kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svensk Wikipedia

Svensk Wikipedia blev lanceret 3. maj 2001 og rundede den 13. december 2008 300.000 artikler og havde i juni 2010 over 359.000 artikler. Den 15. juni 2013 kom antallet af artikler op på 1 million. I 2014 passerede den svenske Wikipedia den hollandske som den næststørste, og den 6. september 2015 kom den op på 2 mio. artikler. I november 2016 var den svensksprogede wikipedia den næststørste udgave af Wikipedia efter Engelsk Wikipedia, men er senere blevet overhalet af Cebuano Wikipedia. Den hurtige vækst skyldes primært, at mere end tre millioner artikler er blevet oprettet automatisk med bots på baggrund af databaser.

Historie 

Oprindeligt konkurerede  Svensk Wikipedia med susning.nu, en wiki skabt af Lars Aronsson i 2001. susning.nu var den 28. maj 2003 verdens næststørste wiki. På grund af flere kontroverser bl.a. indsigelser mod Aronssons afgørelse om at tillade reklame på sitet, og manglen på rette værktøjer til at hærværksbekæmpelse, skiftede flere bidragydere over til svensk Wikipedia i 2002, og senere fulgte flere efter. I april 2004 blev susning.nus redigeringsfunktioner lukket ned for alle andre end en håndfuld brugere, hvilket yderligere øgede strømmen til svensk Wikipedia. Fra 14. januar 2005 havde svensk Wikipedias flere artiker end susning.nu.

Fra februar 2012 til november 2016 benyttede Lars Sverker Johansson sin bot Lsjbot til automatisk at oprette artikler på basis af digitale kilder og databaser. I alt oprettede den lidt over tre millioner artikler på Svensk Wikipedia.

Milepæle

Egenskaber 
Svensk Wikipedia adskiller sig fra dansk Wikipedia på bl.a. følgende områder:
 Det er ikke muligt at uploade billeder eller andre mediefiler lokalt til svensk Wikipedia. Alle uploads foregår direkte til Commons.
 Administratorerne vælges for ét år ad gangen.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Wikipedia efter sprog
Etableret i 2001
Orochimaru

er en figur fra manga- og animeserien Naruto.

Orochimaru er den store slyngel i hele Naruto serien. Han er en af de tre sagnomspundne, hvilket vil sige, at han er utrolig stærk. De eneste der reelt set kan hamle op med ham er de to andre sagnomspundne ninjaer, Jiraiya og Tsunade, samt nogle få andre. Orochimaru kan hidkalde slanger af alle størrelser (her medregnes de, der kan knuse en hel by ved at lægge sig ned), som han bruger i kamp. Han stoler kun på Kabuto, som er søn af en afdød ninja-læge. Da Orochimaru dræber Den 3. Hokage sørger Hiruzen for, at Orochimaru aldrig mere kan bruge fingersegl. Efter det opsøger Orochimaru Tsunade, som er den anden af de tre sagnomspundne. Hun er et vidunder i lægevidenskab, og Orochimaru vil have hende til at helbrede sine arme, men hun nægter og bliver reddet af Jiraiya. Det udvikler sig til en kamp, hvor Orochimaru flygter sammen med Kabuto.

Referencer 

Figurer fra Naruto
Serdab

En serdab (Arabisk for "kælder") er en konstruktion fra Det gamle Egypten, der var et kammer for Ka statuer af en afdød farao. Serdaber blev benyttet under Det gamle kongerige. En serdab er et lukket kammer med en smal sprække eller hul, der lod den afdødes sjæl bevæge sig frit.
Disse huller lukker også lugten af ofringer ind til den afdødes statue.

Kilder og Referencer 
Bard, KA (1999). Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt. NY, NY: Routledge. .

Egypten i antikken
F.M.E. Fabritius de Tengnagel

Frederik Michael Ernst Fabritius de Tengnagel (2. januar 1781 på Vejlegård på Fyn – 27. maj 1849 i København) var en dansk kunstmaler og officer.

