kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fort Mercer (USA)

Fort Mercer var et af to forter, (andet fort var Fort Mifflin), som blev opført i 1777 ved Delawarefloden under den amerikanske uafhængighedskrig af den kontinentale hær, som var under ledelse af George Washington.

Forternes formål var blokering af engelsk sejlads til Philadelphia, som var besat af briterne, i staten Pennsylvania. Fort Mercer var beliggende på New Jersey-siden af Delawarefloden og Fort Mifflin var placeret på Pennsylvania-siden .

Fort Mercer blev opkaldt efter brigadegeneral Hugh Mercer, som faldt tidligere samme år i slaget ved Princeton.

Den 22. oktober 1777 angreb 900 hessiske soldater, som gjorde tjeneste under den engelske generalmajor William Howe, Fort Mercer, men blev slået tilbage af de kontinentale styrker med betydelige tab. Blandt andet blev hessernes chef, oberst Carl Emil Kurt von Donop, såret og døde tre dage senere.

Fortet blev forsvaret af 600 kontinentale soldater under kommando af oberst Christhopher Greene.

Efter senere britisk erobring af Fort Mifflin, blev Fort Mercer forladt uden kamp da Charles Cornwallis landsatte 2.000 engelske soldater tæt på fortet, den 18. november.

Området hvor Fort Mercer var beliggende er i dag en kommune (Borough) ved navn National Park i New Jersey, USA.

Den amerikanske uafhængighedskrig
Fæstningsanlæg i USA
Tidligere bygninger, konstruktioner og anlæg
Tappernøje (flertydig)

Tappernøje er navnet på flere lokaliteter i Danmark:

 Tappernøje – en by i Snesere Sogn, Næstved Kommune
 Tappernøje (Faaborg-Midtfyn Kommune) – en bebyggelse i Håstrup Sogn, Faaborg-Midtfyn Kommune
Bjerring Kirke

Bjerring Kirke ligger i Bjerring Sogn i det tidligere Middelsom Herred (Viborg Amt), nu Viborg Kommune, Region Midtjylland. Apsis, kor og skib er opført i romansk tid af granitkvadre over profileret dobbeltsokkel. Begge de oprindelige portaler af Viborg-typen er bevaret med to par frisøjler og et par trekvartsøjler. Syddøren er tilmuret, norddøren er stadig i brug. Over norddøren ses en tympanon med to løver. Portalerne knytter sig til portalen i Mammen Kirke. Dørene sidder langt mod vest og har formodentlig ført ind til en forhal, som muligvis har været et tårnfag, idet skibets vestende har ret svært murværk. En omfattende omsætning af murværket i 1889 har slette spor efter oprindelige detaljer. Det nuværende tårn er opført i sengotisk tid, nordgavlen har bevaret sin blændingsdekoration, der er af den nordvestjyske type.

Våbenhuset er opført i 1889. I våbenhuset er runestenen Bjerring-stenen opstillet. Den blev fundet under våbenhusets gulv ved en restaurering af kirken i 1996. Runestenen er blevet tilhugget og genanvendt som tærskelsten og delvist fundament under søjleportalen

Apsis har kuppelhvælv, kor og skib flade bjælkelofter.

Altertavlen er fra 1617, storfeltet og topstykket har malerier af Stefan Viggo Pedersen fra 1928.

Prædikestolen er et renæssancearbejde fra 1600-tallet, med billeder af evangelisterne i de 4 felter.

Døbefonten er af granit, romansk med en glat kumme, men et lille hul til dåbslys.

Kirkeskibet er en 1:24 model af Gokstadskibet fra omkring år 890. Modelskibet, som blev udført i 1958 af den hollandske model­skibs­bygger, Willem Karel Versteeg (1880-1962), er en foræring til kirken. Det blev ophængt den 23. september 2018.

