kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gunnar Christensen

Gunnar Normandus Fjord Christensen  (8. juli 1913 i København-7. juli 1986 i Odense) var en dansk atlet og politimand. 

Han begyndte sin idrætslige karriere i Odense Gymnastikforening, men fik sin gennembrud 1936 i AIK 95 i København, hvor han uddannede sig til politimand frem til 1939.
Han deltog ved OL 1936 i Berlin og deltog på 200 meter, hvor han blev slået ud i indledende heat med tiden 23,1 og 400 meter, hvor han kom til anden omgang med 49,3 og 51,0. 
Han satte samme år flere dansk rekord på både 200 og 400 meter med 21,9, sat på DM og 49,5 og to gange 49,3, sat i indledende heat på OL og på DM. Han blev dermed den første dansker under 50 sekunder på 400 meter. Han flyttede hjem til Odense 1940 og forbedrede rekorden til 49,0 da han vandt DM 1941 på Odense Atletikstadion.
Han vandt ti danske mesterskaber; fem på 400 meter og tre på 200 meter og et i femkamp. 
Det sidste kom 1946 i hammerkast, som han var begyndt at træne da han under anden verdenskrig tjænestegjorde som politiassistent i København. 
Han deltog i hammerkast på EM i Oslo 1946 og blev nummer ti på 45,94. I 1949 kastede han hammeren ud på 52,33, hvilket på det tidspunkt var det ottende bedste resultat i Europa.

Internationale mesterskaber 
 1946 EM Hammerkast 10.plads 45,94
 1946 EM 4 x 100 meter 43.1 5. plads Hold: Tage Egemose, Børge Stougaard, Gunnar Christensen og Arne Thisted
 1936 OL 400 meter indl. heat 49,3 kvartfinale 51,0
 1936 OL 200 meter indl. heat 23,1

Danske mesterskaber 
  1949  Hammerkast  50,11
  1948  Hammerkast  49,44
  1946  Hammerkast  49,77
  1943  200 meter  22,7
  1943  Længdespring  6,66
  1943  Kuglestød  12,56
  1942  Længdespring  6,84
  1941  200 meter  22,7
  1941  400 meter  49,0
  1940  200 meter  22,5
  1940  400 meter  50,7
  1939  400 meter  51,1
  1939  200 meter  22,9
  1938  400 meter  49,9
  1938  200 meter  22,9
  1937  400 meter  49,4
  1937  200 meter  22,3
  1936  200 meter  21,9
  1936  400 meter  49,3
  1936  Femkamp 2955
  1934  400 meter  51,4
  1932  400 meter  52,4

Personlige rekorder 
 200 meter: 21.9 (1936) DR
 400 meter: 49.0 (1941) DR
 Længdespring: 7,21 (1943)
 Hammerkast: 52,33 (1949)
 Tikamp: 5888p. (1940)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 DAF i tal Gunnar Christensen
 Blå Atletikbog for Gunnar Christensen
 

Danske OL-deltagere i atletik
Atleter fra AIK 95
Atleter fra Odense Atletik/OGF
Personer fra København
Politifolk fra Danmark
Hammerkastere fra Danmark
Kuglestødere fra Danmark
Længdespringere fra Danmark
Sprintere fra Danmark
Mangekæmpere fra Danmark
Total Infrastruktur og Facilities Management

Total Infrastruktur og Facilities Management (TIFM) dækker over ydelser og processer, der understøtter at virksomheder og organisationer kan udføre deres kerneforretning bedre og mere optimeret. Begrebet stammer fra USA og er så småt er ved at finde udbredelse i Danmark.

Det kan fx være en skole, hvor kerneforretningen er undervisningen og pædagogikken, og de understøttende ydelser og processer er at sikre, at der er godt indeklima, løbende udføres reparationer, at lokaler er indrettet mest hensigtsmæssigt til formålet osv. 

Ofte vil man have software til at organisere virksomhedens TIFM. Via et software program er det så muligt at holde styr på ejendomsporteføljen, lave projektledelse, holde øje med bygningers vedligehold, beregne hvor og hvor længe man kan udskyde vedligehold og meget mere.

