Italiensk filosofi

Italiensk filosofi er filosofi fra Italien. Den italienske filosofi hører til vestlig filosofi, og i moderne tid er den især en del af kontinental filosofi.

Italiensk filosofi dækker således over den intellektuelle tradition for filosofisk tænkning, der har udviklet sig i Italien gennem historien. Det omfatter ideer og bidrag fra forskellige italienske filosoffer fra forskellige perioder, herunder antikken, middelalderen, renæssancen og moderne tid. Italienske filosoffer har udforsket en bred vifte af emner, herunder metafysik, etik, epistemologi, politisk filosofi og æstetik. Nogle bemærkelsesværdige italienske filosoffer omfatter blandt andre Thomas Aquinas, Giordano Bruno, Benedetto Croce og Antonio Gramsci. Italiensk filosofi har påvirket den bredere vestlige filosofiske tradition væsentligt og er fortsat en vital del af den globale filosofiske diskurs.

Historie 

Den italienske filosofi opstod i antikken, og den udviklede sig især i den romerske republik og det romerske kejserrige. Her var Marcus Tullius Cicero en vigtig repræsentant, der både stod for etik og politisk filosofi. Allerede som helt ung stiftede Cicero bekendtskab med den græske filosofi. Faderen knyttede flere græske kulturpersonligheder, digtere, filosoffer og sprogkyndige til sin husstand. De underviste sønnerne, og Marcus fik sin grundlæggende dannelse fra disse. Langt senere betegnede Cicero i skriftet Brutus undervisningen som grundlaget for hans virke. Blandt andet af denne grund har kritikere hævdet, at det primære ved Ciceros bidrag til filosofien er hans klare strukturering og omdannelse af den græske tænkning til Romerriget. I De finibus bonorum et malorum (Om grænserne mellem godt og ondt) fremfører Cicero de græske tænkeres definitioner af moral og deres bestemmelse af livets højeste mål. Cicero er desuden kendt for sit arbejde med retorik. Cicero tilførte yderligere genrebestemmelser og nogle grundlæggende principper i retorikken

I middelalderen var Thomas Aquinas en italiensk teolog og filosof, der var den første, der skelnede skarpt mellem filosofi og teologi; og mellem viden og tro. Da de begge er sande, mente Thomas ikke, at de stred mod hinanden; han gjorde blot filosofien selvstændig. Den selvstændige filosofi er ikke komplet, men kan fortælle hvad jordisk lykke er. For at få det vigtigste at vide, nemlig om den evige salighed, har mennesket brug for teologiens åbenbaring, og der er ifølge Thomas Aquinas ingen konflikt mellem tro og viden.

Italien var vigtig for renæssancen, og i den periode blev Giordano Bruno en vigtig repræsentant, som var den første filosof, der skrev på italiensk. Han blev brændt på bålet som kætter. Niccolò Machiavelli var en italiensk forfatter, filosof og samfundsteoretiker. I et af sine hovedværker, Fyrsten, som er en lærebog i politik, forklarer han sit mål som Italiens befrielse, og i sin bog hævder han, at alle midler er tilladt for en fyrste, der vil styrke sin og især statens magt. En dygtig fyrste må være skrupelløs.

I moderne tid var Antonio Gramsci en vigtig italiensk filosof, der var socialistisk teoretiker, kommunist og antifascist. Hans skrifter er blevet nogle af de mest indflydelsesrige marxistisk filosofiske værker i eftertiden. ÅAndre politiske filosofier som anarkisme og fascisme fik også en stor betydning i Italien.

Giorgio Agamben en senere fremtrædende italiensk filosof, der bedst er kendt for sine undersøgelser af begrebet om undtagelsestilstanden og homo sacer.  Hans seneste skrifter videreudvikler væsentlige begreber som anordningen(dispositif) hos Michel Foucault, hvem han har kaldt "en forsker hvorfra jeg har lært en hel del de senere år."

