kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Roger Sessions

Roger Huntington Sessions (28. december 1896 i Brooklyn , New York – 16. marts 1985 i Princeton , New Jersey) var en amerikansk komponist.

Har skrevet 9 symfonier og to operaer samt en violinkoncert, en klaverkoncert, og orkestermusik.

Han fulgte tidens strømninger og anvendte i sin violinsonate fra 1953 tolvtonesats for første gang, men forskrev sig dog aldrig til denne teknik. Sessions er en af Amerikas mest originale Komponister gennem tiden , og har undervist mange af eftertidens Komponister.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1927) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1946) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1957) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (1958) - for orkester
 Symfoni nr. 5 (1964) - for orkester
 Symfoni nr. 6 (1966, Rev. 1977) - for orkester
 Symfoni nr. 7 (1967) - for orkester
 Symfoni nr. 8 (1968) - for orkester
 Symfoni nr. 9 (1978-1980) - for orkester
 Koncert (1981) - for orkester
 Violinkoncert (1935) - for violin og orkester
 Klaverkoncert (1956) - for klaver og orkester
 "De sorte masker" (1928) (Orkester suite) - for orkester
 "Rapsodi" (1970) - for orkester
 "Montezuma" (1940-1963) - opera
 "When Lilacs Last In The Dooryard Bloom´d" (1971) - Rekviem 
 2 Strygekvarteter (1936, 1951) 
 "Sider fra en dagbog" (1940) - for klaver

Eksterne henvisninger 
 The Roger Sessions Society 

Komponister fra USA
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Nikos Skalkottas

Nikos Skalkottas (født 21. marts 1904 i Halkis, Grækenland, død 20. september 1949 i Athen, Grækenland) var en græsk komponist.

Han var fra 1921 til 1933 bosat i Berlin. 

Hans værker er for det meste komponeret med tolvtone-teknik.

Han har komponeret 2 symfonier, sinfonietta, klaverkoncerter, violinkoncert etc.

Udvalgte værker 

 Symfoni (i en sats) (1943-1944) - for stort orkester
 Klassisk Symfoni (1947) - for blæserorkester, 2 harper og strygeinstrumenter
 Symfonisk suite nr. 1 (1935) - for orkester
 Symfonisk suite nr. 2 (1945-1946-1949) - for orkester
 Sinfonietta (1948-1949) - for orkester
 3 Klaverkoncerter (1931, 1937, 1939) - for klaver og orkester
 "Odysseus tilbagevenden" (1942) (overture) - for orkester

Eksterne henvisninger 

 En biografi
  Om Nikos Skalkottas på musicweb-international.com

Komponister fra Grækenland
Grækere i 1900-tallet
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Indonesisk (sprog)

Indonesisk eller Bahasa Indonesia er det officielle sprog i Indonesien. Det er baseret på malajisk, der har været områdets lingua franca i århundreder. Der er også nogen påvirkning fra hollandsk, den tidligere koloniherres sprog.

Ortografien var umiddelbart efter uafhængigheden i 1947 påvirket af hollandsk, men ved en retskrivningsreform i 1972 ændredes f.eks. det tidligere oe til u, men i egennavne er det ikke ualmindeligt at se den gamle stavning (Soeharto i stedet for Suharto og Jogjakarta i stedet for Yogyakarta).

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Menneskerettighedserklæringen på indonesisk 

Sprog
Austronesiske sprog
Konkani

Konkani er flertydigt:
Konkani (sprog), et indoarisk sprog
Konkani (folk), en etnisk gruppe i Indien, som taler sproget.
Frøken

Frøken (af gammelt dansk Frøjken, Frøveken af de plattyske diminutiver Vroiken, Vrouweken, altså "lille frue" eller "lille kvinde") er tiltale til en ugift kvinde. Som titel forkortet frk. eller fr. foran navnet (fx frk. Eline Hansen). Indtil ca. 1800 blev "frøken" kun anvendt om ugifte adelsdamer. Ugifte kvinder af folket blev derimod tiltalt med "jomfru". Siden omkring 1850 er "frøken" (blevet brugt om ugifte kvinder i almindelighed og fra 1970'erne om gifte.

