kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Victor Feddersen

Victor Alexander Feddersen (født 31. januar 1968 i Gentofte) er en tidligere dansk roer. Han har medvirket til at vinde en guldmedalje ved De olympiske lege i 1996. Han var aktiv i roning fra 1985 til 2000 og internationalt kendt som en del af den danske letvægtsfirer 1993-2000. Feddersen stillede op for Bagsværd Roklub.

I mange år var det tradition i dansk roning, at en båd, der konkurrerede ved internationale konkurrencer, bestod af roere fra samme klub. I begyndelsen af 1990'erne besluttede Dansk Forening for Rosport at bryde med det princip, og en af de bådklasser, der blev satset på, var letfægtsfireren. Feddersen var en del af den originale besætning fra 1993 af den letvægtsfirer, der kom til at blive kendt som "Guldfireren". Udover Victor Feddersen bestod den af Niels Laulund, Eskild Ebbesen og Thomas Poulsen. Laulund var dermed med til at vinde bådens første VM-guld i 1994, fulgt af sølv ved VM det følgende år, inden guldmedaljen ved OL i Atalanta var den præstation, der gav båden sit tilnavn, som kom til at hænge ved i mange år fremover.

Allerede i 1994 vandt denne båd sit første VM-guld, og efter sølv ved VM det følgende år var der store forventninger til OL-deltagelsen. Den danske båd vandt klart sit indledende heat samt sin semifinale, og i en tæt finale vandt danskerne med 55/100 sekund til sølvvinderne fra Canada og USA et stykke længere tilbage. Det var denne præstation, der gav båden sit tilnavn, som kom til at hænge ved i mange år fremover.

Årene efter OL 1996 var båden helt suveræn på den internationale scene og vandt VM-guld hvert af årene 1997-1999, selv med enkelte udskiftninger. I den tidlige sommer 2000 døjede Thomas Poulsen med en skade, og det blev en kendsgerning, at han ikke blev klar til OL samme år, så han blev afløst af Søren Madsen kort før OL. Den sene udskiftning var muligvis medvirkende til, at båden måtte "nøjes" med en bronzemedalje ved disse lege. Feddersen havde nogen tid inden OL 2000 bekendtgjort, at han ville stoppe sin aktive karriere efter legene.

Efter sin aktive karriere gik Feddersen ind i organisatorisk arbejde og var blandt andet medlem af DIF's Aktivkomité og Idrættens Eliteudvalg. Han har en CBA og andre ledelsesrettede uddannelser, og han har arbejdet som konsulent og direktør i forskellige sammenhænge, blandt andet som direktør for Charlottenlund Travbane.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Roere fra Danmark
Medaljevindere fra Danmark ved sommer-OL 1996
Medaljevindere fra Danmark ved sommer-OL 2000
Olympiske mestre fra Danmark
Olympiske bronzemedaljevindere fra Danmark
Puttemiddag

En puttemiddag er en form for overgangsrite på danske gymnasier og en del af traditionerne omkring optagelsen af nye elever. Det forekommer på flere nordsjællandske gymnasier. Navnet kommer af at en "putte" er betegnelsen for en 1.g.'er på disse gymnasier. 

I offentligheden opfattes puttemiddage som en seksuel begivenhed, hvor især 1.g.-piger udstilles som seksuelle objekter for 3.g.-drenge. Bl.a. Rungsted Gymnasium har som følge af offentlig kritik strammet reglerne vedrørende afholdelse af puttemiddage.

Ifølge Helle Rabøl Hansen, forsker på  Danmarks Pædagogiske Universitet, er puttemiddage en øvelse i magtdemonstration og del-og-hersk-kultur, og er særligt udbredt på Nordsjælland, fordi mange forældre på Nordsjælland tilhører samfundets ledende lag, der hyppigere er uddannet på kostskoler, hvor denne form for ritualer forekommer oftere, end på andre skoleformer.

