kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hedwig af Braunschweig-Wolfenbüttel

Hedwig af Braunschweig-Wolfenbüttel (født 9. februar 1595 i Wolfenbüttel, død 26. juni 1650 i Szczecinek), var en hertuginde af Braunschweig-Wolfenbüttel af fødsel og ved sit ægteskab hertuginde af Pommern.

Liv og gerning 

Hedwig var en datter af Henrik Julius, hertug af Braunschweig-Wolfenbüttel (1564-1613) fra hans andet ægteskab med Elisabeth, den ældste datter af kong Frederik II af Danmark. Hedwig var en søster til Christian, "den gale biskop i Halberstadt".

Hedwig blev gift den 7. februar 1619 i Wolfenbüttel med Ulrich, hertug af Pommern (1589-1622), biskop af Cammin. Bryllupsfesten var meget dyr. Den blev overværet af 16 herskende fyrster. Ægteskabet varede kun tre år og forblev barnløst. Ulrich døde i en alder af 33 som et resultat af hans drikkeri. Blandt hertugindens omgangskreds var Christoffer af Hoym, der senere skulle blive marskal af den sidste hertug af Pommern, Bogislaw XIV.

Efter sin mands død flyttede hun til sit enkesæde i Szczecinek, hvor hun boede på slottet i yderligere 28 år. Hun beholdt det omfattende hof, som hun havde vænnet sig til i Wolfenbüttel og Cammin. I 1649 havde hun en husstand på 65 mennesker. Hun gik i sørgedragt resten af sit liv, og helligede sig velgørenhed. Hun organiserede fattighjælp og foretog betydelige donationer til den lokale kirke.

Hedwig blev beskrevet som modig, smuk og klog. Hun var en talentfuld lut-spiller og salmeforfatter. Hun skrev sandsynligvis den velkendte salme "Auf, Zion auf, Tochter säume nicht". I løbet af sin levetid døde næsten alle hendes søskende, Huset Griffins uddøde (den sidste hertug havde støttet hende økonomisk) og i løbet af Trediveårskrigen hærgede og konfiskerede både svenske og kejserlige tropper i hendes territorium. Hendes klager til hendes fætre Christian IV i Danmark og dronning Christina af Sverige gav ikke resultat. I 1630 flygtede hun til Bobolice for at unddrage sig pesten. I 1631 udnævnte hun Gregor Lagus, der var rektor for latinskolen i Kołobrzeg som provost i Szczecinek, trods modstand fra hertug Bogislaw XIV. Lagus blev hendes førende medforfatter af en bog om evangelisk undervisning. I 1640 grundlagde hun en skole, som senere blev opkaldt efter hende: "Prinsesse Hedwig-Skolen". Hun efterlod den penge i en fond på betingelse af, at skolen fortsat eksisterede i Szczecinek, hvilket gjorde senere forsøg på at flytte skolen til en anden by umulige.

I 1642 blev Hedwig såret under en razzia af de polske adelsmænd Bartholomew Tarno fra Strączno, Pipilowski fra Czarnków og voivod Melchior Weiher af Chełmno. Forsøget på at tage hende som gidsel var sandsynligvis relateret til hendes forhandlinger for at modtage en arv at supplere hendes svindende indtægter. I hendes sidste vilje udpeger hun kurfyrste Frederik Vilhelm af Brandenburg som hendes arving

Hedwig døde af kopper i 1650, i en alder af 56. Hun blev begravet i den hertugelige krypt i Rügenwalde i Pommern i 1654.

Noter 

Hertuger af Braunschweig
Taz (tegneseriefigur)

Den Tasmanske djævel, også kaldetTaz er en tegnefilmsfigur i form af tasmansk djævel kendt fra Looney Tunes.

Tegnefilmsfigurer
De 39 trin

De 39 trin er en britisk thriller fra 1935 instrueret af Alfred Hitchcock, og med Robert Donat og Madeleine Carroll  i hovedrollerne.

