kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Erich Hilgenfeldt

Georg Paul Erich Hilgenfeldt (2. juli 1897 i Heinitz, Saarland - formenligt 25. april 1945 i Berlin) var en højtstående tysk embedsmand under Den anden verdenskrig.

Liv 
Hilgenfeldt blev født 2. juli 1897 og fuldførte sin skolegang i Saarbrücken og Halle. Han deltog frivilligt i Den første verdenskrig som officer på østfronten og fra april 1918 som pilot på vestfronten. For sin indsats i krigen fik han jernkorset af 2. og 1. grad. Senere arbejde han i tømmerindustrien og i byggeindustrien. Fra 1928 var han ansat ved Statistischen Reichsamt.

Nazist 

Han blev medlem af det tyske naziparti NSDAP 1. august 1929 som medlem nummer 143.642 og blev Kreisleiter (distriksleder) i 1932. I 1933 blev han NSDAPs Gauinspektor for Inspektion I Groß-Berlin. Han fik arbejde på nazipartiets velfærdskontor og blev snart leder for Tysklands velfærdsorgan (Nationalsozialistische Volkswohlfahrt (NSV) som til 1939 var den største nazistiske organisation efter Tysk Arbejdsfront.

9. september 1937 blev han medlem af SS og i 1939 blev han Brigadeführer i Waffen-SS. For sin indsats i SS og under Den anden verdenskrig fik han jernkorset af 2. grad.

Hilgenfeldt forsvandt i maj 1945. Hans søster Hedwig Hilgenfeldt sendte en begæring om en dødserklæring i 1957. Folkeregisteret i Berlin-Charlottenburg fastsatte datoen for hans død til den 25. april 1945.

Se også 
 Tyske naziledere

Eksterne henvisninger 
 Tysk biografi om Erich Hilgenfeldt 

Nazister fra Tyskland
Modtagere af Jernkorset
Personer fra Saarland
SS-generaler
Georg Gerlach

Georg Daniel Gerlach (31. august 1797 i Egernførde – 7. marts 1865 i København) var en dansk officer. Han var søn af kaptajn Molter Christoph Gerlach af Slesvigske Jægerkorps og Anna Sabine Magdalena født Boehn. Han blev i 1827 gift med Caroline Marie Kromayer (1800-1846), der i ægteskabet fødte otte børn, hvoraf et døde som spæd.

Militære karriere 
Han blev indkaldt til militæret i december 1808 som landskadet, og udnævnt til sekondløjtnant i det holstenske infanteri i 1813. I 1822 blev han premierløjtnant og i 1830 stabskaptajn. I 1842 blev han udnævnt til major og i 1848 til oberstløjtnant. Han deltog i Treårskrigen 1849-50, hvor han udmærkede sig i slagene ved Fredericia og Isted.

I 1850 blev han udnævnt til oberst og chef for den 6. infanteribrigade. I 1851 kommandant i Angel. 1854 blev han chef for den 1. infanteribrigade i København. 1858 blev Gerlach medlem af den rådgivende komité under Krigsministeriet og i 1859 blev han udnævnt til generalinspektør for infanteriet.

Da krigen i 1864 brød ud fik han kommandoen over 1. division, der trængte preusserne tilbage ved Mysunde den 2. februar. Han støttede de Mezas beslutning om at rømme Dannevirkestillingen. Da de Meza blev afskediget som øverstkommanderende for hæren på grund af denne beslutning, blev Gerlach imod sin egen vilje beordret til at overtage kommandoen.

Han delte ikke krigsministeriets holdning til krigsførelse og havde flere sammenstød med ministeriet. Han var imod at forsvare Dybbøl-stillingen, men blev af ministeriet beordret til at holde skansen. Efter tabet af Dybbøl stillingen forberedte Gerlach sig på at føre forsvaret videre fra Fredericia, men han blev af krigsminister C.C. Lundbye beordret til at evakuere Fredericia. Gerlach forsøgte at få ændret beslutningen, men han blev frataget kommandoen, som i stedet gik til general P.F. Steinmann.