Galleri

Eksterne kilder og henvisninger 

 Bjerring Kirke  hos nordenskirker.dk
 Bjerring Kirke hos KortTilKirken.dk

Kirker i Viborg Kommune
Kirker i Viborg Stift
Kirker i Viborg Amt
Puta

Puta er i romerske mytologi gudinde for beskæring af træer. Om end hun kun er kendt fra en enkel omtale af den tidlige kristne apologist Arnobius.

Referencer 

Romerske gudinder
Naturgudinder
Jordbrugsgudinder
Romain Rolland

Romain Rolland (født 29. januar 1866 i Clamecy, Nièvre, død 30. december 1944 i Vézelay, Yonne) var en fransk forfatter og dramatiker.

Rolland blev særligt kendt for Jean-Christophe (1904-1912), der var en roman i ti bind om en tysk musiker. Senere skrev han endnu en romancyklus, L'Âme enchantée (1922-33). Begge værker er udgivet på dansk. 

I 1915 modtog han Nobelprisen i litteratur som anerkendelse for den idealisme, der kendetegner hans litterære produktion.

Anerkendelser 
 1905: Prix Femina

Eksterne henvisninger 

Romanforfattere fra Frankrig
Nobelprismodtagere i litteratur
Nobelprismodtagere fra Frankrig
Dramatikere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Franskmænd i 1900-tallet
Wilbert Awdry

Wilbert Vere Awdry, OBE (15. juni 1911 – 21. marts 1997), bedre kendt som Reverend W. Awdry, var en engelsk præst, jernbane-entutiast og børnebogsforfatter, bedst kendt som skaberen af lokomotivet Thomas, hovedperson i hans roste The Railway Series.

Eksterne henvisninger 

Børnebogsforfattere fra Storbritannien
Præster fra England
John Dich

Johannes (John) Dich (28. marts 1865 i København – 27. juni 1951 i Gentofte) var en dansk arkitekt, der primært er kendt for en håndfuld bygninger i Københavns Frihavn udført i en engelskinspireret nybarok og nationalromantisk stil.

John Dich var søn af stolemagermester Lars Christian Dich og Margrete Peronard. Han tog realeksamen i Randers 1880, var i murerlære hos Køhler, København, blev murersvend 1883. Samtidig læste han på Teknisk Skole i København og blev optaget på Kunstakademiet i 1883. Han tog afgang i 1892. Dich var konduktør hos Ferdinand Meldahl, Albert Jensen (restaurering af Christian VIIIs palæ på Amalienborg 1896), Martin Nyrop, Ove Petersen og Martin Borch. Han blev Officier d'Académie, Paris i 1900. Han var arkitekt for Københavns Frihavn fra 1913 til 1941.

Dich rejste i Tyskland, Østrig, Dalmatien, Italien 1893-94 og Petrograd 1914-15. 

Han blev gift 29. maj 1894 i København med Dagmar Krabbe Termansen (1. januar 1867 i Non Mølle, Dollerup), datter af mølleejer Chr. Joachim Termansen og Elisa Antoinette Daniella Krabbe.

Værker 
 Afdelingen for Færøerne, Island og Grønland på verdensudstillingen i Paris 1900
 Ålsgårde Badehotel (nedbrændt i 1940'erne)
 60-70 gymnastikhuse over hele landet
 Desuden en række villaer
 2 pakhuse i Petrograd for dansk-russiske selskaber (1914-15)
I Københavns Frihavn:
 Post- og Telegrafbygning, nu Trip Trap A/S, Hovedvej (1917)
 Lille kontorbygning (1917-18)
 Pakhusene C (1918) og D (1921)
 Udvidelse af toldkammerbygningen med den søndre gavlbygning i 3 etager (1933, fredet)
 Den oversøiske bygning samt flere mindre bygninger

Kilder 
 Merete Bodelsen og Povl Engelstoft (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon København: Aschehoug 1947-52.
 Sys Hartmann, "(John) Dich", i: Sys Hartmann (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon, København: Rosinante 1994-2000.

Arkitekter fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1900-tallet
Nationalromantiske arkitekter
Frederik Henrik Vilhelm af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg

Frederik Henrik Vilhelm, hertug af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg (15. marts 1747 – 13. marts 1779) var den sidste hertug af den ældre glücksborgske linje.