Eksempler på leverandører af software til TIFM er ARCHIBUS

Bygninger, konstruktioner og anlæg
Rørdam

Rørdam er en gammel dansk præsteslægt.

Slægtens stamfader var sognepræst i Stovby og Hornum Frants Matsen, han deltog i 1584 i prins Christians hylding i Viborg. Hans sønner tog slægtsnavnet Brun. Først en sønnesøns sønnesøn Holger Rørdam (1700-1783) antog slægtens nuværende navn.

I år 2020 var der ifølge Danmarks Statistik 97 personer med efternavnet Rørdam.

Simplificeret stamtræ 
Ud over de her nævnte har navnet været båret af:
 Ebbe Rørdam (1925-1945)
 Thomas Rørdam (højesteretsdommer) (f. 1952)
 Jan Rørdam (f. 1958)

Noter

Kilder 
 

Slægter fra Danmark
Zayn al-Abidin

ʿAlī ibn Husayn Zayn al-ʿĀbidīn (Arabisk: علي بن حسين زين العابدين) eller al-Sajjād (født 653-660'erne – døde 710-718) var den fjerde shiitiske imām ifølge tolver-grenen, og den tredje imām ifølge ismāʿīli-grenen.

Under Slaget ved Karbala siges Zayn al-ʿĀbidīn at have været for syg til at deltage i kampen. Andre kilder beretter, at han var for lille til at kæmpe. Efter kampen fandt Shimr b. Dhi'l-Jawshan ham liggende på en måtte i kvindernes telt. Shimr gav ordrer til at dræbe ham, men blev forhindret af kommandøren af den syriske hær, ʿUmar b. Saʿd. Da Zayn al-ʿĀbidīn blev ført frem for ʿUbayd Allāh b. Ziyād i Kūfa, gav guvernøren ordre på at henrette ham, men gav dog efter for bønfaldelserne af Zaynab, Imām Husayns søster. Zayn al-ʿĀbidīn blev derefter ført til Yazīd i Damaskus, som efterfølgende sendte ham tilbage til Medina. Mashhad ʿAlī, som udgør en del af den store moské i Damaskus, siges at være bygget på det sted, hvor Zayn al-ʿĀbidīn var indespærret.

I Medina levede Zayn al-ʿĀbidīn et fromt liv, hvorfor han fik sit tilnavn Zayn al-ʿĀbidīn (Tilbedernes Ornament), al-Sajjād (Den Prostrerende), al-Zakī (Den Rene) og Dhu'l-Thafināt (Person med Kallus – refererende til den hårde hud han fik på grund af sin ekstreme tilbedelse). Når bøntiden nærmede sig, begyndte hans krop at skælve og hans hud blev bleg og hans praktiserende hengivenhed vakte frygt for hans helbred. Om natten gik han ud med sit ansigt tildækket for at uddele velgørenhed (sadakat al-sirr) og det var først efter hans død at folk opdagede identiteten af velgøreren. Da hans afdøde krop blev vasket, fandt man mærker på hans skuldre, som resultat af den tunge byrde af mad han bar ud til de fattige om natten.

Politisk forholdt Zayn al-ʿĀbidīn sig stiltiende og undgik at blive involveret i myndighedernes anliggender. Han undgik også at deltage i oprør og blev derfor også respekteret af de regerende kræfter, som af den grund heller ikke prøvede at få ham til at afgive troskab til kaliffen.

Under hans levetid var der stridigheder mellem shiitterne med hensyn til hvem der var imam. Mens nogle støttede Zayn al-ʿĀbidīn, støttede andre Imām ʿAlīs tredje og endnu levende søn, Muhammad b. al-Hanafiyya (d. 700) . Den shiitiske oprører, al-Mukhtar (d. 687) havde også i 686 gjort oprør i dennes navn, og fremmede derved støtten til Muhammad b. al-Hanafiyya. Denne gruppe blev kaldt kaysāniyya. I de eksisterende kilder hersker der uoverensstemmelser med hensyn til forholdet mellem Zayn al-ʿĀbidīn og al-Mukhtar.