Han fik efter eget ønske derefter kommandoen over 1. division, som han beholdt kommandoen over krigen ud. I december 1864 blev han pensioneret, og året efter døde han i København.

Gerlach blev Ridder af Dannebrog 1836, Dannebrogsmand 1849, Kommandør 1853, og modtog Storkorset 1864. 

Han er begravet på Garnisons Kirkegård. Der findes en pennetegning af C.A. Hagen 1849 (Frederiksborgmuseet). Blyantstegning af Niels Simonsen 1850 (sammesteds). Maleri af Viggo Simesen 1897 (Museum Sønderjylland). Litografier og træsnit 1864.

I sin bog Slagtebænk Dybbøl giver Tom Buk-Swienty Gerlach skudsmålet "ingen stærk leder".

I forbindelse med mindehøjtidelighederne den 18. april 2014 gav efterkommere af Gerlach en journalist indsigt i dokumenter, der bl.a. viser, at Gerlach var en stærkere kritiker af regeringens politik end hidtil antaget; men af principielle årsager valgte han at efterkomme regeringens ordre om at holde Dybbølstillingen, selv om han fandt det fejlagtig ud fra en militær vurdering.

Se også 
 Kampene ved Dybbøl

Kilder

Eksterne henvisninger 

 

Storkors af Dannebrog
Generaler fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer i den 2. Slesvigske Krig fra Danmark
Personer i Treårskrigen fra Danmark
Personer fra Egernførde
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Recopa Sudamericana

Recopa Sudamericana er en årlig tilbagevendende fodboldkamp mellem de regerende mestre af Copa Sudamericana og Copa Libertadores.

Kampe 

Etableret i 1988
Fodboldturneringer fra Sydamerika
Gellerupbadet

Gellerupbadet er en svømmehal i Aarhus-bydelen Brabrand. 

Gellerupbadet har tre bassiner:
Svømmebassin (25 m × 14,8 m, 155 cm dybt og 27 grader varmt)
Lege/træningsbassin (17,3 m × 8,3 m, 80 cm dybt og 30 grader varmt)
Baby/terapibassin (9,6 m × 6,4 m, 60 cm dybt og 34 grader varmt)

Derudover findes der en fælles sauna, som er placeret inde på bassinkanten. Den er 85 grader varm. Da mænd og kvinder deler saunaen, foregår saunabesøg med badetøj på. 

Under renovering i 2008 blev det tidligere springbassin omdannet til klatrevæg (Danmarks største klatrevæg), som i dag administreres af Århus Klatreklub.

Aktiviteter
I Gellerupbadet er der forskellige aktiviteter såsom seniorsvømning, BabySvømning og RytmeRangle. BabySvømning og RytmeRangle er en del af By i Bevægelse. Gellerupbadet råder desuden over et aktivitetslokale, som vil tilbyde aktiviteter, samvær og begivenheder i forskellige afskygninger.

Klubber, der benytter Gellerupbadet
 Aarhus Fridykkerklub
 Aarhus Gymnastikforening af 1880
 Danske naturister Århus
 Århus Kano & Kajak Klub
 Århus Klatreklub

Se også 
 Badeanstalten Spanien
 Aarhus Svømmestadion
 Lyseng Svømmebad

Eksterne henvisninger

Gellerupbadets hjemmeside 

Svømmehaller i Danmark
Idrætsanlæg i Aarhus
Brabrand
Knud Blach Petersen
Frederiksbjerg Idrætscenter

Frederiksbjerg Idrætscenter er et idrætscenter på Frederiksbjerg i Aarhus midtby, beliggende på F. Vestergaards Gade 5 syd for Ingerslevs Boulevard.