Biografi 
Han var søn af hertug Frederik af Glücksborg og født 15. marts 1747. Efter faderens eksempel trådte han i dansk krigstjeneste, blev 1767 kaptajn, 1768 oberst i Kavaleriet og 1776 generalmajor. Han tiltrådte som hertug ved faderens død 10. november 1766 – han skal have proklameret sin tiltrædelse fra en tønde i stalden –, men døde selv uden arvinger 13. marts 1779. Ved hans død hjemfaldt lenet efter den med de efterlevende sønderborgske hertuger trufne overenskomst til den danske krone.

Ægteskab 
Han ægtede 1769 Anna Caroline af Nassau-Saarbrücken (f. 31. december 1751), som efter hans død ægtede Frederik Carl Ferdinand af Braunschweig-Lüneburg-Bevern, dansk general (d. 1809 på Glücksborg Slot), og døde på Glücksborg Slot 12. april 1824. Efter hendes død tildeltes titlen Glücksborg hertug Vilhelm af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg.

Kilder 
 A.D. Jørgensen, "Frederik Henrik Vilhelm, hertug af Glücksborg", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 C.F. Gude, Bericht von Sundewitt.

Eksterne links 
 Hans den Yngres efterkommere 

Sønderborgske fyrstelige
Hertuger af Glücksborg
Generalmajorer fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Frederik af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg (1701-1766)

Frederik, hertug af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg (født 1. april 1701, død 10. november 1766) var hertug af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg og dansk general.

Biografi 
Han var en søn af hertug Philip Ernst af Glücksborg og hans første hustru, Christine af Sachsen-Eisenberg, og født den . Med sin hofmester, Jonas Lime, senere præsident i Bergen, opholdt han sig fra 1719 i København, hvor han fra 1717 stod som kaptajn i Fodgarden; de rejste her fra til udlandet, Italien, Tyskland og Holland, indtil 1724. Frederik var imidlertid blevet oberstløjtnant i Dronningens Livregiment, blev 1729 oberst og chef for det oldenborgske Regiment, 1739 generalmajor, 1749 generalløjtnant og 1758 general i Fodfolket. 5. marts 1760 tog han sin afsked af militæretaten. Ved sin faders død 12. november 1729 tiltrådte han som hertug af Glücksborg, hvorfra han 1749 skilte den halvdel af Ærø, som i over 100 år havde tilhørt hertugdømmet; den gik over i kronens eje imod eftergivelsen af en lang række skatterestancer på Glücksborg, som havde været genstand for mange års stridigheder. Død 10. november 1766. Han blev efterfulgt som hertug af sin søn Frederik Henrik Vilhelm.

Ægteskab 
Han ægtede 1745 Henriette Augusta af Lippe-Detmold, der som enke købte slottet Nordborg, som hun beboede til sin død, 5. august 1777.

Kilder 
 A.D. Jørgensen, "Frederik, hertug af Glücksborg", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 J.C. Gude, Bericht von Sundewitt.

Eksterne links 
 Hans den Yngres efterkommere 

Generaler fra Danmark
Sønderborgske fyrstelige
Hertuger af Glücksborg
Danskere i 1700-tallet
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Benjamin Constant

Henri-Benjamin Constant de Rebecque (født 25. oktober 1767, død 8. december 1830) var en schweiziskfødt adelsmand, tænker, forfatter og politiker.

Udover sine egne værker er han også kendt for sin brevveksling med den hollandsk-schweiziske forfatter Isabelle de Charrière (Belle van Zuylen).

Litteratur 
 Peter Wivel, Tvesind - En bog om Benjamin Constant, Gyldendal, 1996. .
 Bengt Hasselrot, Benjamin Constant og Bernadotte, Københavns Universitet Festskrift, 1950.
 Uddrag af Constants Om de antikke folks frihed sammenlignet med de modernes findes oversat i Mogens Herman Hansen (red.), Kilder til demokratiets historie - 1750-2000, Museum Tusculanums Forlag, 2006. .