"Frøken" var i Danmark før enevældens indførelse (1660) legitime kongedøtres titel, og den skat der blev indkrævet til deres brudeudstyr, hed "frøkenskat". Arild Huitfeldt skriver Adelsfrøjken. Ifølge kong Christian V's adelsprivilegier af 25. maj 1671 fik kun grevers døtre ret til at kaldes "frøken", mens andre adeliges døtre kun måtte kaldes "jomfru", og derfor hedder de adelige stiftelser officielt endnu "jomfruklostre". Ved denne tid begyndte "mademoiselle" at blive brugt til borgerlige piger. Ludvig Holberg gør nar af, at borgerdøtre lader sig kalde "frøken", og i sine komedier (fx Pernilles korte Frøkenstand) kalder han borgerdøtrene "jomfru", når deres forældre ikke er adelige. Frue- og frøkentitlen blev indført for skuespillerinderne ved Det kgl. Teater 1. september 1870 (i stedet for "mademoiselle" og "madame"). Johanne Luise Heiberg var allerede frue pga. sin mands professortitel.

Se også 

 Dame
 Frue
 Jomfru
 Kvinde

Titler
Familie
Emma Jung

Emma Jung (født Emma Marie Rauschenbach; 30. marts 1882 i Schaffhausen i Schweiz – 27. november 1955) var en schweizisk dybdepsykolog og forfatter.
 
Hun blev i 1903 gift med Carl Gustav Jung og er herefter kendt som Emma Jung. De var gift i mere end 50 år og fik fem børn (se under Carl Gustav Jung).

Hun var en af de rigeste arvinger i Schweiz, men fik ingen højere uddannelse. Hendes ægteskab med den ubemidlede Jung var velkomment, da familien gerne ville have en diskret læge til at tilse hendes fars gradvise forværring af den syfilis, han havde pådraget sig ved et sjældent sidespring på forretningsrejse til Budapest.

Jung begyndte at analysere sin kone i 1910. I de seks breve, hun sendte Freud sent i 1911, udviser hun en indgående forståelse af det underbevidste. Hun tolkede med stor klogskab Freuds holdning til hendes mand, og anbefalede ham ikke at se på Jung med en fars blik, men som det ene menneske til det andet. Selv måtte hun leve med, at Jung var populær blandt damerne, og i årevis havde et forhold til Sabina Spielrein.

Emma Jung arbejdede flere år på bogen The Grail Legend (Gralslegenden), men fik den ikke færdig. Den blev skrevet færdig af Marie-Louise von Franz i 1960.

Emma Jung var den første præsident for Der Psychologische Club Zürich, oprettet i 1916. Senere var hun medlem af direktionen for C.G. Jung Institut i Zürich og praktiserede selv som psykoanalytiker. Hun udgav bogen Animus og Anima i 1957 (dansk udgave i 1984).

Noter

Se også 
 Anima

Eksterne lænker 
  Emma Jung: Animus and Anima

Jungs psykologi
Personer fra Schweiz
Tændsats

En tændsats er et andet ord for detonator.
En tændsats' funktion er at detonere sekundære eksplosiver med trykbølge. 
En tændsats består af et primært eksplosiv stof der ved kontakt med flamme og under tryk detonerer med helt op over 5000 m/s, nogle gange bruges der også booster-eksplosiver for at gøre en tændsats kraftigere, som regel bruges PETN som booster.
Eksempler kan være:
 Træktændere.
 Aflastningstændere.
 Elektrisk aktiverede tændere.
 Lunter.

Militær
Jævnstrøm

Jævnstrøm (engelsk: Direct Current, DC) er elektrisk strøm, der altid løber i samme retning. Modsat vekselstrøm, hvor strømmens retning hyppigt vendes. Varierer strømmen meget, men uden at vende retning, kan man tale om pulserende jævnstrøm. 

Den engelske/internationale betegnelse er Direct Current (DC), modsat Alternating Current (AC) for vekselstrøm. Strøm måles i ampere, der er et udtryk for ladning per tid i enhederne coulomb/sekund. Enten måles jævnstrømsdelen eller vekselstrømsdelen. Løber strømmen lige meget frem og tilbage, er jævnstrømmen nul. Er strømmens størrelse helt konstant, er vekselstrømmen nul. Der kan både løbe jævn- og vekselstrøm på samme tid i den samme leder.

Det er sværere at afbryde en jævnstrøm end en vekselstrøm, da der dannes en lysbue/gnist mellem kontakterne. Ved vekselstrøm bliver strømmen ofte nul og slukker derfor selv lysbuen. Derfor kan man nøjes med mindre afbrydere til lysnettet i elinstallationer og el-apparater, end dengang elforsyningen var med jævnspænding.