Faciliteter 
Frederiksbjerg Idrætscenter har blandt andet et svømmestadion, Århus Svømmestadion. Stadionet har et indendørs bassin med internationale langbanemål – 25x50x2 m – så det kan bruges til stævner. Bassinet har en normal temperatur på 26°. Desuden er der et udendørs springbassin på 25x16,5 m med en-, tre-, fem-, syv- og ti-metervipper, så det kan bruges til både motionssvømning og udspring. Dette bassin har en normal temperatur på 24°, men er kun åbent i skolernes sommerferie.

Oven på svømmehallen ligger to idrætshaller kaldet Frederiksbjerghallerne. De bliver benyttet til stort set alle former for indendørs idræt - floorball, badminton, volleyball, håndbold, gymnastikopvisninger, m.m..

Aktiviteter 
Århus Svømmestadion er åbent for både offentlig svømning og foreningsaktiviteter. Aarhus Studenternes Svømmeklub benytter udelukkende Aarhus Svømmestadion. AGF Svømning benytter 6 svømmehaller, men har langt de fleste af sine hold på Aarhus Svømmestadion. Aarhus 1900 Svømning benytter 3 svømmehaller, men har også de fleste hold på Aarhus Svømmestadion. Aarhus Studenternes Svømmeklub holder til på Aarhus Svømmestadion.

By i Bevægelse, der blev lanceret i 2007 som et sundhedsfremmende projekt for byens børn, tilbyder på Aarhus Svømmestadion aktiviteterne babymassage, vandgymnastik og rytmerangle.

AGF Håndbold træner blandt andet i Frederiksbjerghallerne.

Historie 
Aarhus Svømmestadion blev opført som friluftsbad i 1969 og blev frem til 1981 også anvendt i vintermånederne med en kuppel over. Den væltede i efterårsstormene i 1981, hvorefter den nuværende svømmehal blev opført i 1986. Den er løbende blevet renoveret siden, senest i 2016. Ud mod Ingerslevs Boulevard står Svend Rathsacks statue "Svømmepigen", udført 1934 til placering på Aarhus Stadion.

I 2005 blev Aarhus Svømmestadion udvidet med nye omklædningsfaciliteter, indgangsparti og Frederiksbjerghallerne. I oktober 2017 blev det samlede idrætscenter døbt Frederiksbjerg Idrætscenter efter en kommunal navnekonkorrence.

Se også 
 Badeanstalten Spanien
 Lyseng Svømmebad
 Gellerupbadet

Noter

Eksterne kilder/henvisninger 

 
 Aarhus Kommune: Aarhus Svømmestation 

Svømmehaller i Danmark
Idrætscenter
Slaget ved Cannae (1018)

Der er blevet udkæmpet to slag ved Cannae. Det mest kendte er slaget ved Cannae 216 f.Kr. Denne artikel handler om slaget ved Cannæ i 1018, hvor en langobardisk oprørsstyrke led et afgørende nederlag til en byzantisk hær. Stedet hedder i dag Canne della Battaglia ("Canne fra slaget") og ligger i kommunen Barletta i midten af Apulien

Forhistorien 
Da det oprindelige langobardiske rige brød sammen i 774, bevarede langobarderne et par fyrstedømmer i Syditalien, hvor de langobardiske bosættere i de følgende århundreder måtte kæmpe om landområderne mod araberne og det byzantiske rige. Byzantinerne overtog Apulien og Calabrien, og blandt de lombardiske borgere i det besatte område udbrød der flere oprør, støttet af de lombardiske fyrster.

Oprøret i 1017 
I 1017 kom det næste oprør, ledet af Melus af Bari, der allerede i 1009 havde stået i spidsen for et mislykket oprør. I 1017 gjorde han et nyt forsøg, og denne gang havde han forberedt sig bedre: For det første fik han hjælp af fyrste Guiamar 3. af Salerno, og for det andet havde han allerede i 1016 solgt ideen til nogle normanniske pilgrimme, der var på gennemrejse. Normannerne fik løfte om stort bytte, og da de vendte tilbage sammen med andre interesserede i 1017, gik oprøret i gang. Oprørshæren slog den byzantiske guvernør (catapan) Contoleo Tornicius, og truede de byzantiske byer. Den byzantiske kejser Basilios 2. var imidlertid en handlekraftig regent. Han udrustede en hær med eliteenheder fra Varægergarden, samt det nødvendige kavaleri og fodfolk, under ledelse af en ny catapan, Basil Boioannes.