Medvirkende 
Robert Donat som Richard Hannay
Madeleine Carroll som Pamela
Lucie Mannheim som Annabella Smith
Godfrey Tearle som Jordan
Peggy Ashcroft som Margaret Crofter
John Laurie som John Crofter
Helen Haye som Louisa Jordan
Frank Cellier som Watson
Wylie Watson som Memory
Alfred Hitchcock som Mand ved teater

Eksterne henvisninger
 

Spionfilm
Britiske film fra 1935
Thrillerfilm fra Storbritannien
Film instrueret af Alfred Hitchcock
Hf-enkeltfag

Hf-enkeltfag er en gymnasial uddannelse. Hf-enkeltfag omfatter enkeltfag på gymnasialt niveau. De fleste fag fra de øvrige gymnasiale uddannelser kan i princippet udbydes som hf-enkeltfag. Man har således mulighed for at tage en højere forberedelseseksamen via hf-enkeltfag, der svarer til den 2-årige hf-eksamen.

Eksterne henvisninger 
 Hf-enkeltfag, ug.dk

Gymnasiale uddannelser
Hedwig af Brandenburg

Hedwig af Brandenburg (født 23. februar 1540 i Cölln, død 21. Oktober 1602 i Wolfenbüttel) var Margravine af Brandenburg ved fødsel og ved ægteskab hertuginde af Braunschweig-Wolfenbüttel.

Liv og gerning 

Hedwig var en datter af kurfyrsten af Brandenburg Joachim II Hector (1505-1571) og dennes anden kone, Hedwig (1513-1573), datter af kong Sigismund I af Polen.

Hun giftede sig den 25. februar 1560 i Cölln an der Spree med hertug Julius af Braunschweig-Wolfenbüttel (1528-1589). Parret havde mødt hinanden ved hoffet for markgreve Johann i Küstrin, hvortil Julius var flygtet fra sin egensindige far.

Efter, at Julius havde forsonet sig med sin far, Heinrich II, som kun modvilligt havde accepteret ægteskabet mellem hans søn og en protestant, fik parret slotte i Hessen og Schladen som opholdssteder. Efter, at Julius' ældre brødre var faldet i slaget ved Sievershausen, skal Heinrich II angiveligt være kommet på Hessen Slot og ladt sig ind i rummet hos sin svigerinde, med udbruddet: Nu bliver du nødt til at være min elskede søn!. 

Julius senere kom under svigagtig indflydelse fra Philipp Sommering og Anne Marie Schulfermanns (øgenavnet Schlüter-Liese) og fremmedgjort fra sin kone.

Hedwig blev beskrevet som en from og ydmyg person, der foretrak hjemlige sysler.

I 1598 dedikerede teologen Stephan Prätorius sin bog Der Witwen Trost ("Enkens Trøst") til Hedwig.

Ægteskab og børn 
I sit ægteskab med Julius fik Hedwig følgende børn:
 Sophie Hedwig (1561–1631), gift i 1577 med hertug Ernst Louis af Pommern-Wolgast (1545-1592)
 Henrik Julius (1564–1613), hertug af Braunsweig-Wolfenbüttel, gift med:
 i 1585 prinsesse Dorothea af Sachsen (1563–1587)
 i 1590 prinsesse Elisabeth af Danmark (1573-1626)
 Maria (1566–1626), gift i 1582 med herug Francis II af Sachsen-Lauenburg (1547-1619)
 Elisabeth (1567–1618), gift med:
 i 1583 greve Adolf XI af Holsten-Schauenburg (død 1601)
 i 1604 hertug Christopher af Braunsweig-Harburg (død 1606)
 Philip Sigismund (1568–1623), Biskop af Osnabrück og Verden
 Margaret (1571–1580)
 Joachim Charles (1573–1615)
 Sabine Catharina (1574–1590)
 Dorothea Augusta (1577–1625), Abbedisse af Gandersheim
 Julius Augustus (1578–1617), abbed i Michaelstein Kloster
 Hedwig (1580–1657), gift i 1621 med hertug Otto III af Braunsweig-Harburg (1572-1641)

Noter

Litteratur 
 Inge Mager: Die Konkordienformel im Fürstentum Braunschweig-Wolfenbüttel, Vandenhoeck & Ruprecht, 1993, s. 22ff

Eksterne henvisninger 

Huset Hohenzollern
Gvarv Station

Gvarv Station (Gvarv stasjon) er en tidligere jernbanestation på Sørlandsbanen, der ligger i byområdet Gvarv i Sauherad kommune i Norge. Den er udstyret med en stationsbygning, der er opført i træ efter tegninger af Gudmund Hoel og Jens Flor. Der er desuden opsat et mindesmærke for Stortingsmedlemmet Ketil Skogen (1884-1970) ved stationen.