Zayn al-ʿĀbidīn findes også i sunnitiske hadith-samlinger, hvor han optræder som en kilde, der har overleveret beretninger fra sin far, sin onkel Hasan, ʿAbd Allāh b. ʿAbbas m.fl.

Eksisterende kilder placerer Zayn al-ʿĀbidīns dødsår forskelligt; mellem 712 og 718. Han blev begravet i Jannat al-Baqī i Medina. Ifølge shiitiske kilder blev han forgiftet af den regerende kalif al-Walīd eller hans bror Hisham. Zayn al-ʿĀbidīn menes at have mellem 8 og 14 børn, hvoraf 4 var sønner fra hans kone Umm ʿAbd Allāh bt. al-Hasan.

Referencer 

Shia-islam
Imamer
Peter Rørdam

Peter Rørdam (født 6. maj 1806 i Serup Præstegård, død 18. september 1883 i Lyngby Præstegård) var en dansk præst, broder til Hans Christian Rørdam.

Rørdam blev student 1823, var huslærer i Sengeløse Præstegård 1824—27, blev cand. theol. 1829, var derefter huslærer i Hillerød indtil 1831. 1831—41 virkede han som lærer i København. Rørdam havde sjældne gaver som lærer. Han var en discipel af Grundtvig, med hvem han siden blev besvogret, men i discipelforholdet var han altid sig selv. Som lærer især i de københavnske Asylskoler kunne han virkeliggøre de grundtvigske friskoletanker. Ved sit arbejde i asylerne kom han i forbindelse med den senere Dronning Caroline Amalie, og de sluttede et venskab for livet. 1841 blev Rørdam sognepræst i Mern ved Præstø, og her førte han, »den danske bondepræst i Mern«, et forbilledligt præsteliv, han sang, prædikede og talte og skabte liv og glæde rundt om. En stor skuffelse var det for ham, da bønderne 1848 valgte væver Hans Hansen fra Mern ind i Den Grundlovgivende Rigsforsamling i stedet for H. N. Clausen. 1856 blev Rørdam sognepræst i Lyngby ved København, hvor han virkede næsten lige til sin død, kun afbrudt af Krigen 1864, da han gik med som feltpræst og lærte soldaterne at synge og gav dem og officererne indtryk af kristenlivets alvor. Til brug for hæren samlede han »Salmer for danske Krigere« (1864), til brug i Lyngby samlede han »Lyngby-Salmebogen«. I Lyngby og i Taarbæk Kapel flokkedes en mængde tilhørere om hans prædikestol, han kunne tale både de største og de mindste til hjerte, og over for alle var han den samme Peter Rørdam. Da Det Forenede Venstre dannedes, blev han bange for, at talmajestæten skulle bringe Danmark til undergang, og med bange anelser om sit fædrelands fremtid gik han i graven. Kort efter at have taget sin afsked døde han i sin præstegaard.

Kilder

Eksterne henvisninger

Litteratur 
 Holger Begtrup, "Peter Rørdam i Lyngby og hans Hjem", s. 220-228 i: Gads Danske Magasin, 1934.
 H. F. Rørdam, "Peter Rørdam. Blade af hans Levnedsbog og Brevveksling"]] I-III, 1891-95.
 Morten Pontoppidan, "En dansk Præst", 2. opl. 1898.
 Elle Jensen, "Peter Rørdam", København, 1925.

Præster fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Peter
Personer i den 2. Slesvigske Krig fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Tysk Ny Guinea

Tysk Ny Guinea () var et tysk protektorat der fungerede fra 1884 indtil 1914, hvor den faldt til Australien efter udbruddet af første verdenskrig. Det bestod af den nordøstlige del af Ny Guinea, og flere nærliggende øgrupper. Fastlandsdelen af det tyske Ny Guinea og nogle nærliggende øer i Bismarck øgruppen er nu en del af Papua Ny Guinea.