Han var søn af kammerherre Michael Fabritius de Tengnagel og Adolphine født Leth. Efter forældrenes ønske gik han den militære vej og tjente som officer ved de fynske lette dragoner, indtil han i 1813 tog sin afsked for ganske at hellige sig kunsten. Uagtet han var over 30 år, begyndte han at tage undervisning hos Jens Peter Møller. Han begyndte dog først at udstille i 1820. En lille udenlandsrejse til Tyskland i 1823, hvor han besøgte sin kammerat fra Møllers Malerstue, Landskabsmaleren J.C. Dahl, spores i de derefter udstillede billeder og gjorde ham det muligt, efter Akademiets regler, at blive agreeret 1827, hvorefter han 1828 blev medlem af Kunstakademiet på værket Et vinterlandskab fra Langeland. Han var uden fremragende talent, men havde sin specialitet i vinterstykker ved dagslys eller måneskin, for en del efter datidens skik "komponerede". Ved en vis farvevirkning og vistnok noget overfladisk stemning vandt de en yndest hos publikum, som hans andre arbejder ikke formåede at fremkalde. Han var 1823 blevet udnævnt til krigsråd og døde ugift 27. maj 1849.

Han er begravet på Vejlev Kirkegård.

 

Den danske guldalder
Malere fra Danmark
F.M.E.
Officerer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Fyn
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Medlemmer af Det Kongelige Akademi for de Skønne Kunster
Michael Fabritius de Tengnagel

Michael Fabritius de Tengnagel (10. august 1739 i København – 26. august 1815 i Odense) var en dansk kammerherre, generalkrigskommisær og godsejer til Vejlegård.

Han var søn af Michael Fabritius. Sammen med broderen, hofagent Conrad Alexander Fabritius adledes han den 4. september 1778 med navnet Fabritius de Tengnagel. Han blev 1761 kornet reformé i Neubergs hvervede infanteriregiment, 1762 virkelig kornet og samme år ritmester, 1763 forflyttet som sekondritmester til holstenske kyrassérregiment og 1765 afskediget med majors karakter. Han blev 1768 konferensråd, 1780 krigskommissær i Langelands og Fyns distrikt, 1781 karakteriseret generalkrigskommissær, afgik 1790 og blev 1800 kammerherre.

Michael Fabritius de Tengnagel var gift med Adolphine de Leth, født 1746, død 1797, datter af generalløjtnant Mathias de Leth til Sanderumgård.

De fik blandt andre børnene:

 Mathias Leth Fabritius de Tengnagel, major i hæren
 Frederik Michael Ernst Fabritius de Tengnagel, kunstmaler og krigsråd
 Elisabeth Reinhardine Fabritius de Tengnagel (1775 – 20. august 1856) oo Hans Lindholm, viceadmiral

Kilder 
 Danmarks Adels Aarbog 1920.

Godsejere fra Danmark
Michael
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Kavaleriofficerer fra Danmark
Krigskommissærer fra Danmark
Personer fra København
Kammerherrer fra Danmark
Konferensråder fra Danmark
Mathias Leth Fabritius de Tengnagel

Mathias Leth Fabritius de Tengnagel (11. august 1770 på Vejlegård – 7. maj 1859 i Odense) var en dansk officer.

Han var søn af Michael Fabritius de Tengnagel og Adolphine de Leth. Hans broder var kunstneren F.M.E. Fabritius de Tengnagel. Han var 4. besidder af det Rosenfeldtske Fideikommis, blev 1783 kornet à la suite i fyenske Rytter-Regiment, 1788 virkelig fændrik og virkelig sekondløjtnant, 1791 virkelig premierløjtnant, 1795 karakteriseret ritmester, 1802 sekondritmester, 1806 eskadronchef, fik 1807 reserveret majors anciennetet, blev 1808 karakteriseret major og 1812 premiermajor og fik afsked 1813.