Eksterne henvisninger 

Faglitterære forfattere fra Frankrig
Politikere fra Frankrig
Romanforfattere fra Frankrig
Liberale fra Frankrig
Liberale fra Schweiz
Franskmænd i 1700-tallet
Franskmænd i 1800-tallet

bpy:বেনজামিন কোনস্টানট
Christoph af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg

Christoph, hertug af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg (født 22. august 1949 på Louisenlund, død 27. september 2023) var den titulære hertug af Glücksborg og beslægtet med dronning Margrethe (fælles tiptipoldefar) og andre europæiske fyrstelige. 

Christoph var søn af Prinsesse Marie Alix af Schaumburg-Lippe og den titulære hertug Peter af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg.
 
Hertug Christoph var en af de største jordbesiddere i Slesvig-Holsten og ejede bl.a. godserne Grønholt (Grünholz) og Binebæk (Bienebek) på halvøen Svans. Han havde også indflydelse på driften af Glücksborg Slot, der siden 1922 har været drevet som museum af en stiftelse og ikke længere bebos af familien. Han var fra 1980 bestyrelsesformand for stiftelsen.

Ud over sin godsejervirksomhed drev han konsulentfirmaet GLC Glücksburg Consulting Group. Han var gift med Elisabeth, hertuginde af Glücksborg, der driver en online-modeforretning. De har flere børn bl.a. Ferdinand, der er titulær tronfølger.

Ægteskab og børn 
Christoph giftede sig den 23. september 1981 (civilt) og den 3. oktober 1981 (religiøst) på Glücksborg Slot med Prinsesse Elisabeth af Lippe-Weissenfeld, datter af prins Alfred af Lippe-Weissenfeld og dennes hustru baronesse Irmgard Julinka Wagner von Wehrborn.

I ægteskabet er der født fire børn: 
 Prinsesse Sophie til Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg (født 9. oktober 1983 i Egernførde), gift 2015 med Anders Wahlquist (født 1968); to børn. 
 Arveprins Friedrich Ferdinand til Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg (født 19. juli 1985 i Egernførde), gift 2017 med Anjuta Buchholz.
 Prins Konstantin til Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg (født 14. juli 1986 i Egernførde)
 Prins Leopold til Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg (født 5. september 1991 i Egernførde)

Anetavle

Kilder og eksterne henvisninger 

 Glücksborg Slots hjemmeside 

Sønderborgske fyrstelige
Hertuger af Glücksborg
Godsejere fra Slesvig og Holsten
Erhvervsfolk fra Tyskland
Personer fra Sønderjylland (på tværs af landegrænser)
Vennbahn

Vennbahn er en tidligere jernbanestrækning, som blev bygget delvist over tysk territorium, men som nu ligger helt i Belgien, fordi det område, hvor strækningens spor, stationer og andre installationer lå, blev belgisk territorium med Versaillestraktaten i 1919. Dette resulterede i at der opstod fem tyske eksklaver på strækningens vestlige side (det præcise antal varierer i kilderne).

Indtil slutningen af 2001 blev strækningen brugt til turistkørsel. Dette blev stoppet pga. mangel på ressourcer. En del af strækningen mellem Kalterherberg og Sourbrodt bliver nu brugt til skinnecykler. 

D. 4. december 2007 var nedtagningen af den nu ubrugte strækning begyndt. I september 2008 var sporene mellem Trois-Ponts og Sourbrodt fuldstændig væk.

Historie 
Strækningen blev bygget til fragt af kul og jern. Delstrækningen fra Aachen til Monschau blev åbnet 30. juni 1885. Delstrækningen fra Raeren til Eupen blev åbnet 3. august 1887. Forbindelsen til Walheim blev åbnet 21. december 1889.

Kilder 

Jernbanestrækninger i Belgien
Thomas (lokomotiv)

Thomas (eng. Thomas the Tank Engine) er et fiktivt antropomorft damplokomotiv skabt af Rev. W. V. Awdry som omdrejningspunktet i bogserien The Railway Series og siden tv-serien Thomas og hans venner.