Den væsentligste del af det tyske Ny Guinea var Kaiser-Wilhelmsland, den nordøstlige del af Ny Guinea. Øerne øst for Kaiser-Wilhelmsland var omdøbt til Bismarck øgruppen (de tidligere Ny Britannia øerne) og de to største øer omdøbt Neu-Pommern (eller Ny Pommern i dag's Ny Storbritannien) og Neu-Mecklenburg (Ny Irland).

Med undtagelse af Tysk Samoa, dannede de tyske øer i det vestlige Stillehav 'Imperiale tyske Stillehavs protektorater'. Disse blev administreret som en del af det Tyske Ny Guinea og de omfattede Tysk Salomonøerne (Buka, Bougainville, og flere mindre øer), Carolineøerne Palau, Marianaøerne (med undtagelse af Guam), i Marshalløerne og Nauru.

Det samlede areal af tysk Ny Guinea var 249.500 km2 med 387.000 indbyggere. I Kejser Vilhelms land fandtes 1894 blot 55 europæere.

Fra 1885 til 1889 udøvede Ny Guineaøkompagniet højhedsretten over området, fra 1889 til 1892 overtog Kejserriget Tyskland selv højhedsretten, men 1892 blev denne på ny overdraget til kompagniet, og 1. april 1899 atter lagt under riget. I Friedrich Wilhelmshafen lå forvaltningens hovedsæde.

Koloniens økonomiske udvikling kom aldrig særlig langt. Jordbrug var hovednæringen (kokos, kautsjuk), det dyrkede areal var omkring 20.000 hektar. Forsøg med kaffe-, tobaks- og bomuldsdyrkning mislykkedes. Ris og majs dyrkedes til egne behov ved hjælp af indfødte fra Bismarck-arkipelaget, javanesere og kinesere.

Indførslen skønnedes 1910 til 976.000 mark, udførslen til 399.000 mark. Kolonien slog egne guld-, sølv-, bronze- og kobbermønter af samme værdi som de tyske rigsmønter.

De vigtigste havne var Friedrich Wilhelmshafen, Berlin- Finschhafen og Stephansort. Regelbunden dampskibstrafik havde kolonien med Sydney og Hongkong.

Tre protestantiske og to katolske missionsselskaber virkede blandt de indfødte.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Nordisk Familjebok, 1800-talsutgåvan, bind 20 (1899), sp. 1743
 Nordisk Familjebok, Uggleupplagan, bind 20 (1914), sp. 142-143

Etableret i 1884
Ophørt i 1914
Ny Guinea
Hyrdehøj (Roskilde)

Hyrdehøj er en bydel i det vestligste Roskilde, der blev etableret i 2002 og siden er blevet gradvist udbygget. Navnet stammer fra Hyrdehøj Skov, samt gravhøjen Hyrdehøj.

Den første etape af bydelen blev færdiggjort i 2002, da man åbnede et butikscenter her, som desuden rummede boliger på øverste etage. I de følgende to år blev der opført ca. 110 parcelhuse i den vestlige del og ældreboliger i den østlige del. I 2004-2005 opførte Roskilde Kommune børneinstitutioner og Lokalcentret Kristiansminde, mens Roskilde Boligselskab opførte ca. 100 boliger – heraf 20 i et seniorbofællesskab.

Der er fortsat planer om at foretage yderligere udbygning af området med flere boliger.

I området ligger desuden Roskilde Katedralskole og Hyrdehøj Stadion.

Ved etableringen af den nye bydel, anlagde man Hyrdehøj Vestvej, der forbinder Holbækvej i nord med Lindenborgvej i syd, hvilket gav en ny forbindelse ud mod Holbækmotorvejen.

Bydele i Roskilde
Mary Ann Nichols

Mary Ann Nichols (26. august 1845 – 31. august 1888), kendt som Polly Nicols, var et af ofrene for den uidentificerede seriemorder Jack the Ripper, som dræbte og maltrakterede flere kvinder i Whitechapel i London i sensommeren og i efteråret 1888.

