kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Šķeltovas pagasts

Šķeltovas pagasts er en territorial enhed i Aglonas novads i Letland. Pagasten etableredes i 1945, havde 759 indbyggere i 2010 og omfatter et areal på 75.30 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Šķeltova.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 
Officiel hjemmeside  

Pagasts
Aizputes pagasts

Aizputes pagasts er en territorial enhed i Aizputes novads i Letland. Pagasten havde 1.003 indbyggere i 2010 og 928 indbyggere i 2016 og omfatter et areal på 88,90 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Rokasbirze.

Kildehenvisninger 

Pagasts
Cīravas pagasts

Cīravas pagasts er en territorial enhed i Aizputes novads i Letland. Pagasten havde 1.285 indbyggere i 2010 og 1180 indbyggere i 2016 og omfatter et areal på 131,60 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Cīrava.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 
Officiel hjemmeside 

Pagasts
Kalvenes pagasts

Kalvenes pagasts er en territorial enhed i Aizputes novads i Letland. Pagasten havde 803 indbyggere i 2010 og 928 indbyggere i 2016 og omfatter et areal på 118,90 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Kalvene.

Kildehenvisninger 

Pagasts
Kazdangas pagasts

Kazdangas pagasts er en territorial enhed i Aizputes novads i Letland. Pagasten havde 1.511 indbyggere i 2010 og 928 indbyggere i 2016 og omfatter et areal på 133,90 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Kazdanga.

Kildehenvisninger 

Pagasts
Lažas pagasts

Lažas pagasts' er en territorial enhed i Aizputes novads i Letland. Pagasten havde 662 indbyggere i 2010 og 583 indbyggere i 2016 og omfatter et areal på 160,10 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Apriķi.

Kildehenvisninger 

Pagasts
George Adams

George Adams har flere betydninger:
 George Adams (musiker) – amerikansk jazz-musiker
 George Burton Adams (forfatter) – amerikansk forfatter
 George Adamski – polsk/ amerikansk UFO-forfatter
Autonom region

Autonomt område er en betegnelse for et geografisk område med hel eller delvis uafhængighed af statslige myndigheder.

Subnationale enheder
Sydsudans kultur

Kulturen i Sydsudan omfatter religioner, sprog, etniske grupper, mad og traditioner for menneskerne i det afrikanske land. I de sydlige Sudan kan man se hvordan den hedenske og kristne indflydelse påvirker livet for den lokale befolkning, selvom Islam ikke er helt fraværende. Kristendommen praktiseres i forskellige former, lige fra Katolicismen til Den anglikanske kirke til andre former for kristen tro. Sådan en tro praktiseres enten af kristne eller af personer der udøver kristendommen som den var før i tiden, men de traditionelle overbevisninger er afhængige af den enkelte tilhænger.
Den sydlige sudanesiske befolkning er overvejende kristne eller har en traditionel animistiske tro. Disse animistisk overbevisninger resulterer noge gange sammenstød, med den overvejende muslimske befolkning i nord i den sudanesiske konflikt.

Se også 
 Sydsudans fodboldlandshold
 South Sudan Football Association
 Sydsudans basketballlandshold

Kilder
Nippy Noya

Nippy Noya (født 27. februar 1946 på øen Sulawesi i Indonesien) er en indonesisk percussionist og sangskriver.

Noya har i mange år været bosat i Europa, nærmere Amsterdam i Holland. Han har været meget brugt som percussionist særligt som congaspiller, men han mestre de fleste percussioninstrumenter.

Han har spillet og indspillet med musikere som f.eks. Charly Antolini, Stan Getz, Billy Cobham, John Mclaughlin, Gitte Hænning og Chaka Khan.

Kortfattet diskografi 

 Knock Out – Charly Antolini
 Countdown – Charly Antolini
 Menue – Charly Antolini
 Knock Out 2000 – Charly Antolini
 The Traveler – Billy Cobham
 Flight Time – Billy Cobham

Eksterne henvisninger 
 
 

Percussionister
Musikere fra Indonesien
Pete York

Peter "Pete" York (født 15. august 1942 i Redcar) er en engelsk rocktrommeslager.