Thomas er et tenderlokomotiv: et damplokomotiv med store rektangulære vandtanke på begge sider af kedlen.

I sin første rolle blev Thomas beskrevet som:

Thomas optrådte første gang i bogen Thomas the Tank Engine som rangerlokomotiv, hvor han rangerede passagervogne for de større lokomotiver. Han længtes efter vigtigere opgaver som at trække et eksprestog som Gordon, men hans manglende erfaring forhindrede det. I sidste ende lykkedes det ham at redde James efter en ulykke, og kontrolchefen besluttede, at han var et brugbart lokomotiv, der var klar til at have sin egen linje. Siden da har han været ansvarlig for denne linje sammen med de to vogne Annie og Clarabel med hjælp fra Percy og Toby.

Kilder

Se også 

Tv-seriefigurer
Go (programmeringssprog)

Go er et programmeringssprog udviklet af Google. Udviklingen af sproget begyndte i september 2007 af Robert Griesemer, Rob Pike og Ken Thompson og blev officielt annonceret i november 2009, med arbejde videreført fra Inferno-operativsystemet. Den 28. marts 2012 blev Go version 1 officielt udgivet. Den seneste version er 1.11.4, der blev udgivet den 14. december 2018.

Officielle Go-implementationer er tilgængelige til Linux, Windows, Mac OS X og FreeBSD.

Eksempler 
Følgende er et Hello world-program i Go:

package main

import "fmt"

func main()
{
	fmt.Printf("Hello, World\n")
}

Kilder/referencer 

Software fra Google
Programmeringssprog
Go (flertydig)

Go har flere betydninger:
 Go (brætspil)
 Go (programmeringssprog) – et programmeringssprog skabt ved Google.
 Go! (programmeringssprog) – et programmeringssprog skabt af Francis McCabe.
 GO! (album) - et album med det danske band Love Shop
 Go (band) – En supergruppe fra 1976-77 med Stomu Yamashta, Steve Winwood, Al Di Meola, Klaus Schulze og Michael Shrieve.
 GO! – et radioprogram med Gramsespektrum
 GO Magazine - et dansk ungdomsblad udgivet i 1969-74
Krummernes Jul

Krummernes Jul er en dansk tv-julekalender, produceret af Regner Grasten Film for TV 2 og sendt i 1996. Den er baseret på bøgerne om Krummerne af Thøger Birkeland.

Krummernes Jul var den første af TV 2's familiejulekalendere til at blive genudsendt. Det skete i 2001, fem år efter dens oprindelige tid på skærm. Den ligger på Top 10 over de mest sete familiejulekalendere i årene 1992 til 2015.

Medvirkende 
De voksne skuespillere er hovedsageligt de samme som i de tre spillefilm om Krummerne, som blev produceret i årene 1991 til 1994. Derimod er Lukas Forchhammer den eneste børneskuespiller kendt fra spillefilmene, som også medvirker i julekalenderen.
 Per Damgård Hansen – Krumme
 Line Kruse – Stine
 Lukas Forchhammer – Grunk
 Dick Kaysø – Far
 Karen-Lise Mynster – Mor
 Sofie Lassen-Kahlke – Stella
 Stephanie Leon – Nova
 Waage Sandø – Julemand
 Birthe Neumann – Jullemor
 Elin Reimer – Fru Olsen
 Paul Hagen – Vicevært Svendsen
 Amalie Dollerup – Yrsa
 Sonja Oppenhagen – Fru Jensen
 Claus Bue – Lærer Jansen
 Søren Spanning – Bent
 Ole Stephensen – Amigo
 Torben Zeller – Postbud
 Jarl Forsman – Postmester
 Henrik Koefoed – Politimand
 Lene Brøndum – Kvinde som køber juletræ
 Jan Hertz – Søren Hansen fra ugeavisen

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Børneserier fra Danmark
TV2 familie-julekalendere
Julekalendere
Jul
Film fra Danmark (administrationskategori)
Danske tv-serier fra 1990'erne
Chok suk og koma

Chok suk og koma er andet og sidste soloalbum af den danske sanger og sangskriver Henrik Hall. Det blev udgivet den 18. februar 2008 på A:larm Music og er produceret af Mikkel Damgaard. Albummet modtog positive anmeldelser, og B.T., Ekstra Bladet og Gaffa kårede albummet som ét af de bedste danske album i 2008. Førstesinglen "Suzuki", blev valgt til P3s Uundgåelige.