Biografi 
Mary Ann Nichols blev født som datter af låsesmed Edward Walker og hans kone Caroline. Hun blev gift den 16 januar 1864 med William Nichols. De havde fem børn: Edward John, Percy George, Alice Esther, Sarah Eliza og Henry Alfred. Parrets ægteskab var ustabil og i 1881 gik Mary Ann fra William det var den sidste af mange separationer i løbet af 24 års ægteskab.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Casebook: Jack the Ripper

Jack the Ripper
Personer der er blevet myrdet
Personer fra England
Itzhak Perlman

Itzhak Perlman (; født 31. august 1945) er en israelsk-amerikansk violinist. Han anses som en af de største og mest kendte violinister nogensinde.

En af hans største meritter har været samarbejdet med filmmusikeren John Williams i Steven Spielbergs film Schindler's List hvor han fremførte violinsoliene.

Perlman medvirkede også i filmen Fantasia 2000.

Perlman blev født i Tel Aviv. Han blev ramt af polio, da han var fire år gammel, men lærte sig på en beundringsværdig måde at gå med krykker og ikke opgive det, der lå ham nærmest hjertet, nemlig musikken. Efter studier i fødebyen flyttede han til USA for at fortsætte studierne ved Juilliard School. Han debuterede som violinist officielt i 1963 i Carnegie Hall. Fra 1965 påbegyndte han et intensivt turnéliv, samtidigt med at han var flittig i indspilningsstudierne.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Violinister fra USA
Musikere fra Israel
Personer fra Tel Aviv
Harald Foss

Harald Frederik Foss, født Voss (21. august 1843 i Fredericia – 15. februar 1922 på Frederiksberg) var en dansk landskabsmaler. Harald Foss var farbror til Alexander Foss, som var kompagnon i cementkoncernen F.L. Smidth & Co., hvor grundlæggeren F.L. Smidth var bror til maleren Hans Smidth.

Foss var søn af toldassistent Hans Vilhelm Voss og Vilhelmine Sophie født Støckelbach. Efter sin konfirmation var Foss nogen tid discipel på et apotek, opgav imidlertid denne stilling og tog 1861 til København, hvor han blev elev på Kunstakademiet, samtidig med at han uddannede sig til landskabsmaler under Vilhelm Kyhns vejledning, der blev af største betydning for den unge kunstner. Foss udstillede første gang 1865 og har siden været repræsenteret på næsten samtlige udstillinger. Den Sødringske Opmuntringspræmie blev ham tilkendt 1867, og 1879 foretog han som Akademiets stipendiat en større udenlandsrejse til Tyskland, Østrig, Italien og Frankrig. Han blev 1889 medlem af Akademiets plenarforsamling efter at have modtaget årsmedaljen på udstillingerne 1888 og 1889. 1901 blev han titulær professor.

Foss er en værdig elev af sin store lærer Vilhelm Kyhn og har stedse vundet megen anerkendelse for sine arbejder. Motiverne til disse er væsentlig hentede fra Jylland, hvis storladne natur han forstår at gengive med fremragende dygtighed. Blandt disse talrige arbejder må som særlig karakteristiske fremhæves Morgen, fra bakkerne ved Ry i begyndelsen af oktober. (1888), der erhvervedes til Den Kongelige Malerisamling, og Hedebakker ved Ry, bygevejr (1889). Foss ægtede 1874 Anna Elisabeth Holcha Hansen, datter af købmand Christian Hansen i Hobro.

Eksterne kilder/henvisninger

Noter 

Malere fra Danmark
Personer fra Fredericia
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Landskabsmalere
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Harald
Titulære professorer fra Danmark
Medlemmer af Det Kongelige Akademi for de Skønne Kunster
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Liechtenstein i Eurovision Song Contest

Liechtenstein har flere gange forsøgt at få en sang med i Eurovision Song Contest. D. 29. juli 2010 ansøgte deres tv-station 1FLTV om EBU-medlemskab.

I 2022 udtalte direktøren for 1FLTV Sandra Woldt, at de ikke længere har et mål om at søge EBU-medlemskab for at kunne deltage i konkurrencen.