29. september 1836 ægtede han i Sankt Knuds Kirke Wilhelmine Frederikke Augusta von Rømer (14. oktober 1814 – ?), datter af oberst Frederik Henrik Christian von Rømer.

Kilder 
 Danmarks Adels Aarbog 1920.

Mathias Leth
Kavaleriofficerer fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Reinhard Iselin

Reinhard baron (von) Iselin (5. april 1715 i Brugg, Schweiz – 10. april 1781) var en schweizisk-dansk handelsmand, baron og godsejer.

Iselin fødtes 5. april 1715 i den lille by Brugg i Kanton Aargau i Schweiz, hvor faderen var gæstgiver. For at oplæres i købmandsfaget sendtes Iselin til handelshuset Gemusæus i faderens tidligere hjemsted, Basel. Efter endt læretid tog han til Køln, hvorfra han 1740 drog til København. Her fik han ansættelse som handelsbetjent i Michael Fabritius' og Johan Frederik Wævers bekendte kontor, hvor han med megen duelighed tog sig af forretningerne. 9 år efter nedsatte Iselin, der var kommet til byen uden formue, sig som købmand og chef for et handelshus, der under firmanavnet R. Iselin & Co. blev et af de betydeligste i landet. Iselin var interessent i de fleste af vore store handelskompagnier og 1759-69 medlem af direktionen for det mægtigste af dem, det asiatiske. Også på industrielle områder sporedes Iselins virkelyst. 1754 deltog han i oprettelsen af en klædefabrik, året efter fik han privilegium på et kattuntrykkeri på Christiansholm; i 1772 købte han det Outerlooske Garveri, senere drev han et sukkerraffinaderi i København, og i Frolands Jernværker havde han en meget stor part. Iselin, der allerede var rig og i stor handelsvirksomhed, styrkede yderligere sin indflydelse ved 9. februar 1752 at ægte sin forrige principals datter Anna Elisabeth Fabritius (1735-1786), hvorved han besvogredes med flere fornemme og ansete slægter. Selv steg han 1766 til etatsråd, 1769 til konferensråd og benådedes endog 1776 med optagelsen i den danske friherrestand, hvortil dog datterens giftermål samme år med grev Rantzau synes at have givet stødet. Året efter ramtes Iselin af et apoplektisk anfald. Hustruen fik bevilling til i hans sted at lede handelen og styre hans ejendomme og oprettede 1781, støttet til mandens tidligere udtalte ønske, af hans store godser i Vordingborgs omegn Stamhusene Iselingen (opkaldt efter manden) og Rosenfeldt for deres 2 døtre, Marie Margrethe, gift med kammerherre Christian Frederik Ernst greve Rantzau, og Anna Elisabeth, gift med kammerherre, amtmand Pierre Antoine Gérard Bosc de la Calmette. Foruden nævnte godser og fabrikker ejede Iselin også Rosendal og Rosenvænget ved København og et lyststed i Kongens Lyngby. Iselin, der hørte til den tysk reformerte menighed, døde 10. april 1781. Enken ægtede 10. august 1783 den rige generalmajor Johan Frederik Classen. Også indirekte har Iselin indvirket på vor handels udvikling ved at indkalde flere dygtige schweiziske handelsmænd, hvoriblandt stamfaderen til familien Frølich her i landet, hans søstersøn agent Johan Jacob Frølich.

Kilder 
 Dansk Biografisk Leksikon

Godsejere fra Danmark
Personer fra Basel
Baroner fra Danmark
Erhvervsfolk fra Schweiz
Grosserere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Konferensråder fra Danmark
Ludwig Casimir von Isenburg-Büdingen

Ludwig Casimir rigsgreve von Isenburg-Büdingen (født 25. august 1710, død 15. december 1775) var en tysk greve i dansk tjeneste. Broder til Gustav Friedrich von Isenburg-Büdingen.