Albummets titel referer ifølge Hall til knivdrab. Om albummet fortalte han, "Efter at have læst om mig selv som Mørkemand med en række misantropiske sange og andet godt ville jeg lave en lysere plade denne gang....... det lykkedes ikke rigtig ! Jeg ved ikke rigtig, hvad der sker; men jeg ser nok verden mere som Martin Scorsese end som Morten Korch for jeg er mere til den ubarmhjertige virkelighed end Ringenes Herre, hvor alt går godt, hvis man finder en tryllering".

Modtagelse 
Steffen Jungersen fra B.T. kaldte albummet et "mesterværk" og skrev, at Henrik Hall "maler et lydlandskab, hvor han ofte [...] rammer lige præcis den dér balance mellem næsten ubærlig skønhed og latent fare, som er så sjælden i musik i dag." Musikmagasinet Gaffa gav albummet 5 ud af 6 stjerner og skrev, "Som på Solo er det ikke for sarte eller vinterdepressive sjæle. Henrik Hall kan være socialrealistisk på den hårde måde for dernæst at falde i et dybt sort hul". Jeppe Krogsgaard Christensen fra Berlingske Tidende gav albummet positiv kritik, men følte, at "melodimaterialet kun sjældent krydser grænsen mellem det fine og det formidable", og konkluderede, at Henrik Hall "stadig har sit bedste album foran sig." Politikens Kim Skotte gav albummet 4 ud af 6 stjerner og skrev, "På sit andet album lyder Hall mindre som Love Shop og mere som stædig repræsentant for 80’er-kulturens lurvede glitter og logisk genvakte no future-filosofi", og beskrev tekstsiden som "mindre bastant og mere subtil". Jesper Borchmann fra Soundvenue gav ligeledes albummet, som han kaldte for "elektronisk formørket rockmusik med uforsonlig kant", 4 ud af 6 stjerner. Ekstra Bladet's Thomas Treo gav albummet 4 ud af 6 stjerner og skrev, "Københavnerens helhjertede iver, og den dybereliggende patos i mandens meritter, hæver Hall over musikalsk ligesindede grupper som Spleen United og Nephew, og trods stilfuld stagnering tager man gerne en nat mere med ludere og lommetyve i det skarpe skær af Halls flakkende neon."

Trackliste 
Alt tekst og musik er skrevet af Henrik Hall.

Medvirkende 
 Henrik Hall – tekst, musik, arrangement, vokal, mundharpe, programmering, keyboards, percussion og kor
 Mikkel Damgaard – producer, indspilning, arrangement, synthesizer, klaver, klokkespil, percussion og kor
 Lars Skjærbæk – elektrisk guitar
 Morten Woods – akustisk guitar og kor
 Thomas Risell – bas
 Johan Lei Gellet – trommer
 Frank Ziyanak – kor
 Carsten Heller – mixing
 Jan Eliasson – mastering

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Album fra 2008
Rockalbum fra Danmark
Hugh Mercer (1726-1777)

Hugh Mercer (født 17. januar 1726, død 12. januar 1777), var engelsk soldat og læge, som gjorde tjeneste i den engelske hær under Syvårskrigen.

Under den amerikanske uafhængighedskrig skiftede han side til den kontinentale hær, hvor hans slutrang var brigadegeneral. Mercer var en nær ven af George Washington.

Mercer døde som helt i slaget ved Princeton og blev et samlende symbol for den amerikanske revolution.
 