Lande i Eurovision Song Contest

en:List of countries in the Eurovision Song Contest#Unsuccessful attempts to participate
it:Partecipazioni mancate all'Eurovision Song Contest#Liechtenstein
nl:Mislukte pogingen om deel te nemen aan het Eurovisiesongfestival#Liechtenstein
Kristian Rørdam

Kristian Rørdam (født 22. juli 1860 i Gladsaxe, død 29. juli 1939 i Ordrup) var en dansk geolog og kemiker, søn af præsten Holger Rørdam og broder til lægen Holger Rørdam.

Rørdam blev student fra Odense Katedralskole 1878, tog magisterkonferens i kemi 1884 og disputerede 1892 for den filosofiske doktorgrad. 1888-1900 virkede Rørdam som statsgeolog og 1896-1900 som direktør for Den Ankerske Marmorforretning. 1900 blev han leder af en forsøgsminedrift i Siam, vendte atter hjem 1902 og blev ejer af hovedgården Stubbergård ved Skive indtil 1904, da han udnævntes til professor i kemi og jordbundslære ved Landbohøjskolen. Fra 1906 var han tillige statskonsulent i agrikulturkemi, og han har desuden overtaget en del andre offentlige hverv.

Foruden talrige kemiske og tekniske afhandlinger har han blandt andet offentliggjort flg. geologiske arbejder: Saltvandsalluviet i det nordøstlige Sjælland (disputats, 1892), Kridtformationen i Sjælland (1897), Studier over udvalgte Emner af den kemiske Geologi og den kemiske Agrogeologi (I-III; 1914-19), lærebogen Geologi og Jordbundslære (3 bd., 1908-10) samt flere geologiske kortbladsbeskrivelser. Han blev Ridder af Dannebrog 1900 og Dannebrogsmand 1921.

Han er begravet på Ordrup Kirkegård.

Forfatterskab 
 "Saltvandsalluviet i det nordøstlige Sjælland"; D.G.U. II. rk., nr. 2. (1892)
 "Beskrivelse til de geologiske Kaartblade Helsingør og Hillerød"; D.G.U. I. rk., nr. 1. (1893)
 Geologi og Jordbundslære, Andet Bind: Danmarks Geologi. (1909)

Kilder

Eksterne henvisninger 
 
 

Agrikulturkemikere
Kemikere fra Danmark
Geologer fra Danmark
Ansatte ved Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole
Faglitterære forfattere fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Erhvervsfolk fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Kristian
Føderationen af Rhodesia og Nyasaland

Føderationen af Rhodesia og Nyasaland, også kaldet Den Centralafrikanske Føderation var en føderation i det sydlige Afrika, der eksisterede fra 1. August 1953 til 31. December 1963. Den bestod af den britiske kolonier Nyasaland (moderne Malawi), Nordrhodesia (moderne Zambia) og Sydrhodesia (moderne Zimbabwe).

Fra at være britiske kolonier, og dermed fuldstændig kontrolleret af Det Forenede Kongerige fik føderationen en vis grad af selvstyre. Nyasaland forlod føderationen i 1962, og da Nordrhodesia gjorde det samme i 1963, var føderationen opløst.

Etableret i 1953
Ophørt i 1963
Forhenværende britiske kolonier
Bil og Hjuke

Bil og Hjuke var i nordisk mytologi et søskendepar, der blev taget af Måne, da de sammen var på vej hjem fra brønden Byrgir med vand. Vandet bar de mellem sig i et kar med navnet Sæg hængende i snor på en stang kaldet Simul. I Gylfaginning, hvor Bil og Hjuke nævnes, oplyses udover ovenstående også, at deres far hed Vidfinn.

Børnene følger nu Måne, og ser man op på månen ved fuldmåne, kan de ses på dens overflade, hvis man ser godt efter.