York er nok mest kendt fra det engelske rockorkester Spencer Davis Group.

Han har spillet med Eric Clapton, Jack Bruce, Jon Lord, Steve Winwood og Zoot Money. Siden 2004 har han i flere tilfælde spillet sammen med den tyske entertainer Helge Schneider, både ved pladeindspilninger og koncerter.

York lavede op igennem 1980'erne og 1990'erne et tyskproduceret tv-program ved navnet Super Drumming, som præsenterede nogle af verdens ypperligste trommeslagere med tyske topstudiemusikere.

Dette program havde til formål at lære forskellige slags genrer inden for trommespillet og inspirere trommeslagere i alle aldersklasser verden over. Trommeslagere som deltog var Louis Bellson, Gerry Brown, Simon Phillips, Ed Thigpen, Nippy Noya, Ian Paice, Cozy Powell, Billy Cobham, Bill Bruford, Jon Hiseman og Trilok Gurtu.

Eksterne henvisninger 
 Pete Yorks Hjemmeside
 om Pete York
 

Trommeslagere fra England
Hofman

de Hofman er navnet på både en uddød og en nulevende dansk lavadelsslægt. Hofman-Bang er en gren af den nulevende adelsslægt Bang, som også lever i Sverige.

Til en bondeslægt i Viborg Stift hørte selvejer i Simested Jacob Mogensen, hvis søn var borgmester i Randers Niels Jacobsen (1556-1624); denne var gift med Maren (Maria) Pedersdatter Lassen, enke efter borgmester Søren Hofman, og fader til dr. med. Søren Hofman (1600-1649), assessor i Højesteret Peder Lassen (1606-1681), Anna Nielsdatter (død 1663), der i sit ægteskab med Mads Poulson til Tvilumgård m.m. blev stammoder til de adlede slægter Poulson og Rosenørn, og Mette Nielsdatter (ca. 1605-1687), der ægtede dr. med. Niels Benzon (1609-1674). Dr. med. Søren Hofman var fader til Tøger Hofman til Gunderupgård (1648-1692), hvis søn justitsråd Søren Hofman (1688-1711) til Skerrildgård 1749 optoges i adelstanden; han var fader til amtmand Hans Dreyer de Hofman (1713-1793) — der må antages at være død som slægtens sidste mand —, til genealog Tycho de Hofman (1714-1754), Jens de Hofman (1716-1785) til Kås, konferensråd, deputeret i Rentekammeret Niels de Hofman (1717-1785) til Ravnstrup og Johanne Marie de Hofman (1722-1809), der ægtede prokansler Erik Pontoppidan (1698-1764). Jens de Hofman var fader til Karen Elisabeth de Hofman (1747-1821), hvis mand, kaptajn Ernst Halchuus (1743-1806) til Åberg 1780 optoges i adelstanden med navnet Hofman. Slægten, der også skriver sig de Hoffmann, lever endnu i Sønderjylland.

Konferensråd Niels de Hofman oprettede 1784 stamhuset Hofmansgave til fordel for sin søsterdatter Erica Pontoppidans og sin stedsøn, kaptajn Claus Bangs (1740-1805) (F.E. Hundrup: Oluf Bangs Efterkommere på Sværdsiden, 1875, s. 28) søn, agronom Niels Bang, senere Hofman Bang (1776-1855). Af hans børn var etatsråd Niels Erik Hofman-Bang (1803-1886) fader til stamhusbesidder Niels Erik Hofman-Bang (1844-1929), af hvis børn skal nævnes malerinden Ellen Hofman-Bang (1879-1971) og landøkonom Niels Oluf Hofman-Bang (1872-1951).

Niels Hofman (Bang) (1776-1855) var fader til Jacob Aal Hofman (Bang) (1810-1887), der i sit ægteskab med Ove Mallings barnebarn, Caroline Emilie Giersing (1820-1894), bl.a. fik sønnen ingeniør Peder Hofman-Bang (1854-1934). Erhvervsmanden Thomas Hofman-Bang (født 1964) bærer navnet via spindesiden, idet han er søn af teolog, landmand H.С. Nielsen og hustru, korrespondent Lis Schülein født Hofman-Bang.