Det amerikanske fort Mercer er opkaldt efter denne general.

Generaler i Den Kontinentale Hær
Læger fra Storbritannien
Briter i 1700-tallet
Hugh Mercer

Hugh Mercer har flere betydninger:
 Hugh Mercer (1726 - 1777) – brigadegeneral under den amerikanske uafhængighedskrig
 Hugh W. Mercer (1808–1877) – amerikansk sydstatsgeneral
Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg

Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg er det ældste universitet i Tyskland. Det er beliggende i Heidelberg i delstaten Baden-Württemberg. I 2009 havde universitetet ca. 26.000 indskrevne studerende. 

Universitetet blev grundlagt i 1386 af kurfyrste Ruprecht I af Pfalz som det tredje universitet i det tysk-romerske rige. Det bestod dengang af fire fakulteter – teologi, jura, medicin og filosofi. I 1890 etableredes et naturvidenskabeligt fakulutet. Strukturen er omdannet to gange siden; senest i 2002, hvorefter universitetet har haft 12 fakulteter. 

Listen over alumner fra universitetet er alenlang og omfatter bl.a. tidligere kansler Helmut Kohl og komponisten Robert Schumann. Sociologen Max Weber var ansat ved universitetet. 56 Nobelprismodtagere har haft forbindelse med enten universitetet eller byen Heidelberg.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Universitets hjemmeside

Etableret i 1386
Universiteter i Tyskland
Uddannelse i Baden-Württemberg
Heidelberg
Wien Südbahnhof

Wien Südbahnhof var en banegård i den østrigske hovedstad Wien. Den var beliggende i bydelen Favoriten (10. bezirk), og var indtil den blev lukket den 13. december 2009 Østrigs største banegård.

Banegården erstattes af en ny hovedbanegård (Wien Hauptbahnhof), der tages etapevis i brug fra 2012 og forventes helt færdig i 2015. Indtil den nye banegård står færdig, flyttes togtrafikken på sydbanen til Bahnhof Wien Meidling, mens der er etableret en provisorisk banegård med navnet Wien Südbahnhof (Ostbahn) til at håndtere trafikken på østbanen.

Südbahnhof lå syd for Wiens centrum ved slottet Belvedere, og banegården var delt i to dele: Hoveddelen der betjente sydbanen mod Graz og Klagenfurt, og den såkaldte østside der betjente tog fra bl.a. Bratislava og Budapest samt nordbanens tog fra Brno.
Südbahnhof blev etableret i årene 1841 – 1846 med banegårdene Gloggnitzer Bahnhof, der var udgangspunkt for sydbanen og Raaber Bahnhof, der var udgangspunkt for østbanen. Banegårdene blev opført i klassicistisk stil af Mathias von Schönerer og lå som to symmestriske banegårde.

På grund af den stigende trafik byggede man en ny banegård til erstatning for Gloggnittzer Bahnhof. Denne banegård, der fik navnet Südbahnhof, stod færdig i 1874 – året efter verdensudstillingen i Wien 1873. Den var bygget i neorenæssancestil af sydbanens chefarkitekt Wilhelm von Flattich. Banegården var arkitektonisk og teknisk et værdifuldt stykke østrigsk jernbanearkitektur fra 2. halvdel af det 19. århundrede.

I 1950'erne besluttede Österreichische Bundesbahnen (ÖBB) at modernisere hele banegårdsarealet, hvor nordbanen og sydbanen skulle bygges under samme tag. Den nye südbahnhof blev bygget i perioden 1955 – 1961, og var bygget i flere plan. Østbanens perroner kunne nås fra banegårdens 1. sal mens sydbanens perroner lå vinkelret til østbanens perroner på 2. sal.

Sydbahnhof
Ussy

Ussy er en kommune i Calvados-departamentet i the Basse-Normandie. I 2006 havde kommunen 847 indbyggere, og et areal på 8,68 km². Kommunens borgmester, Françoise Kedziora, blev valgt i 2008, og kan sidde på posten til 2014.

Demografi 

Byer i Calvados