Også han havde været i dansk tjeneste, hvor han i en alder af 23 år var blevet kammerherre, hvid ridder og kaptajn i Livgarden til Fods. 1734-35 deltog han i felttoget ved Rhinen, først som generaladjudant hos cfor det danske hjælpekorps, general Bernhard Joachim von Mørner, siden som oberst reformé ved 2. jyske Rytterregiment. Året efter blev han chef for Livregiment til hest. Hans rorudsætninger for at beklæde en sådan stilling var selvfølgelig kun små og blev ikke større ved, at han i reglen opholdt sig i København, medens hans regiment garnisonerede i Holsten. 1741-42 var han dog med dette ved hjælpekorpset i Hannover. Men var hans anseelse som regimentschef ikke stor, så var han så meget mere velset ved hoffet. Han var en overordentlig elegant og indtagende verdensmand og benyttedes flere gange til overordentlige sendelser til fremmede hoffer (Hannover, Sankt Petersborg). 1744 blev han generalmajor, men ved Christian 6.s død var hans rolle udspillet. I oktober 1746 fik han afsked efter ansøgning og af helbredshensyn; men den store gæld, hvori han stod til kongens kasse, har vel nok haft del deri. Nu privatiserede han og førte et temmelig vildt liv, indtil han 1768 fulgte sin broder som regent i Büdingen. Allerede 24. september samme år ægtede han dennes enke, som, da grev L. C. var død 15. december 1775, giftede sig 3. gang 26. juni 1777 med Dr. med. Friedrich Wend (f. 1738 d. 1818), professor ved Universitetet i Erlangen. Hun døde 9. januar 1783, kun efterladende børn af 3. ægteskab.

Kilder 
 Dansk Biografisk Leksikon

Militærfolk fra Tyskland
Generalmajorer fra Danmark
Gesandter fra Danmark
Grever fra Tyskland
Pietister
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
HMS Aurora (1887)

Den engelske panserkrydser Aurora var bygget af stål, og Orlando-klassen på syv skibe var større udgaver af den beskyttede krydser Mersey, men forsynet med sidepanser. Sammenlignet med den foregående Imperieuse-klasse var sejlrigningen droppet fra starten, og det kom der nogle langt mere vellykkede skibe ud af. Imidlertid indtraf der samme problemer som under bygningen af den klasse, i og med at skibene blev tungere end planlagt, og dermed kom til at ligge dybere i vandet, hvorved sidepanseret blev næsten værdiløst. I Royal Navy tog man konsekvensen af denne udvikling og byggede ikke flere krydsere med sidepanser (dvs. panserkrydsere) i en periode på næsten 10 år.

På deres prøvetogter var alle skibene hurtigere end de bestilte 18 knob, idet de nåede mellem 18,8 knob (Australia) og 19,4 knob (Undaunted).

Aurora var det ottende af foreløbigt 11 skibe i den britisk flåde med dette navn. Aurora er den romerske gudinde for morgenrøden, overtaget fra den græske gudinde Eos.

Tjeneste 
Aurora blev først indlemmet i Kanalflåden, der opererede i den Engelske Kanal. I 1893 blev den en del af Kystvagtseskadren, og i 1899 blev den sendt til eskadren i Kina. Aurora blev solgt i 1907.

Kilder 
 Roger Chesneau, Eugène M. Koleśnik, N. J. M. Campbell. Conway's All The World's Fighting Ships 1860-1905, Udgivet 1979, 

Krydsere fra Storbritannien
Chandrika Kumaratunga

Chandrika Kumaratunga (født 29. juni 1945 i Ceylon, nu Sri Lanka) er en srilankansk politiker, der var landets femte præsident fra 12. november 1994 til 19. november 2005. Kumaratunga var valgt for Sri Lanka Freedom Party.

Hun er uddannet i statskundskab fra Institut d'études politiques de Paris og var den første kvindelige præsident på Sri Lanka. I 2005 blev hun efterfulgt af Mahinda Rajapaksa.