Noter 

Overgangsriter
Gymnasial uddannelse i Danmark
Riksvei 2

Riksvei 2 (Rv2) er en  riksvei i Innlandet fylke i Norge. Den går langs floden Glommas østside fra Elverum til Kongsvinger, og derefter videre mod landgrænsen til Sverige. Fra Kongsvinger går vejen mod syd til Sigernessjøen, for så at passere Matrand og Skotterud, før den går mod sydøst forbi Magnor og ender ved grænsen til Sverige ved Morokulien i Eidskog kommune. I Sverige fortsætter vejen som Riksväg 61 gennem Eda, Arvika og Kil kommuner til Karlstad. Grænseovergangen ved Morokulien er efter Svinesund den mest trafikerede grænseovergang mellem Norge og Sverige.

Kilder og henvisninger 
 Vejvæsenets kort

Veje i Norge
Innlandets geografi
Putte

En putte er en uofficiel betegnelse for en 1.g'er på flere danske gymnasier. Ordet stammer formentlig fra verbet "at putte", der bl.a. kan betyde at bringe sig i "en position tæt op ad en anden person for at få varme, tryghed el. omsorg."

Noter

Slang
Letlands midlertidige regering

Letlands midlertidige regering (lettisk: latvijas pagaidu valdība; 1918-1920) blev dannet den 18. november 1918 af folkerådet i Letland.

Historie 

Den midlertidige regering blev ledet af Kārlis Ulmanis, leder af den Agriske Union, som blev udpeget til statsminister. I december blev en række ministerier oprettet.

Fra december 1918 til maj 1919 havde de lettiske territorier (der ikke var under tysk besættelse) en midlertidig sovjetregering ledet af Pēteris Stučka. I løbet af disse måneder var Ulmanis-regeringen, der flygtede til Kurland, under tysk beskyttelse. Fælles militære operationer mellem Ulmanis regering og tyskerne i løbet af slutningen af foråret 1919 lykkedes at presse sovjetiske hærenheder tilbage i Latgale.

Ulmanis-regeringen underskrev en våbenhvile med Sovjetrusland den 21. februar 1920 og en fredsaftale den 11. august 1920.

Valg til den konstituerende forsamling blev afholdt i Letland mellem 14. og 16. april 1920.

Noter

Litteratur 
 
 
 

Midlertidige regering
Søren Birch

Søren Birch (født 1955) er en dansk komponist og dirigent. Han fik afgangseksamen fra Det Jyske Musikkonservatorium i 1981 i kor- og ensembleledelse og har siden modtaget videreuddannelse i Sverige indenfor korledelse og i Tjekkiet indenfor orkesterdirektion.

Han er i dag  underviser ved Kirkemusikskolen i Løgumkloster og har tidligere været har været docent ved Det Jyske Musikkonservatorium i kor- og ensembleledelse. Han har tillige undervist ved Syddansk Musikkonservatorium.

Han stiftede kammerkoret Coro Misto i Aalborg i 1991, og siden marts 2011 har han tillige dirigent for Midtjysk Kammerkor, som han også var med til at stifte. Som dirigent har han dirigeret flere orkestre, heriblandt Aalborg Symfoniorkester, Norddeutsche Sinfonietta, Det Jyske Ensemble, Prinsens Musikkorps og mange flere. I 2005 vandt Søren Birch Holmboe Prisen ved musikfestivalen Holmboe i Horsens med kompositionen “Gør dig rede” for lige stemmer og orgel.

Han komponerer både for ligestemmigt kor og blandet kor, men han har også komponeret meget for forskellige instrumentkonstellationer, større ensembler og orkester. Mange af hans værker for kor er udgivet på Edition Egtved, Edition Wilhelm Hansen og på forlaget Mixtur.

Søren Birch er repræsenteret i den 18. udgave af Højskolesangbogen med sangen "Nu er den skønne dag forbi" med tekst af Aage Berntsen, og i den 19. udgave med sangen "Du bærer din fortid" med tekst af Benedicte Præstholm.

Søren Birch er medlem af Dansk Komponistforening og Dansk Kapelmesterforening.