Teaterdirektør Holger Peter Hofman (1868-1929) er ikke beslægtet med adelsslægten.

Kilder 
 Albert Fabritius, "Hofman", i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), Dansk Biografisk Leksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1932-44.
 Tycho de Hofman: Fundationer paa de Legata, som ere stiftede af Peder Lasson, 1753.
 Danmarks Adels Aarbog, XXXIX, 1922, s. 497-500.
 Theodor Hauch-Fausbøll: Slægthaandbogen, 1900, s. 368-374.

Eksterne henvisninger 
 Slægtsside

 
Adelsslægter fra Danmark
Harry Fett

Harry Per Fett (født 8. september 1875 i Kristiania, død 13. september 1962 sammesteds) var en norsk kunsthistoriker og arkæolog. 

Efter at have taget artium 1894 opholdt han sig længere tid i udlandet, væsentlig Tyskland og Italien. Efter
sin hjemkomst blev han ansat som amanuensis ved Norsk Folkemuseum 1901; i denne stilling, som han indehavde til 1911, nedlagde han et stort arbejde, der blandt andet har sat frugt i en række kataloger over særudstillinger (Nationaldragter 1903, Musikinstrumenter 1904, Gamle norske Ovne 1905, Bænk og Stol i Norge 1907). Samtidig var han 1899-1908 sekretær i Foreningen til norske Fortidsmindesmærkers Bevaring, 1909-11 medlem af og 1911-13 formand i foreningens direktion. 1913 udnævntes han til rigsantikvar, hvilket han forblev til 1946. I disse stillinger har han udfoldet et energisk arbejde for at vække forståelsen af fortidsmindernes kulturelle betydning; samtidig har han arbejdet for en forsigtigere, mere pietetsfuld fremgangsmåde ved restaureringsarbejder.

Som kunsthistorisk forfatter har han været overmåde frugtbar; foruden de ovennævnte kataloger har han udgivet en række bøger og afhandlinger, af hvilke her skal nævnes Gamle norske Hjem, Hus og Bohave (1906), Billedhuggerkunsten i Norge under Sverreætten (1908, doktorafhandling), Norges Kirker i Middelalderen (1909), En islandsk Tegnebog fra Middelalderen (1910), Norges Kirker i 16. og 17. Aarhundrede (1911), Yngre norsk Folkeornamentik paa Mangletræer (Fortidsforeningens årsberetning, 1905), Overgangsformer i Unggotikkens Kunst i Norge (sammesteds 1911) og Norsk Malerkunst i Middelalderen ("Kunst og Kultur", 1915); sidstnævnte afhandling udgør en del af et større værk, der var færdigtrykt ved nytår 1916, men gik til grunde ved Bergensbranden.

Fetts arbejder, der næsten alle bevæger sig på hidtil uudforskede områder, udmærker sig ved deres frugtbare synsmåder og
gennemgående rigtige vurdering; detaillerne trænger dog i mange tilfælde til et kritisk eftersyn. Fett har også udgivet et par anonyme litterære arbejder Døde Røster (1911) og Guder og Mennesker (1912, beslaglagt som injurierende), der begge væsentlig indeholder samfundskritiske betragtninger i pastichens form. 1909-16 har han sammen med Haakon Shetelig redigeret tidsskriften "Kunst og Kultur".

Kilder 

 

Arkæologer fra Norge
Kunsthistorikere fra Norge
Museumsfolk fra Norge
Faglitterære forfattere fra Norge
Norsksprogede forfattere fra Norge
Nordmænd i 1800-tallet
Nordmænd i 1900-tallet
Personer fra Oslo
Salmonsens
Just Qvigstad

Just Knud Qvigstad (født 4. april 1853 i Lyngen, Troms Fylke, død 15. marts 1957) var en norsk sprogforsker og politiker.