Slaget 
Hæren gik i land i Bari i december 1017, og det følgende år mødte den oprørerne ved Cannæ. På trods af de normanniske ridderes tapperhed havde oprørerne ingen chancer mod de veltrænede og talmæssigt overlegne byzantiske styrker. Oprørshæren blev på det nærmeste udslettet, og de samtidige kilder fortæller, at kun 10 normanniske riddere overlevede slaget. Melus flygtede til Tyskland og normannernes leder Gilbert Buatère var blandt de faldne.

Efter slaget 
Efter slaget brød oprøret sammen, og under Basil Boioannes' ledelse forsatte byzantinerne med at udbygge deres magt i Syditalien. Boioannes var ved at forberede en invasion af det arabisk besatte Sicilien, da kejser Basilios 2. døde i 1025, og en svag kejser blev hans efterfølger på tronen i Konstantinopel. Lombardernes magt var fortsat på retur, men normannerne var kommet til Italien for at blive, og de gjorde det et par årtier senere af med det byzantiske styre i Syditalien.

Noter

Kilder 
 Brown, Gordon S. The Norman Conquest of Southern Italy and Sicily. McFarland, 2003, 
 Norwich, John Julius. The Normans in the South 1016-1130

Cannae, Slaget ved (1018)
Cannae, Slaget ved (1018)
Cannae, Slaget ved (1018)
Begivenheder i 1018
BBC Entertainment

BBC Entertainment er en underholdningskanal fra det britiske public service-tv- og radiofirma BBC, Den viser underholdning fra BBC og andre britiske tv-stationer, men ejes af BBC's internationale BBC Worldwide. Sendningerne til Danmark startede den 3. december 2008 og erstattede BBC Prime, samtidigt med at BBC Lifestyle, BBC Knowledge og BBC HD blev lanceret. Kanalen sender i en version specielt til det skandinaviske marked med undertekster på de skandinaviske sprog.

Kanalen sender bl.a. quizprogrammet QI med Stephen Fry og Alan Davies.

Tv-kanaler fra Storbritannien
Entertainment
Etableret i 2008
Johan Ludvig Brockenhuus

Johan Ludvig Brockenhuus (12. maj 1759 i København – 25. februar 1830 smst) var en dansk overhofmester.

Johan Ludvig Brockenhuus var søn af stiftamtmand Henrik Adam Brockenhuus. Han blev i 1784 kammerjunker hos Enkedronning Juliane Marie og til sidst overhofmester hos Dronning Marie Sophie Frederikke. 

Han fik Dannebrogordenen i 1801 og i 1813 blev han optaget som overordentligt medlem af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie.

Brockenhuus ægtede 1786 Bertha grevinde Scheel (født 1766 død 1787) og 1790 Anna Ernestine grevinde Schack (født 1771 død 1805); den eneste søn af sidstnævnte ægteskab blev i året 1822 optaget i den danske grevestand som Brockenhuus-Schack.

Kilder 
 Historisk Tidsskrift, 4. R. V, 212.
 DBL, bind 3, side 113 (Brock)

Eksterne henvisninger 
 

Johan Ludvig
Embedsmænd fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Hofmestre fra Danmark
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Hans de Brinck-Seidelin

Hans Diderik Hansen de Brinck-Seidelin (født 3. januar 1750, død 30. september 1831) var en dansk landsdommer.