Referencer 

Komponister fra Danmark
Dirigenter fra Danmark
Thomas Poulsen (roer)

Thomas Poulsen (født 16. februar 1970 i Hørsholm) er en dansk tidligere letvægtsroer, der er kendt fra "Guldfireren". Han var med i den oprindelige besætning, der vandt den første VM-guldmedalje i 1994 samt OL-guld i 1996. Han var i alt med til at vinde fire VM- guld og én -sølv i perioden 1994-1999. Poulsen roede for Danske Studenters Roklub.

I mange år var det tradition i dansk roning, at en båd, der konkurrerede ved internationale konkurrencer, bestod af roere fra samme klub. I begyndelsen af 1990'erne besluttede Dansk Forening for Rosport at bryde med det princip, og en af de bådklasser, der blev satset på, var letfægtsfireren. Denne disciplin skulle debutere ved OL 1996, og derfor var målet i første omgang at samle en slagkraftig besætning, der skulle klare sig godt ved legene. I 1993 fandt man den originale besætning bestående af Poulsen, Eskild Ebbesen, Victor Feddersen og Niels Laulund.

Allerede i 1994 vandt denne båd sit første VM-guld, og efter sølv ved VM det følgende år var der store forventninger til OL-deltagelsen. Den danske båd vandt klart sit indledende heat samt sin semifinale, og i en tæt finale vandt danskerne med 55/100 sekund til sølvvinderne fra Canada og USA et stykke længere tilbage. Det var denne præstation, der gav båden sit tilnavn, som kom til at hænge ved i mange år fremover.

Årene efter OL 1996 var båden helt suveræn på den internationale scene og vandt VM-guld hvert af årene 1997-1999, selv med en enkelt udskiftning. I den tidlige sommer 2000 døjede Thomas Poulsen med en skade, og det blev en kendsgerning, at han ikke blev klar til OL samme år, så han blev afløst af Søren Madsen kort før OL.

Efter sin aktive karriere er Thomas Poulsen fortsat aktiv i romiljøet og har i en periode været landstræner. Pr. 2018 er han igen indgået i landstrænergruppen.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Olympiske roere fra Danmark
Olympiske mestre fra Danmark
Medaljevindere fra Danmark ved sommer-OL 1996
Viksefjorden

Viksefjorden er en fjord i kommunene Sveio og Haugesund der danner grænse mellem  Vestland og Rogaland fylker i Norge. Den er omkring 5,5 kilometer lang, fra Sletta til Våge. Viksefjorden har indløb fra Sletta gennem Sørasundet og Nordresund ved øerne Smørsundsholmen og Trettøya, som ligger i indløbet. Den yderste del af fjorden, som kaldes Smørsundet er smal, og her ligger bebyggelsen Straumen. Efter Smørsundet bliver fjorden langt bredere, og strækker sig i flere retninger.

Der ligger flere små bygder langs fjorden. Hagland ligger i øst, i nord ligger Vikse, som har givet navn til fjorden, og Våga ligger i sydøst. Mod nordøst ligger en vig der kaldes Øyr, og inderst i denne ligger bebyggelsen  Våge. Der ligger flere små øer i denne indre del af Viksefjorden, hvoraf den største er Støleøya som er 500 meter lang.

Kilder og henvisninger

Fjorde i Vestland
Fjorde i Rogaland
Sveio
Haugesund
Tjærby

Tjærby er en bebyggelse i Gimming Sogn, Randers Kommune. Byen ligger mellem morænebakkerne og det flade engdrag mod Randers Fjord. Den lille by indgår traditionelt i De nedre byer.

Historie 
I 1100-tallet havde Tjærby cirka 150 indbyggere og en stenkirke, der havde afløst en trækirke fra vikingetiden. Stenkirken fik et styltetårn, men blev revet ned efter reformationen i 1536. Grunden, hvorpå kirken stod, ligger nu urørt, og der har været foretaget en række arkæologiske udgravninger på stedet.