Se også 
 Nordisk mytologi
 Månen i mytologi
 Arkæoastronomi

Eksterne henvisninger 
 Heimskringla

Asynjer
Sagnfigurer
Mytologiske personer
Radiofjeldet

Radiofjeldet er et kvarter i Nuuk, Grønlands hovedstad. Radiofjeldet er fortrinsvis et boligområde med ca. 600 lejemål og er præget af hvide blokke opført i 1972-77; det blev vurderet som saneringsmodent i 2009.

Boligområdet består af blokkene 11-17 i fire-fem etager ud mod Godthåbsfjorden (Nuup Kangerlua), blok 21-37 i områdets centrum samt rækkehusene 41-45, der har udsigt mod Store Malene (Ukkusissat). Boligerne administreres af Grønlands Selvstyres boligselskab, INI.

Selve fjeldtoppen er holdt fri for boliger og prydes af en varde sat af Dronning Margrethe II og Prins Henrik i 1978 i anledning af byens 250 års jubilæum. En ringvej fører rundt i boligområdet og er opkaldt efter Nuuks venskabskommune, Lyngby-Taarbæk Kommune.

Området betjenes med offentlig transport af Nuup Bussii, hvis linje 3 stopper ved centeret. I umiddelbar tilknytning ligger Atuarfik Samuel Kleinschmidt, opkaldt efter sprogforskeren.

Noter 

Forstæder, bydele og kvarterer i Nuuk
National Trust

The National Trust for Places of Historic Interest or Natural Beauty, ofte kaldet blot National Trust, er en velgørenhedsorganisation grundlagt i 1895, der arbejder for bevaring af smukke eller historisk interessante bygninger og naturområder i England, Wales and Nordirland. Organisationen opererer ikke i Skotland, hvor der findes en uafhængig National Trust for Scotland.

Organisationen ejer over 350 historiske bygninger, haver, parker, naturreservater og fortidsminder, 1.151 km kystlinje og 254.000 ha land og er blandt de største ejendomsbesiddere i Storbritannien. De fleste besiddelser er åbne for publikum.

National Trust er med 3,6 mio. medlemmer den største medlemsorganisation i Storbritannien. 55.000 frivillige bidrager årligt med 3 mio. timers frivilligt arbejde. Organisationen er blandt landets største velgørenhedsorganisationer opgjort efter både indtægter og aktiver. Af organisationens samlede årlige indtægter på 357,2 mio. pund stammer 100,3 mio. pund fra medlemskontingenter og yderligere 47,1 mio. pund fra testamenter (pr. 2007).

Mest besøgte ejendomme 

The Trust's 2021–2022 Annual Reports lists all properties open at charge with more than 50,000 visitors.

Se også 
National Trusts ejendomme i England
National Trusts ejendomme i Nordirland
National Trusts ejendomme i Skotland
National Trusts ejendomme i Wales

Referencer

Eksterne henvisninger 
 National Trusts hjemmeside

Etableret i 1895
 
Kulturarvsorganisationer
FIBA Europe

FIBA Europe er den europæiske zone i basketballforbundet FIBA, og udgøres af de nationale basketballforbund i Europa. Pr. juli 2010 er der 51 medlemslande.

FIBA Europe står for afvikling af de europæiske mesterskaber (EM) for mænd og kvinder, der har slutrunde hvert andet år. Derudover afholder organisationen ungdomsmesterskaber for U20, U18 og U16 samt en række turneringer for U14 og U12.

Klubturneringer
På klubplan har FIBA Europe på mandesiden tidligere stået for mesterholdenes turnering i Europa, den daværende FIBA European Champions Cup. I 2000 brød ULEB, organisationen for professionelle ligaer i Europa, med FIBA og arrangerede sin egen turnering, kaldet Euroleague, som startede i sæsonen 2000-2001. Fra 2005 har FIBA Europe sanktioneret Euroleague som den øverste turnering i europæisk klubbasketball. FIBA Europe står for den lavere rangerende EuroChallenge, som giver mulighed for kvalifikation til Euroleague.

På kvindesiden står FIBA Europe for både den højest rangerede turnering, Euroleague Women, og den lavere rangerede EuroCup Women.

Eksterne henvisninger
FIBA Europes officielle site 

Basketballorganisationer