Både hendes far Solomon Bandaranaike og hendes mor Sirimavo Bandaranaike var statsministre i Sri Lanka. Moderen blev verdens første kvindelige valgte regeringsleder, da hun blev statsminister i 1960.

Eksterne henvisninger 

Kvindelige regeringschefer
Præsidenter af Sri Lanka
Küps

Küps er en købstad i Landkreis Kronach i Regierungsbezirk Oberfranken i den tyske delstat Bayern.

Geografi 
Küps ligger i Naturpark Frankenwald ved floden Rodach. Gennem kommunen løber også Krebsbach, der løber ud i Rodach.

Landsbyer og bebyggelser

Historie 
Küps er nævnt første gang 8. Juli 1151.

Eksterne henvisninger 

Frankenwald
Harry Dessau

Harry Dessau (8. juli 1862 i Horsens – 27. juni 1915 i Odense) var en dansk erhvervsleder. Hans brødre Benny, Hartvig og Martin Dessau blev også store erhvervsledere.

Harry Dessau var født i Horsens som søn af mægler Salomon Dessau (død 1869) og hustru Flora født Meyer. Efter fra 1876 at være uddannet i manufakturfaget oprettede han bomuldsvæveriet Odense ny Dampvæveri, der senere sammen med Mogensens Spinderi omdannedes til N.S. Mogensen og Dessaus Væverier, for hvilket Dessau blev administrerende direktør. I denne egenskab udfoldede han en betydelig virksomhed, dels som medlem af Industriens Toldudvalg, dels som medlem af Arbejdsgiverforeningens hovedbestyrelse.

Dessau var desuden medstifter af og senere formand for Textilfabrikantforeningen, medlem af Industrifagene og medlem af sammes forretningsudvalg, formand for Østifternes afdeling i Fællesrepræsentationen for dansk Industri og Haandværk. Dessau deltog med stor interesse i det kommunale og politiske Liv som udpræget konservativ og protektionist. Ved sin død var han formand for Prisreguleringskommissionen for Odense.

Han var gift med Frederikke, født Nathansen den 24. juli i Randers.

Han er begravet på Mosaisk Gravplads i Odense.

Kilder 
 Salmonsens Konversationsleksikon
 Kraks Blå Bog 1912

Eksterne henvisninger 
 

Personer fra Horsens
Foreningsformænd fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Jøder fra Danmark
Fabrikanter fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Martin Dessau

Martin Dessau (22. januar 1865 i Horsens – 6. november 1919 i Hellerup) var en dansk erhvervsleder, etatsråd og direktør i B&W. Hans brødre Harry, Hartvig og Benny Dessau blev også store erhvervsledere.

Martin Dessau var født i Horsens som søn af mægler Salomon Dessau (død 1869) og hustru Flora født Meyer. Han kom i hovedstaden 1879 på kontoret hos Philip W. Heyman, der besad Københavns Svineslagteri, og blev 18 år gammel først rejsende i Danmark for Heyman og 1885 bestyrer af det af Heyman overtagne Fyens Svineslagteri i Assens. Denne stilling fratrådte han i 1888 for at overtage pladsen som direktør for Slagelse Andelssvineslagteri, i hvilken egenskab han fungerede som dommer over svin ved dyrskuer og landmandsforsamlingen i Randers. 1894 fik han af Odense Byråd sammen med Adolf Küster en koncession på anlæg og drift af et offentligt slagtehus med tilhørende kødkontrolstationer for Odense by og drev disse virksomheder i forbindelse med et eksportslagteri og et svineslagteri, indtil han i 1897 solgte hele foretagendet til andelsselskabet Odense offentlige Slagtehuse og Eksportslagteri.

Den 1. september 1897 begyndte et nyt kapitel, idet han tiltrådte stillingen som forretningskyndig direktør i aktieselskabet Burmeister & Wains maskin- og skibsbyggeri, og fra 1908 blev han direktør i denne virksomheds datterselskab, Burmeister & Wains Export Kompagni, der tilvirkede mælketransportspande og andre pressede stålvarer. I 1905 lykkedes det Dessau at skaffe fornøden garantikapital til at afholde De samvirkende sjællandske Landboforeningers store jubilæumsdyrskue i Fælledparken i København.