Der findes flere ældre bygninger i Tjærby, heriblandt den firlængede gård Skjødtsminde, der i hvert fald har rødder tilbage til 1700-tallet, og som har et velbevaret stuehus fra 1854. Gården Fjordvang har bygninger fra 1832 og 1877 samt et springvand. Springvand findes også andre steder i Tjærby, blandt andet på gårdspladsen i Tjærbylund; springvandet er her fra 1869 og renoveret for nylig. Tjærbylund har staldlænger, der stammer fra 1846. Endelig kan nævnes den firlængede Tjærby Østergård, hvis mest markante bygninger stammer fra 1850'erne og 1860'erne.

Der fandtes en skole i Tjærby fra omkring 1870 til 1959. Før den periode gik børnene fra Tjærby i Gimming Skole, og siden har de gået på Rismølleskolen i Dronningborg. Byen havde også egen købmand fra 1920'erne til op i 1970'erne.

Referencer 

De nedre byer i Randers Kommune
Deporteringen af Ingermanland-finner

Deporteringen af Ingermanland-finner var en række massedeportationer af den Ingermanland-finske befolkning af sovjetiske myndigheder. Deportationer fandt sted fra slutningen af 1920'erne til slutningen af 2. verdenskrig.

Baggrund 

Lutheranske finner havde boet i Ingermanland i over 400 år siden den svenske periode. De havde immigreret der fra Finland og Det Karelske Næs og begyndte efterhånden at henvise til sig selv som Ingermanland-finner. I 1919 var den Ingermanland-finske befolkning 132.000 i Ingermanland og yderligere 10.000 i Petrograd. Den finsk-sovjetiske fredsaftale fra 1920 havde givet Ingermanland-finnerne en vis grad af national autonomi. Et nationalt distrikt blev oprettet i 1928, og finsk blev brugt i skoler, radio og administration.

Deportationer 

Sovjetundertrykkelsen af de ingermanlandske finner startede samtidig med den tvungne kollektivisering i Sovjetunionen i 1928. Mellem 1929 og 1931 deporterede de sovjetiske myndigheder 18.000 mennesker fra områder nær den finske grænse, der rummede op til 16% af den samlede ingermanland-finske befolkning. Alle resterende finner i fire grænsesogne blev deporterede i 1936 og erstattet med russere. I 1937 blev alle finsksprogede skoler, publikationer, udsendelser og ingermanlandske lutherske kirker lukket. I løbet af 1937-1938 blev omkring 4.000 Ingermanland-finner skudt og over 10.000 deporteret til fængselslejre. I 1939 var den ingermanland-finske befolkning faldet til omkring 50.000, hvilket var omkring 43% af befolkningstallet i 1928, og det Ingermanland-finske selvstyreområde blev nedlagt.

Efter den tyske invasion af Sovjetunionen og begyndelsen af Belejringen af Leningrad begyndte alle de 20.000 Ingermanland-finner der var tilbage i Sovjet-kontrolleret område i begyndelsen af 1942 at blive deporteret til Sibirien. De fleste af Ingermanland-finnerne sammen med votere og ingrere, der boede i tyskbesat område, blev evakueret til Finland i 1943-1944. Efter, at Finland søgte fred med Sovjetunionen, blev det tvunget til at udlevere de evakuerede. Sovjetiske myndigheder tillod ikke de 55.733 mennesker, der blev overdraget i forbindelse med udleveringen, at bosætte sig i Ingermanland, men deporterede dem i stedet til de centrale regioner i Rusland. De vigtigste områder af de Ingermanland-finske tvangsbosættelser blev lagt i de indre områder af Sibirien, det centrale Rusland og Tadsjikistan.

Efterspil 

Deportationerne førte til den hurtige etniske assimilering af Ingermanland-finnerne. Efter 1956 var tilbagevenden til Ingermanland officielt tilladt, men umulig i praksis. Som følge heraf bosattes mange i de nærliggende regioner i Estland og Karelen. I 1989 var der 18.000 finner i Ingermanland og Leningrad, og i alt 67.813 i hele Sovjetunionen, hvor kun 34,7 % erklærede at have finsk som deres hovedsprog. Ingermanland-finner og andre finnere blev ikke differentieret i den officielle folketælling. Med Sovjetunionens sammenbrud begyndte forsøgene at genoplive det arktiske finske kulturliv i Ingermanland, men samtidig flyttede mange af dem til Finland.