Stationen blev oprettet 18. december 1922, da banen blev forlænget dertil fra Nordagutu. De første par år fungerede stationen som endestation for banen, indtil den blev forlænget videre til Bø 1. december 1924. Stationen blev fjernstyret 25. november 1968, og 1. maj 1982 blev den gjort ubemandet. Betjeningen med persontog ophørte i 2002, og i dag fungerer den tidligere station kun som krydsningsspor.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Sørlandsbanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1922
Jernbanestationer i Telemark
Helldalsmo Station

Helldalsmo Station (Helldalsmo stasjon) er en tidligere jernbanestation på Sørlandsbanen, der ligger i Froland kommune i Norge. Den ligger ved en mindre bebyggelse i et område, der ellers mest er præget af skove og nogle søer som den nærliggende Heldalsvatn.

Stationen åbnede 22. juni 1938 som en del af banen mellem Nelaug og Grovane. Den var bemandet indtil 1960, og 15. december 1970 blev den fjernstyret. 28. maj 1989 fik den status som fjernstyret krydsningsspor.

Stationsbygningen blev tegnet af Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad. Den var af samme type som ved Vatnestrøm og Selåsvatn. Bygningen blev revet ned omkring 1986.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Sørlandsbanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1938
Jernbanestationer i Agder
Helleland Station

Helleland Station (Helleland stasjon) er en tidligere jernbanestation på Sørlandsbanen, der ligger bygden Helleland i Eigersund kommune i Norge.

Stationen åbnede 1. november 1904 som en del af Flekkefjordbanen, der var blevet taget i brug en måned før mellem Egersund og Flekkefjord. I 1944 indgik strækningen mellem Egersund og Sira, hvor Helleland ligger, i Sørlandsbanen. Stationen blev fjernstyret 22. maj 1966, og 2. juni 1991 fik den status som fjernstyret krydsningsspor.

Eksterne henvisninger 

Stationer på Sørlandsbanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1904
Jernbanestationer i Rogaland
Unbearable

Unbearable er en bronzeskulptur af den danske kunstner Jens Galschiøt. Den består af en graf, som viser udviklingen i den globale CO2-udledning og en spiddet isbjørn. Skulpturen blev færdiggjort i 2015 og udstillet i Paris under COP21. Skulpturen er lavet i samarbejde med WWF Danmark.

Overblik 
Isbjørnen er spiddet på et olierør, der er formet som en graf, der viser den historiske udvikling i verdens CO2-udledning. Isbjørnen er i naturlig størrelse og er udført i kobber. Grafen viser udledningen siden år 0. Grafen er 20 meter lang. Indtil 1850 er den konstant, men omkring 1850, da CO2-udledningen begyndte at stige som følge af den industrielle revolution, tiltager grafen. Grafen ender i 2015, og fem meter oppe hænger den spiddede isbjørn. Skulpturen blev finansieret af WWF Danmark, en crowdfunding-kampagne og Jens Galschiøt. Kampagnen blev crowdfundet på Kickstarter og indsamlede 72.000 kr.

Udstillinger 
Skulpturen blev først udstillet ved en klimademonstration i København, hvor tusinder af mennesker deltog. Efter demonstrationen blev skulpturen udstillet på Cité Universitaire i Paris ved COP21.

I 2016 blev skulpturen udstillet foran Christiansborg i Danmark i samarbejde med partiet Alternativet.

Isbjørnehæren 

Jens Galschiøt lavede en happening i Paris under COP21, hvor han og hans medarbejdere var iført isbjørnekostumer. Happeningen var et forsøg på at skabe øget fokus på udledningen af CO2. Paris var i undtagelsestilstand, da happeningen foregik. Det var derfor ikke tilladt for Jens Galschiøt og hans medarbejdere at bære masker. Isbjørnehæren deltog i mange demonstrationer mod klimaforandringer.