Qvigstad blev student 1869, tog 1874 filologisk og 1881 teologisk embedseksamen. 1875—1920 var han (med en enkelt afbrydelse, hvorom nedenfor) knyttet til Tromsø, først som klasselærer ved byens højere skole, fra 1878 ved dens lærerseminarium, hvis bestyrer han blev 1883, fra 1902 med titel af rektor.

Ved siden af sin lærergerning har Qvigstad i stor udstrækning dyrket sproglige og folkloristiske studier vedrørende det nordlige Skandinaviens og Finlands finske befolkning, og har erhvervet et internationalt navn som ypperlig kender af finsk-ugriske og samiske sprog. Sammen med præst Georg Sandberg har han offentliggjort samiske sprogprøver med tysk oversættelse i det finsk-ugriske selskabs tidsskrift i Helsingfors og i norsk bearbejdelse som en samling Lappiske Eventyr (1887).

Af hans sprogvidenskabelige arbejder har navnlig den omfangsrige monografi Nordische Lehnwörter im Lappischen (i Oslo Vidensk. Selsk.’s Forh., 1893) fremtrædende betydning. Sammen med Prof. Magnus Olsen udgav han 1924 Bd 18 af Norske Gaardnavne, omfattende Finnmark Fylke. Talrige mindre Afhandlinger af ham er spredte i norske, finske og tyske videnskabelige Tidsskrifter og Publikationer.

1884—1910 var Qvigstad medlem af direktionen for Tromsø Museum, over hvis Samling af lappiske Sager han har udarbejdet en Katalog; ligeledes var han en Aarrække Medlem af Bestyrelserne for den norske Finnemission, det lappiske Barnehjem og af andre Institutioner til Bedste for Norges Lapper. 1905-10 var hans Sagkyndighed i Lappernes Levesæt og Forhold paakaldt af det Offentlige ved Behandlingen af den mellem Norge og Sverige verserende Strid om Udstrækningen af de svenske Flytlappers Ret til at søge Næring for deres Rener i Norge (den saakaldte »Renbeitesag«) 1. februar 1910-19. februar 1912 kirkeminister i Konows Ministerium.

Skolefolk fra Norge
Filologer fra Norge
Teologer fra Norge
Museumsfolk fra Norge
Faglitterære forfattere fra Norge
Folklorister
Ministre fra Norge
Kirkeministre fra Norge
Norsksprogede forfattere fra Norge
Hosjön

Hosjön er en mindre sø i det østlige Falun. Højden over havet plejer ikke angives på kort, men ligger noget over Runns ca. 106 m. Søen fyldes på af Sundbornsån og løber via Korsnäs ström ud i Runn. Den ingår således i Svärdsjövattendragets vandsystem. På den sydlige side af søen ligger Falu-bydelen Hosjö, mens der på den nordlige side er landsby. Blandt andet er Rottneby herrgård beliggende nord for Hosjön. I øst findes en vig som heder Romsarvsviken. At gå rundt om søen indebærer en spadseretur på ca 6-8 kilometer.

I Hosjöns vand lever bl.a. abborre, skalle, gedde og muslinger.

Søer i Sverige
Den gustne hest

Den gustne hest er titlen på en roman af Agatha Christie, som blev udgivet i England den 6. november 1961 af Collins Crime Club  med originaltitlen The Pale Horse . Den kombinerer genrerne kriminalroman og spændingsroman. Fortælleren, Mark Easterbrook , optræder ikke i andre af Christies romaner.

Titlen henviser til Johannes Åbenbaring, 6. kapitel, 8. vers.
”Og jeg så en gusten hest, og han som red på den, bar navnet ”Døden”, og Dødsriget var hans følgesvend.

Dette skriftsted er også af væsentlig betydning for plottet i filmen Tombstone, hvor det er Doc Holliday, der rider på den gustne hest.

