. maj 1922 i Burträsk i Västerbotten– 16. oktober 2011 i Stockholm) var en svensk advokat.
Sjöström kom fra en bondefamilie i Nordsverige. I sin ungdom helligede han sig især atletik. Han konkurrerede for Skellefteå AIK og tilhørte en tid den svenske elite i spydkast. Hans personlige rekord fra 1944 var på 69,72 meter.

Sjöström blev cand. jur. i 1948 og arbejdede som advokat i Stockholm mellem 1953 og 1990, og igen siden 1995. Han blev kendt under Haijbyaffæren og gennem retssagen over thalidomidbørnene. I Ebbe Carlsson-affæren krævede Sjöström en undersøgelse af de involverede private relationer, da han mente, at der var en homoseksuel sammensværgelse i det svenske socialdemokrati. I 1990 blev Sjöström udelukket fra Sveriges advokatsamfund i fem år siden dettes disciplinærnævn anså, at han havde misbrugt sin stilling.

Sjöström var også en produktiv forfatter af både skønlitteratur som faglitteratur, og han skrev flere bøger sammen med sin bror journalist Ernst Sjöström (1924–2006) i Skellefteå. Henning Sjöström og hans kone Kerstin Sandels, også en advokat, var længe de centrale skikkelser i Stockholms højere selskabsliv. Sjöström døde den 16. oktober 2011, efter kort tids sygdom.

Bibliografi

Skønlitteratur 
 Vägen från byn (1963)
 Vägen förbi (1965) (sammen med brodern Ernst Sjöström)
 Det glatta livet (1966) (sammen med Ernst Sjöström)
 Så fortsatte vägen från byn (1968) (sammen med Ernst Sjöström)
 Silverarken (1969) (sammen med Ernst Sjöström)
 Kvinnorna i byn (1973)
 Männen från byn (1974)
 Mördaren i byn (1975) (i samarbejde med Gunnar Sjöström)
 Pigorna i byn (1976) (sammen med Ernst Sjöström)

Erindringer 
 Dagbok från Djungelklostret (1968)
 Brottstycken (1972)
 Min barndom (1977)
 Min ballongfärd 1978-1965 (1978)
 Min väg (1988)
 I stormens öga (1992)

Retsvidenskab 
 Bankvälde och domstolsprestige (1958)
 Försvarsadvokaten (1959) (sammen med Armas Sastamoinen)
 Skilsmässor och underhåll (1961)
 Att skiljas på svenska (1966) (sammen med Leif Silbersky)
 Dramat om Haijby (1973)
 Skyldig eller oskyldig: Patty Hearst och verkligheten (1976)

Religion 
 Vägen till Buddha (1967) (sammen med Acarja Sunyata; bearbejdning Ernst Sjöström)

Musik 
 I do it my way, LP (1986)

Kildehenvisninger 

Advokater fra Sverige
Faglitterære forfattere fra Sverige
Selvbiografer fra Sverige
Romanforfattere fra Sverige
Novelleforfattere fra Sverige
Krimiforfattere fra Sverige
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Humlegården

Humlegården kan hentyde til:
 Humlegården (svensk park)
 Humlegaarden (klinik)
Humlegaarden (klinik)

Humlegaarden var en dansk klinik der havde specialiseret sig i alternativ behandling af kræft.
Klinikken havde til huse på Humlebæk Strandvej 11 i Humlebæk og disponerede over 60 senge.
Virksomheden er nu nedlagt og bygningerne overtaget af Blå Kors.

Humlegaarden blev grundlagt i 1945 af Kirstine Nolfi der var en stor fortaler for behandling med råkost til flere alvorlige sygdomme.
Hun blev tiltalt for uagtsomt manddrab efter at en 21-årig svensker med svær sukkersyge døde.
Hun frikendtes dog men blev ekskluderet fra Den Almindelige Danske Lægeforening.
Patienten havde været indlagt på Humlegaarden og Nolfi havde gradvist reduceret hans insulin.

Senere chef på Humlegaarden var Finn Skøtt Andersen.
Han døde i juni 2012.

Kræftens Bekæmpelse har taget afstand fra klinikken på grund af den manglende dokumenterede effekt af dets behandlinger.
Flere kræftlæger har også været negative over for Humlegaardens behandling,
og en læge der kort tid var ansat på klinikken har kaldt den "simpelthen rent bluff" og "en velsmurt pengemaskine".
I begyndelsen af 2000'erne indskærpede Patientklagenævnet over for Finn Skøtt Andersen at han skulle udvise større omhu.
Sagen omkring klinikken var baggrund for en forespørgsel i Folketinget i 2002,
og flere patienter havde da klaget over behandlingen.
I 2003 undersøgte kriminalpolitiet kurstedet efter opfordring fra Lægemiddelstyrelsen,
men i august 2003 fandt Sundhedsstyrelsen dog ikke anledning til at kritisere den ansvarlige læge.
Den 27. september 2011 gav Sundhedsstyrelsen dog Finn Skøtt Andersen et påbud,
og en måned senere gik Sundhedsminister Astrid Krag ind i sagen.