Hans Brinck-Seidelin var af den danske adelsslægt Brinck-Seidelin som nu er uddød. Han var landsdommer på Sjælland. 19. april 1815 blev han optaget som overordentligt medlem af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie.

Da hans fader døde i 1778 overtog han godset Eriksholm som han beholdt til 1824. Desuden var Holbæk Slots Ladegaard i hans besiddelse 1772-1809.

I 1779 ægtede han Mariane Magdalene Eichel Bartholin (12. maj 1752 – 17. august 1800) , og med hende fik han sønnen Ludvig Christian Brinck-Seidelin som blev en kendt landøkonomisk forfatter.

Kilder 
 Hans de Brinck-Seidelins side på Skeel & Kannegaard Genealogy 

Godsejere fra Danmark
Hans de
Landsdommere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Konferensråder fra Danmark
Portland

Opslaget Portland kan hentyde til:

 Portland, Oregon – en by i Oregon, USA
 Portland, Maine – en by i Maine, USA
 Isle of Portland – en halvø i den Engelske Kanal
 Portland-sten – en kalkstenstype fra Isle of Portland
 Portland Island – en fiktiv ø i computerspilserien Grand Theft Auto
 Portland Trail Blazers – en basketballklub i Portland, Oregon
 Portland San Antonio – en håndboldklub i Pamplona, Spanien
 Aalborg Portland – en dansk cementproducent
 Aalborg Portland Park – et stadion, en arena, og en sportsplads i Aalborg og boldklubben AaB's hjemmebane.
 Portland (film) – en dansk film fra 1996
 Portland (album) – et musikalbum af Lars Lilholt Band fra 1986

Referencer
Lars Terpager

Lars Terpager (28. februar 1684 – 22. marts 1772) var en dansk præst og historiker.

Lars Terpager var søn af præsten Peder Terpager og blev født i Ribe. Han blev student fra Ribe Skole 1702 og fik straks Kommunitetet, i det han blev "Exercitiarius" ved den vældige disputator magister Hans Beens bord. Året efter kom han ind på Borchs Kollegium og boede her i 5 år. I sine disputatser ved kollegiet behandlede han emner af den kirkelige og nordiske arkæologi. 1706 tog han attestats. 1708 rejste han udenlands. Over Hamburg, hvor han var gæst hos den berømte dr. Johann Albert Fabricius, drog han til Utrecht for at studere under Hadrian Reland. Under hans ophold her blev det ham af daværende professor, stiftsprovst Christen Worm, tilbudt at blive huslærer for gehejmeråd Niels Krags ældste søn. Ved slutningen af 1708 rejste han derfor tilbage til København og tiltrådte denne plads. 

3 år opholdt han sig i sin elevs hjem og drog derefter i 1711 til udlandet med ham som hans hovmester. Gennem Tyskland drog Terpager på ny til Utrecht. Her holdtes på den tid den store Fredskongres, hvorved der blev lejlighed til at lære adskillige af tidens berømtheder at kende. Fra Utrecht gjordes en afstikker til krigsskuepladsen i Brabant. Derefter gik rejsen mod slutningen af 1712 over Utrecht til London. Her modtoges budskabet om gehejmeråd Krags død i februar 1713. Opholdet i udlandet blev derved brat afbrudt. I Tønning fik de hjemvendende lejlighed til at få audiens hos kong Frederik 4.. Den unge Krag døde imidlertid i København året efter hjemkomsten.

Terpager boede nu i bispegården i København hos sin velynder biskop Christen Worm indtil 1720, da hans afdøde elevs moder (søhelten Niels Juels datter) kaldte ham til sognepræst i Mern (ved Præstø), hvor han derefter virkede i henved 52 år til sin død. Han blev herredsprovst 1730, men nedlagde på grund af sin høje alder provsteembedet 1766. Året efter, at han var bleven præst, ægtede han Anna Schytz (født 13. april 1698 i Hjembæk, død 1. august 1746), præstedatter fra Snesere. 