Plot 
En døende kvinde, Mrs. Davis, afgiver skriftemål til en katolsk præst og betror ham en frygtelig hemmelighed. Præsten bliver kort efter myrdet og alt peger på, at motivet til drabet er de oplysninger, han fik af Mrs. Davis. Muligheden for, at der er overnaturlige kræfter på spil, kan ikke udelukkes, for tilsyneladende kan en clairvoyant kvinde påkalde døden.
Sagen overdrages til politikommissær Lajeune, der imidlertid får hjælp til opklaringen af Easterbrook. Ariadne Oliver bidrager med en værdifuld oplysning, ligesom en ung kvinde, Ginger, er medvirkende til at få efterforskningen på rette spor. Det er dog ikke en af de tre amatører, der finder frem til den egentlige skyldige, men derimod Lejeune. Da der ikke er egentlige beviser må han fremprovokere en tilståelse, før retfærdigheden kan ske.

Anmeldelser 
Anmeldere karakteriserer normalt denne roman som en god Christie med en interessant pointe.
 ” Glimrende, sent eksemplar –løst struktureret, men med en nådesløs og fantastisk central ide.” 

”I tillæg til det ekstraordinært udspekulerede plot er der mange prisværdige elementer i Den gustne hest. F.eks. er Mrs. Oliver beskrevet på en sådan vis, at hendes ligheder med Mrs. Christie er mere klart trukket op end ellers.”

Danske udgaver 
 Peter Asschenfeldts nye Forlag; bogklub. udgave; 2000. 
 Carit Andersen (De trestjernede kriminalromaner); 1962. (Titel: De ni ubekendte)
 Carit Andersen (De trestjernede kriminalromaner, 53); ny. udgave; 1970. (Titel: De ni ubekendte)

Noter

Litteratur 
 Barnard, Robert (1980): A Talent to Decieve, Fontana/Collins
 Osborne, Charles (1982): The Life and Crimes of Agatha Christie,Collins (London)

Krimier
Bøger af Agatha Christie
Litteratur i 1961
Aknīstes pagasts

Aknīstes pagasts er en territorial enhed i Aknīstes novads i Letland. Pagasten etableredes i 1863, havde 531 indbyggere i 2010 og omfatter et areal på 129,70 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Aknīste.

Kildehenvisninger 

Pagasts
Asares pagasts

Asares pagasts er en territorial enhed i Aknīstes novads i Letland. Pagasten etableredes i 1866, havde 557 indbyggere i 2010 og omfatter et areal på 83,80 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Asare.

Kildehenvisninger 

Pagasts
Gārsenes pagasts

Gārsenes pagasts er en territorial enhed i Aknīstes novads i Letland. Pagasten havde 904 indbyggere i 2010 og omfatter et areal på 68,05 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Gārsene.

Kildehenvisninger 

Pagasts
Alojas pagasts

Alojas pagasts er en territorial enhed i Alojas novads i Letland. Pagasten havde 1.010 indbyggere i 2010 og omfatter et areal på 179,20 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Aloja.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 
Officiel hjemmeside 

Pagasts
Braslavas pagasts

Braslavas pagasts er en territorial enhed i Alojas novads i Letland. Pagasten havde 727 indbyggere i 2010 og omfatter et areal på 82,80 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Klāmaņi.

Kildehenvisninger 

Pagasts
Staiceles pagasts

Staiceles pagasts er en territorial enhed i Alojas novads i Letland. Pagasten havde 676 indbyggere i 2010 og omfatter et areal på 258,30 kvadratkilometer. Hovedbyen i pagasten er Staicele.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 
Officiel hjemmeside 

Pagasts
Bornholmske Samlinger

Bornholmske samlinger er et årsskrift, udgivet af foreningen Bornholms Historiske Samfund siden 1906. 

Hvert år udgives en bog med historiske artikler og undersøgelser om Bornholm og bornholmere. 

Første udgave kom i 1906 året efter foreningens stiftelse. Første artikel var Det ældste paa Dansk trykte Skrift om Bornholm. Bd. 1. Første række havde 40 bind og udkom mellem 1906 og 1966.

Anden række havde 20 bind og udkom mellem 1964 og 1992. 