Isbjørnehæren var endvidere i aktion under Folkemødet på Bornholm i juni 2016. Happeningen omhandlede, at 10 personer iført isbjørnekostumer skulle gå igennem Folkemødet og gøre opmærksom på klimaforandringer. Happeningen blev dog stoppet af politiet grundet overtrædelse af maskeforbuddet. Dette medførte senere, at Jens Galschiøt indsendte en klage til politiet omkring dette. Denne klage medførte, at Rune Lund fra Enhedslisten stillede den daværende justitsminister Søren Pind omkring dette.

Se også 
 COP21
 Jens Galschiøt
 Skulptur
 WWF

Referencer 

Skulpturer af Jens Galschiøt
2015 i klimaet
Miljøkunst
Loven om Stor-Hamborg

Loven om Stor-Hamburg (tysk: Groß-Hamburg-Gesetz) blev vedtaget af den tyske regering 26. januar 1937 og gennemført den 1. april samme år. Loven regulerede grænserne mellem den frie rigsstad Hamborg og Fristaten Preussen, særlig mod provinsen Schleswig-Holstein, men også provinsen Hannover og Mecklenburg blev berørt. Lovens fulde navn var «Gesetz über Groß-Hamburg und andere Gebietsbereinigungen» («Loven om Stor-Hamburg og andre territorielle justeringer»).

Efter en tolv måneder lang overgangsfase, mens de enkelte byer og kommuner stadig eksisterede, blev Einheitsgemeinde Hansestadt Hamburg dannet den 1. april 1938. Til implementering af Loven om Stor-Hamborg blev der i tidsrummet fra 15. februar 1937 til 24. maj 1939 gennemført otte forordninger. I den fjerde sikrede Hamborg sig vidtgående rettigheder i Cuxhaven med ret til havneanlæg og andre områder til senere nye havneanlæg.

Stor-Hamborg 
Hamborg mistede de fleste af sine eksklaver, blandt dem Geesthacht og Cuxhaven, den sidste som havde tilhørt Hamborg i over 600 år. 

Til gengæld blev byområderne op til byen, som Altona, Harburg-Wilhelmsburg og Wandsbek, overført til Hamborg. På den måde blev områderne som indtil da hed «Fire-by-regionen» samlet.

Videre blev det officielle bynavn ændret fra det tidligere «Hansestadt Hamburg» («Hansebyen Hamborg») til «Freie und Hansestadt Hamburg», noget som gav en reference til Hamborgs tidligere position som en fri rigsstad.

Preussen 
Preussen afstod blandt andet byerne Altona, Wandsbek og Harburg-Wilhelmsburg, hvor de to første havde været i provinsen Schleswig-Holstein og den sidste fra provinsen Hannover. Cuxhaven blev overført til provinsen Hannover og nogle mindre landsbyer i øst blev overført til Mecklenburg.

Loven regulerede videre provinsen Schleswig-Holsteins grænser mod nordøst, da den frie rigsstad Lübeck blev indlemmet i provinsen, som en kompensation til Preussen for de områder som blev afstået til Hamborg. Videre blev Geesthacht overført til Preussen og provinsen Schleswig-Holstein.

Eksterne henvisninger 

 Groß-Hamburg-Gesetz) vom 26. Januar 1937 
 Sandra Budy: Das Altonaer Rathaus in der NS-Zeit  (PDF-Datei; 2,4 MB). Bezirksamt Altona 2011

Tysklands retsvæsen
Slesvig-Holstens historie
Hamborg
Ksenija Makejeva

Ksenija Vladimirovna Makejeva (; født d. 19. September 1990 i Ufa) er en russisk håndboldspiller, der spiller for Rostov-Don og Ruslands håndboldlandshold.

Hun var med til at vinde OL-sølv i håndbold for , ved Sommer-OL 2020 i Tokyo, efter finalenederlag over , med cifrene 25–30.

Hun har tidligere spillet for den russiske storklub Dinamo Volgograd og rumænske HCM Baia Mare.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 

Håndboldspillere fra Rusland
Håndboldspillere ved sommer-OL 2020
Håndboldspillere ved sommer-OL 2016
Medaljevindere ved sommer-OL 2016
Medaljevindere ved sommer-OL 2020
Kristina Jørgensen

Kristina Jørgensen (født 17. januar 1998 i Horsens) er en kvindelig dansk håndboldspiller som til daglig spiller for franske Metz Handball og Danmarks kvindehåndboldlandshold.