Martin Dessau købte landstedet Eltham på Strandvejen 34 i Hellerup, der lå tæt ved broderen Benny Dessaus direktørvilla på Strandvejen 46 ved Tuborg. Begge villaer er siden revet ned.

Gift 1. gang 29. juli 1890 i København (Mosaisk Trossamfund.) med Bodil Inge Goldschmidt, født 17. juli.1872 i København (Mosaisk Trossamfund.), død 13. november1897 i Hellerup, datter af fabrikant Bendix (Benny) Moses Goldschmidt (1834-1901) og Dora Levy (1842-1924).

Gift 2. gang 16. maj.1902 i Kbh. (borgerlig vielse) med Ellen Margrete Salomonsen, født 28.september.1881 i København. (Mosaisk Trossamfund), død 27.februar.1916 i Hellerup, datter af dr. med., senere professor C. J. S. (1847-1924) og Ellen P. Henriques (1857-1920).

Formand for Dansk Orchidé Selskab 1909, Venstres kandidat ved folketingsvalget i Slagelsekredsen 1906, formand for aktieselskabet Hørsholm Klædefabriks bestyrelse, medlem af Nordisk Brandforsikrings repræsentantskab.

Han er begravet på Mosaisk Vestre Begravelsesplads.

Kilder 
 Salmonsens Konversationsleksikon
 Kraks Blå Bog 1912

Eksterne henvisninger 
 

Personer fra Horsens
Foreningsformænd fra Danmark
Personer fra Hellerup
Politikere fra Venstre
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Tidligere folketingskandidater fra Venstre
Jøder fra Danmark
Fabrikanter fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer med tilknytning til Burmeister & Wain
Etatsråder fra Danmark
Philip W. Heyman

Philip Wulff Heyman (født 15. november 1837 i København, død 15. december 1893 sammesteds) var en dansk direktør, Tuborgs grundlægger og bror til Isaac W. Heyman. Heyman var jødisk og er begravet på Mosaisk Vestre Begravelsesplads i København.

Karriere 
1858 etablerede Heyman i København en smørforretning, som snart tog et betydeligt opsving, navnlig efter at han et par år senere var begyndt at eksportere dansk smør til Storbritannien. 1864 begyndte han som den første i Danmark at pakke smør hermetisk i blikdåser og sende det til oversøiske steder. 1866 anlagde han sammen med handelsfirmaet H. Puggaard & Co. Københavns Svineslagteri, som han senere blev eneejer af, og han anlagde efterhånden flere svineslagterier i Varde, Assens og Malmø. Til fremme af disse virksomheder udførte han et betydeligt arbejde for forbedring af svineracerne i Danmark for bl.a. at møde de krav, som blev stillet af det engelske flæskemarked. Heyman støttede Martin Dessaus karriere og gjorde ham bl.a. til direktør for slagteriet i Assens.

Heyman var medstifter af aktieselskabet Tuborgs Fabrikker den 13. maj 1873 og påtog sig senere, ved siden af sin egen omfattende virksomhed, stillingen som direktør for bryggeriet på et tidspunkt, da dette foretagende var stærkt i forfald under Leopold Damms ledelse. Han samlede hele virksomheden i ølbryggeriet og arbejdede dette op til et af de største og mest ansete i Danmark med kendte ølmærker som Rød Tuborg (lanceret 1875) og Grøn Tuborg (lanceret 1880).

Heyman var et stort forretningstalent. Ved dristighed, foretagsomhed og stor arbejdsomhed erhvervede han sig efterhånden en meget betydelig formue. Samtidig øvede han en udstrakt velgørenhed. Han deltog ikke meget i det offentlige liv, da han var for optaget af sin private virksomhed til at påtage sig noget som helst borgerligt tillidshverv.