Batterier er jævnspændingskilder og kan derfor kun levere en jævnstrøm.
Det meste elektronik kører på jævnspænding, og har man ikke et batteri til rådighed, ensretter og udglatter man vekselspændingen til en brugbar jævnspænding. Fordelen ved jævnstrøm er, at man kan oplade batterier (akkumulatorer) og gemme den. En bil kan stå urørt i et stykke tid og vha. oplagret jævnstrøm kan man starte bilen. 

Kirchhoffs 1. lov, kaldet Strømloven, siger, at summen af strømmen til et knudepunkt er lig summen af strømmen fra et knudepunkt – strøm eller elektroner kan ikke forsvinde.

Se også 
 Ohms lov

Eksterne henvisninger 
 Om el-transmission

Elektroniske begreber og fænomener
Elektricitet
Ethan

Ethan (eller ætan (Retskrivningsordbogen)) er en alkan fra den organiske kemi bygget op af carbon- og
hydrogenatomer. Ethan er den anden i rækken af alkaner, efter methan. Ved atmosfærisk tryk er det en usynlig gas uden lugt.

Ethan er et meget vigtigt molekyle for industrien og bruges blandt andet til
plastfremstilling. Den kan også sættes sammen med en OH-gruppe - hvor H-enden i ethan bliver fjernet - og blive til ethanol (sprit), der bl.a. anvendes som husholdningsmiddel og i forskellige drikke for at give en berusende effekt.

Se også 
 Alkaner
 Methan
 Propan
 Butan
 Pentan
 Hexan
 Ethen
 Ethyn
 Ethyl
 Ethanol

Eksterne henvisninger 

 Stor flod af metan og ethan fundet på Saturns måne Titan. Videnskab.dk 2012 

Alkaner
Gasser
Selvet (psykologi)

Selvet er en betegnelse der indgår i mange retninger indenfor psykologien.
Betydningen varierer mellem de forskellige retninger, men generelt refererer det til individets bevidste refleksive personlighed.

Selvet i Jungs psykologi
Ifølge Carl Gustav Jungs dybdepsykologi er selvet den centrale arketype for orden, og er menneskets helhed.
Det indeholder ikke kun den bevidste, men også den ubevidste del af psyken.
Selvet er livets mål, fordi det er det mest fuldstændige udtryk for den skæbnekombination, man kalder individ.

At nå frem til eller få en erkendelse af Selvet, er individuationens ideelle mål, som fælles midtpunkt mellem bevidstheden og det ubevidste. Når dette centrum er fundet og integreret, kan man tale om en afrundet personlighed. En sådan erkendelse vil betyde en total forandring af personens livsindstilling og livsopfattelse. Men, skriver Jolande Jacobi: "Det er en overmåde vanskelig, såvel etisk som intellektuel opgave, hvis løsning på rette måde vel kun lykkes for dem, der er særligt egnet dertil, og som tillige har evnen til udholdenhed."

Drømme fra Selvet kan vise sig i symbolske og (symmetriske) abstrakte former, som fx cirkel, kors, kvadrat, mandala. Eller som ukendte personer med særlig religiøs udstråling.

Selvet i andre sammenhænge
Robert Assagioli har i sin psykosyntese udvidet Selvets begreb. Han betegner det, som Jung kalder Selvet, for 'det bevidste Selv', og mener der er en overbygning, nemlig et 'Højere Selv'. I modsætning til Jung forstår Assagioli det højere Selv som det indre åndelige subjekt, der ikke er tanker, følelser og krop, men et "center af ren bevidsthed og vilje". 

Ifølge vedaerne er Selvet ikke sjælen, forstanden, erindringerne, Jeg'et eller sanserne, men er fuldkommen, oplysning, salighed.

Se også
 Arketype
 Anima 
 Jeg'et 
 Skyggen (psykologi) 
 Drøm
 Solipsisme

Eksterne link og kildehenvisninger 
 Hvad er et 'jeg' egentlig? (Den engelske filosof Julian Baggini's forsøg på en beskrivelse af selvet).

Jungs psykologi
Psykologi
Det indiske køkken

Det indiske køkken kan deles op i tre kategorier med hver sin kogekunst:

Hvede er grundingrediensen af nordindisk mad, hvorimod ris bruges i sydindisk og østindisk mad.