Karriere 
Hun startede sin karriere som ligaspiller i 2016, efter at oprykkerne fra Skanderborg Håndbold, hvor hun spillede, rykkede op i landets bedste række. Efter en overraskende og imponerende første sæson i ligaen, skrev hun i april 2017 under med topklubben Viborg HK. Hun blev desuden Skanderborg Håndbolds mest scorende spiller i sæsonen 2016-17 med 113 mål i ligaens grundspil.

I november 2019 forlængede hun sin kontrakt med Viborg HK til 2022, efter ellers at have fået tilbud fra andre topklubber i Danmark.

Hendes første deltagelse ved en U-slutrunde var i U/17-EM 2015 i Makedonien. Hun blev kåret til turneringens bedste forsvarsspiller. Det danske hold vandt guld ved slutrunden. Året efter var hun også med til at vinde sølv ved U/17-VM 2016 i Slovakiet. Ved U/19-EM 2017 i Slovenien, vandt hun bronze med U/19-landsholdet efter sejr over  i bronzekampen. Hun blev kåret til turneringens bedste spiller, hvor hun også blev U/19-landsholdets topscorer med 29 mål.

Hun fik officielt debut på det danske A-landshold den 27. november 2017 mod  syv dage før VM 2017 i Tyskland. Inden VM-slutrunden i Tyskland havde hun endnu ikke spiller på A-landsholdet, men blev udtaget af den daværende landstræner Klavs Bruun Jørgensen til hans bruttotrup til slutrunden. 9 dage senere, blev hun udtaget til den endelig trup.

Hun har ligeledes siden deltaget ved EM 2018 i Frankrig og VM 2019 i Japan. Hun var med til at vinde bronzemedaljer med , ved VM i kvindehåndbold 2021 i Spanien. I januar 2022 skrev hun under på en to-årig kontrakt med den franske storklub Metz Handball.

Meritter

Klubhold 
Viborg HK
Damehåndboldligaen
Sølv: 2021
Bronze: 2018
Bronze: 2020

Landshold 
A-landshold
VM i håndbold
Bronze: 2021
U-landshold
Ungdom-VM i håndbold
Sølv: 2016
U/17-EM i håndbold
Guld: 2015
U/19-EM i håndbold
Bronze: 2017

Udmærkelser 
Bedste spiller ved U/19-EM i 2017
Bedste forsvarsspiller ved U/17-EM i 2015

Kilder

Eksterne henvisninger 

Håndboldspillere fra Danmark
Håndboldspillere fra Viborg HK
Håndboldspillere fra Skanderborg Håndbold
Håndboldspillere fra Metz Handball
Personer fra Horsens
Framlingham

Framlingham er en købstad og civil parish i Suffolk, Sydengland. Byen er af angelsaksisk oprindelse og nævnes i Domesday Book. I 2011 havde byen 3.342 indbyggere. Nærliggende landsbyer inkluderer Earl Soham, Kettleburgh, Parham, Saxtead og Sweffling.

I byen ligger den middelalderlige borg Framlingham Castle, der stammer fra 1100-tallet.

Referencer 

Byer i England
Suffolk
Orford Castle

Orford Castle er en borg i landsbyen Orford i countyet Suffolk, England. Den ligger omkring 20 km nordøst for Ipswich med udsigt over Orford Ness. Fæstningen blev bygget mellem 1165 og 1173 af Henrik 2. af England for at konsolidere kongemagten i området. Det velbevarede keep blev af historikeren R. Allen Brown beskrevet som "et af de mest bemærkelsesværdige keeps i England", og det har et unikt design, der sandsynligvis er baseret på byzantinsk arkitektur. Keepet står stadig blandt de begravede rester af de ydre forsvarsværker.

Det ejes af English Heritage.