Behandlingerne på Humlegaarden kunne involvere mistelten og vegetar-diæter og en tre-ugersbehandling kunne koste 60.000 kroner.
En norsk patient betalte 233.000 kroner for en behandling.

Humlegaarden har været genstand for en række kritiske artikler i den danske presse. 
Også den norske presse har skrevet flere kritiske artikler.

Virksomheden blev erklæret konkurs den 5. juli 2012. Kuratoren Henrik Hornsleth skønnede da at der var krav på 40 millioner mod konkursboet. I april 2013 kom bygningerne på tvangsauktion.
Blå Kors købte bygningerne for at indrette dem som bosted til misbrugere.

Virksomheden benyttede sig af hjemmesiden www.humlegaarden.com indtil konkursen.
I 2016 rapporterede datteren til den tidligere ejer, at denne hjemmeside blev misbrugt af tidligere ansatte uden lægeuddannelse, hvor de blandt andet misbrugte Skøtt Andersens navn for at franarre formuer fra døende ved dyre behandlinger.

En svensk læge der i 2010 var tilknyttet Humlegaarden fik i 2015 midlertidigt frataget sin autorisation af Sundhedsstyrelsen.

Referencer 

Alternativ behandling
Humlebæk
Etableret i 1945
Ophørt i 2012
Abdoulaye Seye

Abdoulaye Seye (født 30. juli 1934 i Saint-Louis i Senegal, død 13. oktober 2011 i Thiès i Senegal) var en senegalesisk kortdistanceløber, og den første senegaleser til nogensinde at vinde en OL-medalje.
Han deltog for Frankrig i Sommer-OL i 1960 i Rom i Italien i 200-meter-løbet, hvor han vandt en bronzemedalje. Selvom Senegal fik deres uafhængighed fra Frankrig to måneder før de Olympiske Lege, så deltog landet først ved sit første Sommer-OL i 1964 i Tokyo.

Seye vandt også en guldmedalje ved 100-meter-løbet under Middelhavslegene i 1959 i Beirut.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 
  
 Abdoulaye Seyes profil hos Sports Reference  

Sprintere fra Frankrig
Sprintere fra Senegal
Olympiske bronzemedaljevindere fra Frankrig
Medaljevindere ved sommer-OL 1960
Humlegården (svensk park)

Humlegården er en svensk park i den stockholmske bydel Östermalm.

Parken var oprindelig en kongelig have, hvor Johan 3. af Sverige havde frugt, kryderier og humle.
Siden 1869 har den været offentlig tilgængelig. I parkens sydlige del ligger Kungliga biblioteket.

Eksterne henvisninger 
 Humlegården , Visit Stockholm

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Stockholm
Parker i Sverige
Högakustenbroen

Högakustenbroen er en hængebro over Ångermanälven mellem Kramfors og Härnösands kommuner, i Ådalen i Sverige.  Den ligger nær Ångermanälvens munding og kystområdet Höga kusten. 
Broen har et frit spænd på 1.210 meter og er 17,8 meter bred. Gennemsejlingshøjden er 40 meter og hele broens længde er 1.867 meter. Pylonerne er 182 meter høje. Pylonerne på 182 meter var Sveriges højeste bygningsværk (Tv-master undtaget) frem til at man byggede Øresundsbroen.

Broer i Sverige
Hængebroer
FC Øresund

FC Øresund var en dansk fodboldklub hjemmehørende i byen Hørsholm i Nordsjælland. Klubben blev skabt som en overbygning på de tre lokale fodboldklubber Hørsholm-Usserød Idrætsforening (HUI), Nivå Gymnastikforening (NG) og Kokkedal Idrætsklub (KIK). De to sidstnævnte gik oprindeligt sammen og dannede Nivå-Kokkedal Fodboldklub (NKF), som herefter gik sammen med HUI om at danne FC Øresund.

FC Øresund spillede hovedsageligt sine hjemmekampe på Hørsholm Stadion (der er en del af Hørsholm Idrætspark, men har dog også spillet enkelte hjemmekampe på Karsemosegaard Idrætsanlæg i Nivå.

Klubbens motto er "Fællesskab er vores styrke!". Hjemmebanedragten er sort/hvid-stribet trøje samt sorte eller hvide shorts og strømper. På udebane spiller holdet i orange trøje.

FC Øresund havde ambitioner om at spille attraktivt, teknisk betonet, hurtig fodbold, samt med tiden om at rykke op i 2. division.

FC Øresund satsede på talentudvikling. U19- og U17-holdet spiller da også i henholdsvis 2. og 3. division i ungdomssrækkerne.

FC Øresund havde sin egen kanal på YouTube, "FC Øresund TV", der drives af frivillige. På denne kunne man se reportager fra førsteholdets kampe og interviews med spillerne.