Tredje række havde 20 bind og udkom mellem 1987 og 2007. 

Fjerde række havde i 2016 ni bind og to ekstra udgivelser og udkom siden 2006.

Referencer 
 Bornholms Historiske Samfund  oversigt af udgivelserne og historier.
 Bornholms Ø-arkiv

Historiebøger
Samlinger
Johanne Mathilde Dietrichson

Johanne Mathilde Dietrichson, født Bonnevie, (født 12. juli 1837 i Kristiania, død 28. november 1921 sammesteds) var en norsk malerinde, hustru til Lorentz Dietrichson.

Sin barndom og Ungdom tilbragte hun dels i Trondhjem, dels på Kongsberg. Senere gennemgik hun et tegnekursus i Kristiania og rejste så 1857 efter Adolph Tidemands råd til Düsseldorf for at uddanne sig videre. Her arbejdede hun i Otto Mengelbergs atelier til 1861. Året efter blev hun gift med Kunsthistorikeren Lorentz D. og fulgte ham paa hans Rejser, var bosat i
Rom et Par Aar til 1865, boede 1866-76 i Sthlm,
hvor hun gennemgik Kunstakademiet, og har fra 1876 været bosat i Kria.

På de mange rejser, hun har foretaget sammen med sin Mand,
har hun bl.a. studeret hos Defregger i München og hos Chaplin i Paris. Hun har malet
Genrebilleder og Portrætter; af hendes Værker
kan nævnes »Dannet Tjenestepige« (1872),
»Mesters Datter« (1877), »Rygende Gutter« (1877) og
fl. Portrætter af hendes Mand, af hvilke et
tilhører Kunstindustrimuseet i Kria. I 1870- og
1880’erne udstillede hun ofte i Kunstforeningen
og paa Høstudstillingerne i Kria.
En Mindeudstilling over hendes Kunst
blev holdt hos Blomqvist i Oslo Febr. 1922.

Eksterne henvisninger 

Malere fra Norge
Portrætmalere
Personer fra Oslo
Amund Helland

Amund Theodor Helland 11. oktober 1846 i Bergen – 15. november 1918) var en norsk geolog og statistisk-topografisk forfatter.

Helland blev student 1864 og mineralogisk
Kandidat 1868. Aaret i Forvejen var han
blevet Amanuensis ved det metallurgiske
Laboratorium, og 1874 blev han Universitetsstipendiat
i Geologi. Efter Prof. Sexe’s Afgang 1879
foredrog han Bjergbygning ved Univ., ved hvilket
han 1885 blev ekstraordinær Prof. i
Bjergbygning og Geologi. Fra 1870 berejste han i
videnskabelige Øjemed omtrent hele Europa fra
Nordkap til Grækenland, Spanien og
Nordafrika og gennemforskede desuden store
Strækninger af Grønland (1875), Orknø, Shetlands-
og Færøerne (1879, i Følge med James Geikie),
Island (1881), foruden sit Fødeland paa Kryds
og tværs. Hans Iagttagelser og Studier havde
i de første Aar navnlig de norske Kobber- og
Svovlkisgruber til Undersøgelsesformaal
(»Ertsforekomster i Søndhordland og paa Karmøen«
[1871], »Forekomster af Kise i visse Skifere i
Norge« [Univ.-Program 1873]); senere vendte
han sig til Udforskningen af Fjordenes og
Indsøernes Dannelse, Brædannelsen, Glacialtiden
og Vandreblokkenes Udbredelse over
Nordeuropa. H. staar i sin geol. Opfattelse de skotske
Geologer af Ramsay’s Skole nærmest. For de
norske Geologer stod tidligere Fjordene,
Dalene og Indsøerne som Sprækker; H. ser i disse
Erosionsarbejder først ved Vand, saa ved
Isbræer; de løse Aflejringer paa den
nordeuropæiske Slette og paa Nordsøens Bund er efter
hans Opfattelse den Detritus, som fremkom ved
Fjordenes Dannelse. Som Mineralog har han
bl.a. særlig studeret isl. Bjergarter og har
bl a. paavist Dybbjergarters (Gabbro’s)
Forekomst paa Island. Som praktisk Bjergmand
har han udg. en Fremstilling af »Kongsbergs
Sølvværks Drift før og nu« (1885), hvori han
tog Ordet for en Udvidelse af Driften, hvad
der resulterede i, at han blev Medlem af
Kommissionen til Udarbejdelse af en Plan for
Værkets fremtidige Drift. To store Hovedværker i
Bjergvæsen foreligger fra hans Haand, nemlig
Haandbog i Grubedrift (3 bind, 1887) og
Norsk Bergret med Udsigt over andre Landes Bergværkslovgivning (1892), den første samlede
Fremstilling paa Norsk af denne indviklede
Retsmaterie. I de seneste Aar stillede han
sin overordentlige Arbejdskraft til Tjeneste for
Geologiens Anvendelse i Jordbruget og
Industrien ved at give udtømmende Fremstillinger
af Jordbunden i Norge (1892), Tagskifer, heller og veksten (1893), Jordbunden i Jarlsberg og Larviks Amt (1894), Jordbunden i Romsdals Amt (2 bind, 1896), »Lofoten og
Vesteraalen« (1897), alle udgivne af Norges geologiske
Undersøgelse. Af hans statistiske Arbejder kan
fremhæves hans Beregninger af de norske
Skoves Nedslagsdistrikter og Elvenes Vandføring.
Siden 1896 forestod han Udgivelsen og
Redaktionen af det store Værk »Norges Land og
Folk«. Af hans populære Arbejder kan
nævnes Om Jordklodens Bygning (1878).