Ved en ulykkelig ildebrand i februar 1727 mistede han næsten alt det, han ejede, og hans store, trykte og utrykte, samlinger blev et rov for luerne. Terpager var nemlig en præst af betydelig lærdom og var fra tidlig ungdom en stor elsker af danske oldsager. Både her hjemme og i udlandet havde han beriget sine samlinger. Blandt andet lykkedes det ham i Utrecht at erhverve en stor del håndskrifter henhørende til dansk historie og efterladte af Marcus Meibom.

Heldigvis henlå nogle af disse sager hos Terpagers fader i Ribe og undslap således ildebranden i Mern. Det meste af disse sørgelige rester skænkede han til Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie, hvorfor han 1748 optoges som medlem i selskabet.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

 
 Københavns Adresseavis 1772, nr. 78.
 Langebekiana, S. 61 ff.
 Werlauff, Det kongelige danske Selskab, S. 30. 34.
 Holger Ehrencron-Müller, Forfatterlexikon omfattende Danmark, Norge og Island indtil 1814

Præster fra Danmark
Historikere fra Danmark
Personer i oplysningstiden
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Personer fra Ribe
Frederik Hammond

Frederik Hammond (omkring 1719 – 7. december 1758) var en dansk kancelliråd og falskmøntner.

Frederik Hammond var født uden for ægteskab i Danmark, men mens en familieangivelse gør ham til en uægte søn af Edvard Hammond, hvilket må være urigtigt efter hans fødselstid, hedder det i en med hans død samtidig kilde, at han havde antaget navnet efter sin stedfader, moderens senere mand. Efter sin egen angivelse må han være født 1718 eller 1719.

Da hans fattigdom forbød ham at følge sin lyst til studeringer, gik han 1738 i krigstjeneste, først i Danmark og siden i Rusland. Efter hjemkomsten blev han 1739 student med Ludvig Holberg som privatpræceptor. Han var derpå i otte år sekretær ved Grænsekommissionen under generalmajor Johan Mangelsen og fik i denne tid titel af kancellisekretær 1749 og 1750 af virkelig kancelliråd samt blev medlem af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie.

Han havde gode og formående forbindelser i regeringskollegierne og sendtes udenlands i offentligt ærinde. I begyndelsen af 1750'erne fik han en pension og bosatte sig nu i Norge for at drive fabrikvæsen og anlagde en salpeterfabrik, en kobberplathammer ("Frederiksfors" i Gudbrandsdalen), et teglværk osv., men da disse anlæg ikke ville lønne sig, rejste han 1755 tilbage til Danmark for at søge et lån af staten på 6000 rigsdaler, men opnåede kun en mindre, årlig understøttelse, der ikke var tilstrækkelig, hvorfor han snart fulgte det "Achitophels Raad", som han fik juleaften 1756, som det synes, af sin fuldmægtig, den svenske fabrikør Anders Sundblad Andersson: at gøre falske pengesedler. Et års tid senere blev sagen anmeldt af en uven i Næs Sogn på Romerike, hvor Hammond boede på gården Ejdsvold. Under et for ham smigrende påskud blev han kaldt til København, hvor han snart røbede sig og blev arresteret; uagtet flere forsøg på at redde deres liv blev gjorte, halshuggedes dog både Hammond og hans medhjælper 7. december 1758, hvilket var den sidste henrettelse, der foregik på Gammeltorv.

Frederik Hammond var utvivlsomt et godt hoved, men uden al moralsk holdning: Spiller og bespotter af religionen, dårlig ægtemand og fader, hvilket han til dels erkender i den Svanesang, som 1759 udgaves efter hans begæring af hans hustru, Birgitte Judithe født Cimber, med hvem han blev gift i Christiania 26. januar 1747, og som vistnok var en datter af foged Niels Nielsen Cimber i Fosen. Endnu fra sit fængsel gør han en mængde forslag, navnlig af statsøkonomisk beskaffenhed, til dels gode og nyttige, til dels rent fantastiske.