Hovedingredienser og krydderier 

Hovedingredienserne i indisk madlavning er ris, atta (en type groft mel) og mindst 60 forskellige bælgfrugter (mest bønner og linser), hvoraf de vigtiste er chana, toor, urad og mung. Disse bliver brugt næsten ekslusivt til dal, pånær chana, som bliver brugt i karry-retter, kogt hele til morgenmad og lavet til en form for mel, der kaldes besan.

De vigtiste krydderier i indisk madlavning er chilipeber, sorte sennepskorn, spidskommen, gurkemeje, bukkehorn, ingefær, koriander og asafoetida. I søde retter bliver kardemomme, kanel, muskatnød og rose-essens brugt.

Indisk mad i udlandet 

Især Storbritannien har en stor tradition for at lave indisk mad, på grund af den engelske kolonitid i Indien. Dengang England stadig var kolonimagt, fandtes der nogle få indiske restauranter i London, for at servere mad til de officere, der var tilbagevendt fra Indien.

I 1900-tallet kom det andet afsnit i udviklingen af engelsk-indisk madlavning, da familier fra blandt andet Bangladesh flytede til England for at finde arbejde. Nogle af de første restauranter blev åbnet hen ad Londons Brick Lane, som stadig er kendt for dens indiske mad.

I 60'erne blev en stor del uautentiske "indiske" restauranter åbnet, og mange meget populære retter blev opfundet, som f.eks chicken tikka masala. Denne tendens er nu gået den anden vej, og de fleste restauranter serverer i dag mad fra mange forskellige dele af Indien, Bangladesh og Pakistan.

Der er mange der mener at indisk mad er så integreret en del af engelsk mad, at det nærmest kan betragtes som en del af deres madkultur.
Charles Villiers Stanford

Charles Villiers Stanford (30. juni 1852 i Dublin – 29. marts 1924) var en irsk komponist. 

Han var et usædvanligt stort talent som allerede i sin studietid i Cambridge blev leder af universitetets kor og orkester. Til dem skrev han to af sine tidlige værker oratorierne "Resurrection" op. 5 fra 1875 og "Good is Our Hope and Strength" op. 8 fra 1877. Han var en meget produktiv komponist inden for alle genrer, men hans største betydning ligger imidlertid et helt andet sted, da han var en af de vigtigste drivkræfter bag den anden engelske musikalske renæssance i slutningen af 1800-tallet. Som organist, komponist og dirigent (for kor og orkester), havde han forbindelse til alle sider af musiklivet.
Stanford skrev ligeledes 7 symfonier, som hører til hans vigtige kompositioner.

Symfonier  

 Symfoni nr. 1 (i H-dur) (1876) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (i D-mol) "Elegisk" (1879, Rev. 1882) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (i F-mol) "Irsk" (1887) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (i F-dur) (1888) - for orkester
 Symfoni nr. 5 (i D-dur) "L'Allegro ed il Penseroso" (Allegro, glædelig og eftertænksom) (1894) - for orkester
 Symfoni nr. 6 (i Eb-dur) "Til ære for en stor kunstners livsværk: George Frederick Watts" (1905) - for orkester
 Symfoni nr. 7 (i D-mol) (1911) - for orkester

Eksterne henvisninger 

Komponister fra Irland
Klassiske musikere fra Irland
Organister fra Irland
Karlheinz Stockhausen

Karlheinz Stockhausen (født 22. august 1928 i Kerpen, Tyskland, død 5. december 2007 i Kürten-Kettenberg) var en tysk komponist. Han regnes som en af de mest betydende avantgardekomponister fra det 20. århundrede.

Hans tidlige værker bærer præg af påvirkninger fra Igor Stravinsky, Bela Bartok og Schönberg, men han blev hurtigt en markant skikkelse blandt de unge avantgardekomponister, der eksperimenterede med serialisme og elektronisk musik omkring 1950. Lige siden har han udforsket alle musikkens elementer i komplekse og innovative kompositioner af såvel elektronisk som instrumental art. De sidste mange år arbejdede han hovedsageligt på sin store opera-cyklus, Licht, der har selve skabelsen som tema.

Stockhausen blev berygtet i medierne, efter at han udtalte, at terrorangrebet den 11. september 2001 på World Trade Center kunne opfattes som "det største kunstværk, der nogensinde har eksisteret". Dette affødte en skandale og betød store problemer for hans virke. Han har siden gentagne gange hævdet, at det han sagde var, at det var "Lucifers" største kunstværk, og formentlig var det også dét, han mente, idet han tidligere i interviewet havde snakket om Lucifer, der optræder som figur i Licht.