Eksterne henvisninger 

Geologer fra Norge
Faglitterære forfattere fra Norge
Personer fra Bergen
Ansatte ved Oslo Universitet
Norsksprogede forfattere fra Norge
Bent Georg Jensen

Bent Georg Jensen (17. oktober 1923 - 31. maj 2014) var en dansk designer og tekstilingeniør.

Han var søn af Georg Jensen og tog i 1944 handelseksamen og måtte året efter grundet en ældre broders død træde ind i bestyrelsen og overtage A/S Georg Jensen Damaskvæveriet i Kolding, en post han besad til 1986. Fra 1971 til 1999 overtog han desuden formandskabet i bestyrelsen. Bent Georg Jensen har også selv tegnet  de varer, som virksomheden årene har produceret.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Designere fra Danmark
Erhvervsfolk fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
John Becker (designer)

John Kristian Becker (2. maj 1915 i Åkirkeby – 20. juli 1986 i Holte) var en dansk designer, væver og forfatter.

John Becker fik i sine tidligere år en grundig håndværksmæssig uddannelse hos Gerda Henning på Kunsthåndvæverskolen og efterfølgende på Den Danske Væveskole hos Geismar. Her blev han medarbejder på Gerda Hennings værksted i 1939-1940. 

John Becker var yderst optaget af damask-vævningen og dens muligheder som han i sit og Kirsten Becker's Håndvæveri i Søllerød eksperimenterede meget med livet igennem. I starten bestod produktionen hovedsageligt af dækketøj, gulvtæpper og kirketekstiler, den sidste kategori skulle vise sig at være deres største succes, med stor produktion af antependier, messehagler og alterduge.

I 1958 foretog John Becker og Bent Georg Jensen sammen en rejse til den finske væver Dora Jung, kort efter at John Becker's første design for A/S Georg Jensen Damaskvæveriet, Calypso, kom på markedet. Dette skulle vise sig at være startskuddet til et mangeårigt samarbejde som designer for Georg Jensen Damask. 

John Becker nåede at få mere end 35 forskellige designs udgivet her, og flere af dem vævet mere end en gang. Senest kom 'Vildrose', et mønster til dug, i en gråviolet udgave i 2003.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 
 

Designere fra Danmark
Personer fra Aakirkeby
Danskere i 1900-tallet
John Becker

John Becker kan henvise til:

 John Becker (komponist) - En komponist
 John Becker (designer) - En designer