FC Øresund blev bakkede op under kampene livligt op af fanklubben "FC Øresund Pirates", der med musik, konfetti, tromme, scirene og udkastning af Piratos lakridser til publikum, hver gang FC Øresund scorer, bidrager til underholdningen af tilskuerne.

Stadionpølsen var Danmarks største (300 gram) kaldes FCØ Pølsen og går under navnet "Store Frank" for nogle.

Resultater 

FC Øresund lagde (som følge af NKFs nedrykning sæsonen før) ud med at spille i Sjællandsserien i sæsonen 2009-2010. Det lykkedes holdet at spille sig op i Danmarksserien.

I 2010-2011-sæsonen sluttede holdet på 5. pladsen i Danmarksserien pulje 1.

I 2011-2012-sæsonen sluttede holdet på 4. pladsen, og rykkede således ikke op, selv om holdet formåede at score hele 73 mål i sine 26 kampe. Blandt andet blev B1973 Herlev slået med hele 9-1 i sæsonens sidste kamp. Sejren er FC Øresunds største gennem tiderne.

Ophør 

I 2015 ophørte klubben med at eksistere da samarbejdet mellem klubberne Nivå-Kokkedal Fodboldklub og Hørsholm-Usserød Idrætsklub stoppede.

Eksterne kilder og henvisninger 
 FC Øresunds officielle hjemmeside 
 Nivå-Kokkedal Fodboldklub 
 Hørsholm-Usserød Idrætsforening Fodbold 
 FC Øresund TV 
 Hørsholm Idrætspark

Referencer 

Fodboldklubber under DBU Sjælland
Sport i Hørsholm
Fredensborg BI

Fredensborg BI er en dansk fodboldklub hjemmehørende i byen Fredensborg i Nordsjælland. Består af et herre- og et kvindesenior hold. Herrerne spiller i  og kvinderne i .

Ekstern kilde/henvisning 
 Fredensborg BI's officielle hjemmeside 

Fodboldklubber under DBU Sjælland
BI
Abarth

Abarth er et italiensk bilmærke og en racerbilsfabrikant. Virksomheden blev etableret i Torino i 1949 af østrigsk-italienske Carlo Abarth og italienske Armando Scagliarini og ejes i dag af Fiat, der benytter Abarth som et bilmærke. Logoet forestiller en skorpion på en rød og gul baggrund.

Historie 
Carlo Abarth begyndte sit velkendte samarbejde med Fiat i i 1952 og byggede Abarth 1500 Biposto sammen med Fiats mekanikere.

Abarth blev solgt til Fiat den 31. juli 1971 og virksomhedens racerhold blev solgt til Enzo Osella. Abarth blev til racersports afdelingen i Fiat, under ledelse af den berømte motordesigner Aurelio Lampredi.

I 2007 relancerede Fiat mærket med Grande Punto Abarth og Grande Punto Abarth S2000.

Bilmodeller

Klassiske Abarth-bilmodeller 
 Fiat 500 Abarth
 Fiat Abarth 750 
 Abarth 1000 TC (Fiat 600 Abarth)
 Abarth 1100 Scorpione Spider (Boano)
 Abarth 1500 Biposto
 Abarth Simca 2000 – coupé
 Abarth 204A Berlinetta
 Abarth 205A Berlinetta
 Alfa Romeo Abarth 2000 Coupe
 Abarth 207A Spyder
 Porsche 356B Carrera GTL Abarth
 Abarth Simca 1300 GT
 Fiat Abarth 850 TC Berlina
 Fiat Abarth OT1000
 Fiat Abarth OT1600
 Fiat Abarth OT2000 Coupe
 Fiat Abarth Zagato 750 Record Monza
 Fiat Abarth Zagato 750 Record Monza Bialbero
 Fiat Abarth Allemano 750 Spider
 Fiat Abarth 1000TCR Berlina
 Autobianchi A112 Abarth
 Abarth OT 1300
 Abarth Monomille
 Fiat Ritmo 125 TC Abarth
 Fiat Ritmo 130 TC Abarth
 Fiat 124 Abarth Rally
 Fiat 131 Abarth Rally

Nye bilmodeller med Abarth-mærket (2007— ) 
 Abarth 500
 Abarth 500C
 Abarth 500 SS (Esseesse)
 Assetto Corsa Rally
 595 Competizione
 695 Tributo Ferrari
 695 Biposto record (133 stk.)
 695c Edizione Maserati (499 stk.)
 Abarth Grande Punto
 Abarth Grande Punto SS
 Abarth Punto Evo
 Abarth 124 Spider (2016-

Abarth 124 Spider er produceret af Mazda og baseret på Mazda MX-5 - dog samles Abarth 124 Spider på fabrikken Officine Abarth i Torino.

Abarth 124 Spider benytter samme 1.368cc 4-cylindrede MultiAir rækkemotor som Abarth 500 og Alfa Romeo-modellerne MiTo og Giulietta, her med 170hk (125kW) og 250Nm.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Officielle hjemmeside for Abarth

Fiat
Bilmærker
Etableret i 1949
Torino
Bilproducenter fra Italien