Referencer

Litteratur 
 Brown, R. Allen. (1962) English Castles. London: Batsford. OCLC 1392314.
 Brown, R. Allen. (2004) Allen Brown's English Castles. Woodbridge, UK: Boydell Press. .
 Creighton, Oliver Hamilton. (2005) Castles and Landscapes: Power, Community and Fortification in Medieval England. London: Equinox. .
 Hartshorne, Charles Henry. (1842) "Observations on Orford Castle", Archaeologia, Vol. 29, pp. 60–69.
 Hussey, Stephen and Paul Thompson. (eds) (2004) Environmental Consciousness: the roots of a new political agenda. New Brunswick, US: Transaction. .
 Heslop, T. A. (2003) "Orford Castle: nostalgia and sophisticated living," in Liddiard (ed) 2003.
 James, Montague Rhodes. (2010) Suffolk and Norfolk: A Perambulation of the Two Counties.  Cambridge: Cambridge University Press. .
 Liddiard, Robert. (ed) (2003a) Anglo-Norman Castles. Woodbridge, UK: Boydell Press. .
 Liddiard, Robert. (2005) Castles in Context: Power, Symbolism and Landscape, 1066 to 1500. Macclesfield, UK: Windgather Press. .
 Pounds, Norman John Greville. (1994) The Medieval Castle in England and Wales: a social and political history. Cambridge: Cambridge University Press. .
 Thompson, Paul. (2004) "The English, the Trees, the Wild and the Green: two millennia of mythological metamorphoses," in Hussey and Thompson (ed) (2004).
 Varner, Gary R. (2007) Creatures in the Mist: Little People, Wild Men and Spirit Beings around the World. US: Algora. .
 White, William. (1855) History, Gazetteer and Directory of Suffolk. Sheffield: Robert Leader. OCLC 21834184.

Eksterne henvisninger 

Slotte i Suffolk
Indicium

Indicier er et juridisk term, som beskriver den røde tråd, som eksempelvis politiets efterforskere kan bruge til at finde frem til beviser mod en anklaget person.

I de fleste lande må domstolene kun bruge indicier, som en teori for at indikere den anklagedes skyld eller til at finde frem til faktiske beviser.

Men i flere skandinaviske lande, inklusiv Danmark, kan man ved en domstol dømmes for det, der kaldes "stærke indicier".

Ordet indicium stammer fra latin og betyder 'kendetegn', 'angiver, register', af indicare 'angive'

Kriminologi
Retsvidenskab
Jura
Juridiske begreber
Dune - ørkenplaneten

Dune er en amerikansk science fiction- og fantasyfilm fra 1984 instrueret af David Lynch. Hovedrollerne spilles af Kyle MacLachlan, Sting, Jose Ferrer, Virginia Madsen, Linda Hunt, Patrick Stewart og Max von Sydow. Filmen er baseret på romanen med samme titel, skrevet af Frank Herbert.

Medvirkende 
 Kyle MacLachlan som Paul Atreides
 José Ferrer som Kejser Shaddam IV
 Francesca Annis som Lady Jessica
 Kenneth McMillan som Baron Vladimir Harkonnen
 Jürgen Prochnow som Hertug Leto Atreides
 Sean Young som Chani
 Linda Hunt som Shadout Mapes
 Sting som Feyd-Rautha
 Freddie Jones som Thufir Hawat
 Max von Sydow som Kynes
 Patrick Stewart som Gurney Halleck
 Everett McGill som Stilgar
 Virginia Madsen som Prinsesse Irulan
 Jack Nance som Nefud
 Paul L. Smith som Rabban
 Brad Dourif som Piter de Vries
 Dean Stockwell som Doktor Wellington Yueh
 Silvana Mangano som Ramallo
 Siân Phillips som Gauis Helen Mohiam
 Richard Jordan som Duncan Idaho

Eksterne henvisninger 
 
 
 

Amerikanske film fra 1984
Science fiction-film fra USA
Film baseret på bøger
Kultfilm
Engelsksprogede film
Jorden er giftig (flertydig)

Jorden er giftig har flere betydninger:

 Jorden er giftig – en leg
 Jorden er giftig (film fra 1988) – en kortfilm
 Jorden er giftig (film fra 2006) – en dokumentarfilm om Grindstedværket
Ruprecht 3. af Pfalz (Tysk-romerske rige)

Ruprecht 3. af Pfalz, også kendt som Rupert af Rhinen (født 5. maj 1352 i Amberg, Oberpfalz, død 18. maj 1410 på Burg Landskron (Reichsburg Oppenheim) nær byerne Oppenheim og Ingelheim am Rhein i Pfalz) var Tysklands konge fra 1400 til 1410.