Noter

Litteratur 
 
 
 
 

Finlands historie
Rusland i 1900-tallet
Domkirkeruinerne

Domkirkeruinerne er en ruin af Hamar Domkirke, som blev opført fra 1152 til 1200. Den er i dag en del af Hedmarksmuseet, som ligger i Hamar i Norge.  Stilistisk minder den meget om Ringsaker Kirke, Gamle Aker kirke i Oslo og Nikolaikirken på Gran. Disse kirker blev bygget efter forbillede af Oslo bispedømmets ældste hovedkirke, Hallvardskatedralen, som i dag ligger som ruiner ved Oslo torg (krydset mellem Bispegata og Oslo gate) i Gamlebyen i Oslo.

Domkirken var i lighed med forbilledet St. Hallvardskatedralen i Oslo, en treskibet basilika opført i en enkel romansk stil. Sandsynligvis har katedralen haft to vesttårne og et stort centralt tårn. Koret blev udvidet i løbet af middelalderen. I 1567 blev domkirken ødelagt af svenskerne under Den Nordiske Syvårskrig.

Det er i dag Riksantikvaren som ejer Domkirkeruinerne, og de er fredet, mens Stiftelsen Domkirkeodden står for forvaltningen og brugen af bygningen. Den nye Hamar Domkirke blev opført i centrum af byen i 1866.

Bygningsværn 

I 1985 blev ruinerne pakket ind i plast på grund af frostskader og fugtighedsangreb. For at publikum skulle kunne se ruinerne opførte man i 1998 en glasbygning uden om ruinerne, som beskytter mod vejr og vind. Bygningen udgjorde Miljøverndepartementets hidtil største enkeltsatsing inden for kulturmindeværn. Den blev åbnet af kronprins Haakon den 9. august 1998.

Glasbygningen er tegnet af arkitekterne Lund & Slaatto. Den har et grundareal på 2600 m2, og stålkonstruktionen indbefatter sammenlagt 4800 m2 glas. Projektet modtog Norsk Stålkonstruksjonspris i 1999 og i efteråret 2005 blev glasbygningen tildelt FIABCIs (The International Real Estate Federation) norgesafdelings specialpris for enestående arkitektur.

Glaskonstruktionen kostede 76 millioner kroner. 10 mio. blev doneret af amerikaneren Thomas J. Perkins, hvis afdøde kone voksede op i nærheden af ruinerne. Under åbningsceremonien i 1998 afslørede han en mindeplade over Gerd Thune-Ellefsen Perkins. Seks millioner blev samlet ind af befolkningen i Hedmarken.

Den nye bygning har fået navnet Hamardomen. Ud over at fungere som bygningsværn bruges det til kirkelige ceremonier som barnedåb og bryllup og til koncerter, teaterforestillinger og lignende for op til 800 tilskuere.

Tusenårssted 
Domkirkeruinerne er Hamar kommunes og Hedmark fylkes tusenårssted.

Galleri

Referencer

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 Hjemmeside 
 
 Domkirkeruinene på HamarSiden.no

Hamar
Ruiner i Norge
C-EM i curling 2018

C-Europamesterskabet i curling 2018 for herre- og kvindehold var det niende C-EM i curling gennem tiden. Mesterskabet blev arrangeret af World Curling Federation og afviklet i arenaen Tårnby Curling Club i København, Danmark i perioden 12. - 16. april 2018 med deltagelse af syv kvinde- og otte herrehold. Både mændene og kvinderne spillede om to ledige pladser ved B-EM senere på året.