Store italienske filosoffer 
 Marcus Tullius Cicero
 Gregor fra Rimini.
 Johannes Fidanza.
 Marsilius fra Padova.
 Thomas Aquinas
 Dante Alighieri
 Pietro Pomponazzi
 Niccolo Machiavelli
 Giordano Bruno
 Umberto Eco
 Antonio Gramsci
 Antonio Negri
 Giorgio Agamben

Se også 
 Slovensk filosofi
 Tysk filosofi
 Fransk filosofi
 Nederlandsk filosofi
 Norsk filosofi
 Spansk filosofi

Litteratur

Primærlitteratur på dansk 
 Agamben, Giorgio (2009): “Homo Sacer II, 1. Undtagelsestilstand”, Philosophia. 
 Agamben, Giorgio (2016): “Homo Sacer. Den suveræne magt og det nøgne liv”, 1. udgave, forlaget Klim. 
 Agamben, Giorgio (2013): “Sprogets sakramente. En arkæologi for eden”. Forlaget Wunderbuch, oversat af Søren Gosvig Olesen
 Agamben, Giorgio (2016): “Signatura rerum. Om metoden”. Oversat af Søren Gosvig Olesen. Forlaget Wunderbuch. 
 Agamben, Giorgio (2018): “Det åbne. Mennesket og dyret”. Wunderbuch, oversat af Søren Gosvig Olesen
 Alighieri, Dante (2020): Monarkiet. Forlaget Multivers. Oversat og kommenteret af Ditlev Tamm. Forord af Jens Christian Grøndahl
 Aquinas, Thomas(1963): Teologiens system. København. Oversat af Thure Hastrup.
 Bruno, Giordano (2000), Om årsagen, princippet og enheden, C.A. Reitzel. 
 Cicero, Marcus Tullius (2003): “Retoriske taler”. Syddansk Universitetsforlag. Udgivet af Mogens Leisner-Jensen, Thure Hastrup og Jacob Isager
 Eco, Umberto (2016): “Rosens navn”. Roman, Rosinante
 Givone, Sergio (1992). Fortolkning og frihed. Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (19), 29–34.
 Gramsci, Antonio (1991): “Fængselsoptegnelser i udvalg”; udgivet i oversættelse med indledning, kommentar og registre af Gert Sørensen 2 bind, København, Museum Tusculanum
 Machiavelli, Niccolo (2012): “Fyrsten”. Helikon
 Negri, Antonio & Hardt, Michael (2000). “Imperiet”. København: Information
 Negri, Toni: "De fattige er fjenden", Kontradoxa 31.4.2004 
 Pareyson, Luigi (1992). Uddrag af Æstetik: Formskabelsens teori. Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (19), 25–44.
 Pareyson, Luigi (2004): “Frihedens filosofi”. Basilisk
 Pareyson, Luigi (2011): “Eksistens og person”. AUF, oversat af Jens Viggo Olavi Nielsen
 Vattimo, Gianni (1992). Kommunikationens eller fortolkningens etik? Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (19), 59–68.
 Vattimo, Gianni (2005). “Nihilisme og emancipation”. Aarhus Universitetsforlag, oversat af Jens Viggo Olavi Nielsen 
 Vattimo, Gianni (2020): "Jeg tror at jeg tror". Anis

Sekundærlitteratur på dansk 
 Bolt, Mikkel (2015). Folket som rest:: Giorgio Agamben (med og mod Marx) om bevægelser, magt og modstand. Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, 2015(72), 71–88. 
 Christensen, Ove (1992). "Semiotekst". Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (19), 45–58.
 Eggers, N. von. (2015). Fra konstituerende magt til destituerende magt:: En kritik af Agambens konception af magt og politik. Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, 2015(72), 93–108. 
 Frandsen, Finn (1988). "En italiensk Heidegger". Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (12), 61–74.
 Frisch, Hartvig (1942): “Ciceros kamp for Republiken. Den historiske Baggrund for Ciceros filippiske Taler”. Kbh.
 Høeg, Carsten (1964): “Introduktion til Cicero. Kunstneren – Statsmanden – Mennesket”. København: Gyldendalske Boghandel/Nordisk Forlag
 Italiensk filosofi (1992): Slagmark, nr. 19
 Lyhne, Vagn (1992). Historiens gåde. Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (19), 83–99.
 Mathiassen, Søren (1991). “Hvor alt er virkeligt, er intet virkeliggjort; - om intuition og udtryk i Benedetto Croces æstetiske teori”. I: Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (19), 3–27
 Sørensen, Gert (1992): Den postkommunistiske fornuft. Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (19), 110–122.
 Sørensen, Gert (1993): “Gramsci og "den moderne verden" eller spørgsmålet om praxisfilosofiens autonomi”, København, Museum Tusculanum,
 Sørensen, Gert & Carsten Jensen (2015): “Antonio Gramsci”. Jurist- og Økonomforbundets Forlag. (I serien Statskundskabens klassikere)

Sekundærlitteratur på engelsk 

 Pernicone, Nunzio (2009): "Italian Anarchism 1864–1892". AK Press 2009
 Skinner, Quentin (2000): "Machiavelli: A Very Short Introduction". OUP Oxford. ISBN 9780191540349.

Referencer 

Vesterlandsk filosofi