Hovedværker 
 1951 Kreuzspiel (obo, basklarinet, klaver og slagtøj)
 1956 Gesang der Jünglinge im Feuerofen (elektronisk komposition)
 1957 Gruppen (3 orkestre)
 1960 Carré (4 kor og 4 orkestre)
 1960 Kontakte (klaver, slagtøj og bånd)
 1966 Telemusik (elektronisk komposition)
 1962-69 Momente (sopran, fire korgrupper og diverse instrumenter)
 1967 Hymnen (elektronisk komposition)
 1970 Mantra (2 klaverer)
 1974 Inori (solister og orkester)
 1976 Harlekin (klarinet)
 1977 Der Jahreslauf
 1981 Torsdag fra Licht
 1984 Lørdag fra Licht
 1988 Mandag fra Licht
 1993 Tirsdag fra Licht
 1996 Fredag fra Licht

Galleri

Eksterne henvisninger 
 

 stockhausen.org 
 

 

Komponister fra Tyskland
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Elektroniske musikere
Medlemmer af Kungliga Musikaliska Akademien
Personer fra Nordrhein-Westfalen
Tyskere i 1900-tallet
Tyskere i 2000-tallet
Toru Takemitsu

Toru Takemitsu (japansk: 武満 徹 Takemitsu Tōru, (født 8. oktober 1930, død 20. februar 1996) var en japansk komponist.

Han var i mange år den dominerende skikkelse i japansk musik.

Hans musik forener træk af vestlig modernisme med traditionel japansk musik. Selv siger han, at han først forstod traditionel japansk musik, da han havde lært den vestlige avantgarde at kende.

Eksterne henvisninger 
 
 

Komponister fra Japan
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Skygge (flertydig)

Skygge kan henvise til flere artikler:

 Skygge – et område der er mindre oplyst end dets omgivelser
 Regnskygge - læsiden af et bjerg, der ofte er tør, efter stigningsregn på vindsiden har udtørret luften.
 Skygge (Engesvang Sogn) – bebyggelse, ejerlav i Engesvang Sogn
 "Skygge" som slang for øjenskygge (sminke)
 Skygge - kanten på en hat

Se også 
 Skyggen
John Tavener

Sir John Kenneth Tavener (født 28. januar 1944, død 12. november 2013) var en engelsk komponist.

Han vandt stor anseelse hos både publikum og kritikere. Hans musik udviklede sig i en meget personlig, sammensat stil, hvor han lånte flittigt fra mange sider. Hans hymne til Jomfru Maria "The protecting Veil" for cello og strygere fra 1989 bragte ham frem i forreste række af britiske komponister.

Eksterne henvisninger 

Komponister fra England
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Klassiske komponister fra det 21. århundrede
Personer fra London
David Tudor

David Tudor (20. januar 1926 – 13. august 1996) var en amerikansk komponist. Hans kompositioner er ofte elektronisk musik, der kan være meget komplekse, med styring af lyd, lys og laser, og med elementer af dans, teater, tv og film. Han regnes for en af den elektroakustiske musiks pionerer.

Eksterne henvisninger 
 

Komponister fra USA
Skyggen (psykologi)

Skyggen er, som dybdepsykologisk begreb, de sider af personligheden som mennesket ikke vil være ved de har, fx mindreværdige karaktertræk.

Den manifesterer sig i Jeg'et, men i ubevidst form, og er tæt forbundet med instinkt-verdenen. Skyggen personificerer alt det, personen fortrænger ved sig selv, men som vil have indflydelse på vedkommendes tanker, følelser og adfærd.

Menneskets skyggesider dannes tidligt i barndommen som dispositioner der er uforenelige med den livsform eller det miljø, hvorunder man lever. De kan også optræde i kollektiv form, således at en gruppe personer undertrykker følelser og væremåder, fordi de er uforenelige med det omgivende samfunds normer.

Skyggesiderne kan manifestere sig i hverdagen som ubevidste handlinger eller fortalelser. Ofte projicerer man sine skyggesider over på andre personer. Denne projektion kan ske på såvel det personlige som det kollektive/ samfundsmæssige plan ("Det er de andres skyld").