Familie 
En af Heymans døtre, Paula, blev gift med Benny Dessau, der var blevet ansat i Tuborg i 1891, og som efterfulgte Heyman på direktørposten. Sønnen Aage Heyman (1869-1960) overtog faderens øvrige virksomheder (svineslagterier i ind- og udland). To andre døtre var knyttet til kunsten: Billedhuggeren Gerda Madvig og Jenny Seligmann, gift med maleren Georg Seligmann.

Hæder 
Heyman blev Ridder af Dannebrog 1885 og etatsråd 1892.

Philip Heymans Allé i Tuborg Havn er opkaldt efter ham.

Gengivelser 
Han er gengivet i buste af Ludvig Brandstrup, portrætteret på Kristian Zahrtmanns Monsignorens Besøg (1876-78, studie hertil 1878) og på P.S. Krøyers Børsbillede (1895).

Kilder 
 Salmonsens Konversationsleksikon
 Karl Meyer, De forenede Bryggerier 1871—1916, 1916.

Eksterne henvisninger 
 

Danskere i 1800-tallet
Personer fra København
Riddere af Dannebrog
Bryggere fra Danmark
Tuborg
Jøder fra Danmark
Fabrikanter fra Danmark
Grosserere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Etatsråder fra Danmark
Isaac W. Heyman

Isaac Wulff Heyman (1. november 1818 i København – 19. juni 1884 sammedsteds) var en dansk erhvervsleder, borgerrepræsentant i København og broder til Philip W. Heyman.

Isaac W. Heyman etablerede sig atten år gammel som vekselerer i hovedstaden sammen med I.M. Levin og arbejdede her i en halv snes år i en gunstig periode. I 1848 udtrådte han af firmaet og arbejdede i nogle år som vekselmægler, hvorved han fik opbygget en stor formue, som han yderligere satte til at arbejde gennem ejendomshandel og ved anbringelse i byggeprojekter og forskellige industrielle virksomheder.

Sammen med sin far anlagde han i 1853 Bryggeriet Svanholm, som bryggede bajersk øl. Han drev bryggeriet til sin død og udvidede det bl.a. med en pavillon. I 1892 indgik det i De forenede Bryggerier. Endvidere anlagde han den kemiske fabrik Sophiehaab og var en tid medejer af Christianshavns Dampmølle, ligesom han øvede stor indflydelse i Københavns Grundejerforening, hvor han var næstformand 1865-81 og formand 1881-84.

1862 var Heyman medstifter af Industribanken, i hvis repræsentantskab han havde sæde til 1880, de tre sidste år som formand. 1878 overtog han sammen med C.A. Olesen Roeskilde Spritfabrik, der blev moderniseret, og som i 1881 blev opslugt af De danske Spritfabrikker.

Han var desuden 1871-1880 medlem af Københavns Borgerrepræsentation. Han oprettede flere velgørende stiftelser og legater. Inden for den jødiske menighed var han meget virksom, bl.a. som medlem af repræsentantskabet og som bestyrelsesmedlem i flere af menighedens velgørende foreninger. 

Heyman blev kommerceråd 1861, etatsråd 1882, Ridder af Dannebrog 1865 og Dannebrogsmand 1869. 

Han er begravet på Mosaisk Nordre Begravelsesplads.

Han er malet af David Monies (i familieeje) og af Andreas Herman Hunæus 1852. Pennetegning af Victor Hansen ca. 1884. Træsnit 1871. Litografi.

Kilder 
 E. Meyer, "Isaac Wulff Heyman", i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), Dansk Biografisk Leksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1932-44.
 Salmonsens Konversationsleksikon

Eksterne henvisninger 
 

Bankierer fra Danmark
Legatstiftere fra Danmark
Foreningsformænd fra Danmark
Personer fra København
Medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation i 1800-tallet
Filantroper fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Jøder fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Fabrikanter fra Danmark
Etatsråder fra Danmark