Kilder 

 
 (Norsk) Historisk Tidsskrift, 2. R. II, 130 ff.
 Manuskript Folio, Nr. 177 i Universitets Biblioteket i Oslo.

Embedsmænd fra Danmark
Historikere fra Danmark
Falskmøntnere
Personer i oplysningstiden
Danskere i 1700-tallet
Personer henrettet ved halshugning
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Kancelliråder fra Danmark
Frederik
Carl Deichman

Carl Deichman (1700 – 21. april 1780) var en dansk jernværksejer og samler af videnskabelige og historiske materialer.

Carl Deichman blev født i Odense, hvor faderen, Bartholomæus Deichman, dengang var stiftsprovst. Han fik en omhyggelig opdragelse i hjemmet, blev først page og 1726 hofjunker ved Frederik 4.’s hof, hvor han forblev til kongens død i 1730, derpå auskultant i Bergværksdirektoriet på Kongsberg og 1733 assessor i Overhofretten i Norge samt virkelig kancelliråd. Efter at have fået en arv efter farbroderen, admiral Evert Deichman, blev han og hans ældre broder Vilhelm Deichman 1734-41 medejere i Fossums og Bolvigs jernværker ved Skien i forening med familien Løvenskiold, som afkøbte dem deres andel. Fra 1753 var de en tid lang medejere i Ejdsfos jernværk.

Begge brødre var bosatte i Porsgrund, hvor navnlig Carl Deichmann beskæftigede sig med sine videnskabelige samlinger i forskellige retninger og til dels med videnskabeligt forfatterskab og litterær korrespondance, f.eks. med Hans Gram, Henrik Hielmstierne, Peter Frederik Suhm, Jacob Langebek og Gerhard Schøning. 1750 blev Carl Deichman medlem af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie og 1758 af Videnskabernes Selskab.

Efter at broderen Vilhelm, der havde titel af kammerråd, var død ugift i Porsgrund 26. februar 1769, blev Carl Deichman i følge deres gensidige testamente af 20. februar samme år eneejer af den ikke ubetydelige fælles formue og samlingerne af bøger og naturalier. Disse sine samlinger (bøger, manuskripter, natur- og kunstgenstande, mønter,
oldsagerr osv.) skænkede Deichman ved testamente af 28. februar 1780 til offentlig brug i Christiania sammen med en kapital af 2000 rigsdaler til bibliotekets forøgelse. Dette, der åbnedes 1785 og siden ved gaver og på anden måde er vokset betydelig, er nu et kommunebibliotek kaldet Deichmanske bibliotek for Oslo under bestyrelse af sammes magistrat og formandskab.

Deichman har, foruden de af ham selv udgivne afhandlinger af mineralogisk og historisk indhold, efterladt ikke få interessante optegnelser i sine trykte bøger og andensteds, for
det meste af specialhistorisk indhold, hvoraf en del senere er trykt, f.eks. i Meddelelser fra det norske Rigsarkiv, bind I.

Han afgik ved døden i Porsgrund 1780 som ugift.

Kilder 
 N. Nicolaysen, Norske Stiftelser, III, 890.
 Cancellie-Raad Carl Deichmans Samlinger etc., Chra. 1790, Fortalen.
 Holger Ehrencron-Müller, Forfatterlexikon omfattende Danmark, Norge og Island indtil 1814

Eksterne henvisninger 
 Om Carl Deichman på deichmanske-bibliotek.oslo.kommune.no 

Personer fra Odense
Erhvervsfolk fra Danmark
Bogsamlere fra Danmark
Fondsstiftere fra Danmark
Personer i oplysningstiden
Medlemmer af Videnskabernes Selskab
Danskere i 1700-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Filantroper fra Danmark
Dommere fra Norge
Fabrikanter fra Norge
Kancelliråder fra Danmark
Nordmænd i 1700-tallet