Kurfyrste og Pfalzgreve 
Ruprecht 3. blev kurfyrste af Pfalz og regererende greve af Pfalz-Zweibrücken i 1398.

Tysk konge 
De tyske kurfyrster var utilfredse med Wenzel 4., og de beluttede at afsætte ham i 1400. Selv om Wenzel 4. levede helt til 1419, fik han ikke mulighed for at vende tilbage til den tyske trone.  

I stedet valgte kurfyrsterne Ruprecht 3. som konge. Ruprecht 3. var én af de tyske grevekonger, og han havde kun en begræset indflydelse udenfor sit eget grevskab.

Tysk-romerske kejsere
Kurfyrster af Pfalz

Tyskere i 1300-tallet
Tyskere i 1400-tallet
Thinopyrum intermedium

Thinopyrum intermedium er en flerårig, urteagtig plante (en græsart) med stift opret til svagt overhængende vækst. Bladene er svagt blågrønne, og akset er sammensat af et stort antal småaks, der sidder stramt op mod stænglen (som hos Spelt). Arten er afprøvet i USA's sydvestlige stater og i flere af Canadas provinser, hvor den viser høj foderværdi og stor evne til at sammenvæve og beskytte jordbunden. Desuden har udvalgte kloner vist sig at producere værdifuldt brødkorn.

Kendetegn 
Thinopyrum intermedium er en staude med en opret til noget overhængende vækst. Skuddene er runde i tværsnit og tynde med tydelige knæ. Bladene er kraftige og ret stive. Nydannede blade har hår langs bladranden, mens de ældre blade er helt hårløse. Begge bladsider er svagt blågrønne. Blomstringen foregår i maj-juli, hvor man finder de stærkt reducerede og uregelmæssige blomster (typiske græsblomster) i endestillede småaks, der tilsammen danner lange, slanke aks. Frøene er nødder (”korn”).

Rodsystemet består af en kort jordstængel og et meget kraftigt og dybtgående filt af trævlede smårødder.

Thinopyrum intermedium når en højde på 1,25 m og en bredde på ca. 0,15 m.

Hjemsted 
Thinopyrum intermedium hører hjemme i forholdsvis fugtige stepper og lyseskove i et stort bælte fra Mellemøsten over Kaukasus til Centralasien og det Indiske subkontinent. I Europa findes den fra Sydvesteuropa, Sydeuropa og Balkanlandene til Mellemeuropa og Østeuropa. Nordgrænsen ligger på en linje mellem Tyskland og Litauen . Arten foretrækker en veldrænet, og let sur til svagt basisk jordbund. Den etablerer sig fint i helt rå jord.

Galleri

Note 

Græsser
Foder
Fødevarer
Thinopyrum

Thinopyrum er en slægt indenfor græs-familien med ca. 20 arter der er udbredt fra Nordafrika og Mellemøsten via Kaukasus til Centralasien og det Indiske subkontinent. I Europa forekommer flere af arterne i de sydlige, centrale og østlige dele. Slægtens nordgrænse ligger mellem Danmark og Estland. Det er flerårige græsser med kraftig og stiv vækst. Frøstandene minder meget om dem hos slægten Kvik (Elytrigia) eller hos Spelt (Triticum aestivum subsp. spelta).

Nogle af arterne har vist sig velegnede som foderplanter og jordsikringsafgrøder. Et par stykker er under forædling til brødkornafgrøder.

 Thinopyrum intermedium

 Thinopyrum bessarabicum
 Thinopyrum caespitosum
 Thinopyrum curvifolium
 Thinopyrum distichum
 Thinopyrum elongatum
 Thinopyrum gentryi
 Thinopyrum junceiforme
 Thinopyrum junceum
 Thinopyrum podperae
 Thinopyrum ponticum
 Thinopyrum pungens
 Thinopyrum pycnanthum
 Thinopyrum sartorii
 Thinopyrum scirpeum

Note 

Græs-familien