Mændenes turnering blev vundet af Danmark foran Hviderusland, og de to hold kvalificerede sig dermed til B-EM. Bronzemedaljerne gik til Irland. Hos kvinderne gik Slovakiet og Polen videre til B-EM, mens Slovenien sikrede sig bronzemedaljerne. Slovenerne kom dog alligevel med til B-EM, eftersom Holland, der ellers var kvalificeret til mesterskabet som følge af holdets placering som nr. 8 ved B-EM 2017, meldte afbud.

Mænd 

I mændenes turnering spillede otte hold om to pladser ved B-EM senere på året i Tallinn, Estland. Holdene spillede først et grundspil alle-mod-alle, hvorefter de fire bedste hold gik videre til slutspillet, der blev afviklet som et Page playoff.

Grundspil

Slutspil 

Slutspillet havde deltagelse af de fire bedste hold fra grundspillet, Danmark, Hviderusland, Irland og Bulgarien, og afvikledes som et Page playoff. Holdene, der sluttede som nr. 1 og 2 i grundspillet, spillede i finalen om førstepladsen og den ene plads ved B-EM, hvilken blev vundet af Danmark. Taberen af finalen, Hviderusland, gik videre til sølvkampen, hvor holdet spillede mod Irland, der havde besejret Bulgarien i playoff 3/4, om andenpladsen og den sidste ledige plads ved B-EM, og denne kamp blev vundet af Hviderusland.

Samlet rangering

Kvinder 

I kvindernes turnering spillede syv hold om to pladser ved B-EM senere på året i Tallinn, Estland. Holdene spillede først et grundspil alle-mod-alle, hvorefter de fire bedste hold gik videre til slutspillet, der blev afviklet som et Page playoff.

Grundspil

Slutspil 

Slutspillet havde deltagelse af de fire bedste hold fra grundspillet og afvikledes som et Page playoff. Holdene, der sluttede som nr. 1 og 2 i grundspillet, Polen og Slovakiet, spillede i finalen om førstepladsen og den ene plads ved B-EM. Taberen af finalen gik videre til sølvkampen, hvor holdet spillede mod vinderen af playoff 3/4 om andenpladsen og den sidste ledige plads ved B-EM.

Samlet rangering

Kilder / eksterne henvisninger 
 World Curling Federation 
 WCF - Historical Results - European Curling Championships C-Division 2018 - Men 
 WCF - Historical Results - European Curling Championships C-Division 2018 - Women

Noter 

2018
Curling i 2018
Curling i Danmark
Sport i København
C-EM i curling 2019

C-Europamesterskabet i curling 2019 for herre- og kvindehold var det tiende C-EM i curling gennem tiden. Mesterskabet blev arrangeret af World Curling Federation og afviklet i arenaen Patinoarul Olimpic Brașov i Brașov, Rumænien i perioden 12. april - 17. april 2019 med deltagelse af otte kvinde- og ti herrehold. Rumænien var C-EM-værtsland for første gang.

Både mændene og kvinderne spillede om to ledige pladser ved B-EM senere på året.

Mændenes turnering blev vundet af Frankrig foran Bulgarien, og de to hold kvalificerede sig dermed til B-EM. Bronzemedaljerne gik til Slovenien. Hos kvinderne gik Hviderusland og Slovakiet videre til B-EM, mens Østrig som nr. 3 sikrede sig bronzemedaljerne.

Mænd 

I mændenes turnering spillede ti hold om to pladser ved B-EM senere på året i Helsingborg, Sverige. Holdene spillede først et grundspil alle-mod-alle, hvorefter de fire bedste hold gik videre til slutspillet, der blev afviklet som et Page playoff.

Grundspil

Slutspil 

Slutspillet havde deltagelse af de fire bedste hold fra grundspillet og afvikledes som et Page playoff. Holdene, der sluttede som nr. 1 og 2 i grundspillet, Frankrig og Bulgarien, spillede i finalen om førstepladsen og den ene plads ved B-EM. Taberen af finalen gik videre til sølvkampen, hvor holdet spillede mod vinderen af playoff 3/4 om andenpladsen og den sidste ledige plads ved B-EM.

Samlet rangering

Kvinder 

I kvindernes turnering spillede otte hold om to pladser ved B-EM senere på året i Helsingborg, Sverige. Holdene spillede først et grundspil alle-mod-alle, hvorefter de fire bedste hold gik videre til slutspillet, der blev afviklet som et Page playoff.

Grundspil

Slutspil 

Slutspillet havde deltagelse af de fire bedste hold fra grundspillet og afvikledes som et Page playoff. Holdene, der sluttede som nr. 1 og 2 i grundspillet, Hviderusland og Slovakiet, spillede i finalen om førstepladsen og den ene plads ved B-EM. Taberen af finalen, Slovakiet, gik videre til sølvkampen, hvor holdet spillede mod vinderen af playoff 3/4, Østrig, om andenpladsen og den sidste ledige plads ved B-EM.

Samlet rangering

Kilder / eksterne henvisninger 
 World Curling Federation 
 World Curling Federation - C-EM 2019  
 WCF - Historical Results - European Curling Championships C-Division 2019 - Men 
 WCF - Historical Results - European Curling Championships C-Division 2019 - Women

Noter 

2019
Curling i 2019
Curling i Rumænien
Sport i Brașov
Portræt af en Kunstner (Pool med To Figurer)

Portræt af en Kunstner (Pool med To Figurer) er et stort akrylværk på lærred i pop art-stilen af den britiske kunstner David Hockney, der blev færdiggjort i maj 1972. Værket måler 2,1 gange 3,0 meter, og forstiller to figurer, en svømmende under vandet og en påklædt mandlig figur kiggende ned på svømmeren. I november 2018 blev værket solgt for US$ 90,3 millioner, hvilket gør værket til det dyrest solgte af en nulevende kunstner til dato.

Henvisninger 

Malerier
Ølsfjorden

Ølsfjorden er en sidefjord til Bjoafjorden i Vindafjord kommune i Rogaland fylke i Norge. De yderste dele af fjorden ligger også i Etne kommune i Vestland fylke. Etnefjorden er en sidefjord af Ølsfjorden som går mod øst til Etne. Fjorden har indløb i nord mellem Sardaneset i Etne i øst og Stavanes i vest. Den strækker sig 8 kilometer ind til Ølsvågen. Fjorden går først mod syd, før den efter 5 kilometer brat drejer mod vest.

I det sydøstlige hjørne af fjorden ligger landsbyen Ølen eller  Ølensjøen der er administrationsby i Vindafjord kommune. 3 kilometer længere mod vest ligger bygden Ølensvåg i bunden af fjorden. På nordsiden af Ølsvågen ligger Bergesneset industriområde og Ølen Betong.

Kilder og henvisninger

 Ølen på snl.no

Fjorde i Rogaland
Fjorde i Vestland
Vindafjord
Etne
Hidlefjorden

Hidlefjorden er en fjordarm af Boknafjorden i kommunerne Rennesøy, Stavanger og Strand i Rogaland fylke i Norge. Den strækker sig 13 kilometer fra Askjesundet ved Sokn i vest til Tau i øst. Fjorden er opkaldt efter øen Hidle som ligger på sydsiden. Syd for Hidle ligger Horgefjorden og sydvest for Hidle ligger indløbet til Idsefjorden.

Ud over  Sokn i vest ligger Mosterøy og selve Rennesøy på nordsiden af fjorden. Mellem disse øer strækker Mastrafjorden sig fra Boknafjorden mod  sydøst til Hidlefjorden. Brimse ligger øst for Rennesøy og nord for denne ø ligger Brimsefjorden. Øst for Brimse møder disse to fjorde Fognafjorden, som fortsætter mod nordøst. På sydsiden af Hidlefjorden, vest for Hidle, ligger Åmøy og syd for Åmøy ligger Åmøyfjorden, lige nord for Stavanger. Fra Stavanger går der færge til Tau som krydser de sydøstlige dele av Hidlefjorden.

Kilder og henvisninger

Fjorde i Rogaland
Strand
Rennesøy
Stavanger