I en dybdepsykologisk analyse vil skyggesiderne ofte være noget af det første, der skal arbejdes med, før man kan arbejde med de modsatkønnede sider (Anima og animus).

Indenfor jungiansk drømmetydning, mener man, at Skyggen oftest optræder som personer af modsat køn med negative karakteregenskaber. Ifølge Jung er det at tage skyggen til sig forbundet med at helbrede adskillelsen mellem det bevidste og det ubevidste.

Skyggen i litteraturen 
Litteraturen har flere eksempler, hvor skygge-begrebet omtales. Bedst kendt er nok H.C.Andersens eventyr Skyggen.

Se også 
 Jeg'et
 Anima
 Selvet
 Arketype
 Carl Gustav Jung

Psykologi
Jungs psykologi
Fartein Valen

Olav Fartein Valen (28. august 1887 – 14. december 1952) var en norsk komponist, søn af en missionær på Madagaskar, men voksede siden op i Norge. Han skrev klaversonater, klaverværker, violinsonater, violinkoncerter, salmer og korværker, skrev herudover fugaer, vokalværker samt en del orkesterværker og 5 symfonier. Man anerkendte hans dygtighed som komponist, men opfattede hans musik som både grim og unorsk, kun en snæver kreds værdsatte hans musik.

Udvalgte værker  

 Symfoni nr. 1 (1937–1939) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1941–1944) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1944–1946) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (1947–1949) - for orkester
 Symfoni nr. 5 (1951) (ufuldendt) - for orkester
 "Pastorale" (1929–1930) - for orkester

Komponister fra Norge
Edgard Varèse

Edgard Victor Achille Varèse (født 22. december 1883, død 6. november 1965) var en fransk-amerikansk komponist og dirigent. Han emigrerede i 1915 til USA. Har bl.a. skrevet operaer, symfoniske værker og rapsodier, ofte med elektronisk lyd og tolvtoneteknik. Han er ofte blevet kaldt støjens komponist, hvilket på mange måder er korrekt, for han var den vigtigste pioner inden for den udvikling der indlemmer støjen som et fuldgyldigt musikalsk udtryksmiddel.

Værker 
 Un grand sommeil noir, sang til tekst af Paul Verlaine for stemme og klaver (1906)
 Amériques for stort orkester (1918–1921; revised 1927)
 Offrandes for sopran og kammerorkester (digte af Vicente Huidobro og José Juan Tablada)(1921)
 Hyperprism for blæsere og slagtøj (1922–1923)
 Octandre for syv blæseinstrumenter og kontrabas (1923)
 Intégrales for blæsere og slagtøj (1924–1925)
 Arcana for stort orkester (1925–1927)
 Ionisation for 13 perkussionister (1929–1931)
 Ecuatorial for basstemme (eller unisont mandskor), bratsch, orgel, slagtøj og theremin; tekst af Francisco Ximénez) (1932–1934)
 Density 21.5 for solofløjte (1936)
 Tuning Up for orkester (udkast 1946; færdiggjort af Chou Wen-Chung, 1998)
 Étude pour espace for sopransolo, kor, 2 klaverer og slagtøj (1947; orkestreret og arrangeret af Chou Wen-chung for blæseinstrumenter og slagtøj til opførelse i 2009) (tekster af Kenneth Patchen, José Juan Tablada og St. John of the Cross)
 Dans for Burgess for kammerensemble (1949)
 Déserts for blæsere, slagtøj og elektronisk bånd (1950–1954)
 La procession de verges for elektronisk bånd (lydspor til Around and About Joan Mirò, instrueret af Thomas Bouchard) (1955)
 Poème électronique for elektronisk bånd (1957–1958)
 Nocturnal for sopran, mandskor og orkester, tekst fra The House of Incest af Anaïs Nin (1961)

Komponister fra Frankrig
Komponister fra USA
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Personer fra Paris
Isang Yun

Isang Yun (født 17. september 1917 i Tongyeong, Sydkorea død 3. november 1995 i Berlin, Tyskland) var en koreansk komponist, fra 1971 tysk statsborger. I sin musik absorberede han træk af vestlig avantgarde, uden dog ganske at opgive sin asiatiske herkomst. Har skrevet orkesterværker, operaer, cellokoncerter, korværker, 5 symfonier og kammermusik.

Udvalgte værker  

 Symfoni nr. 1 (1982-1983) (i fire satser) - for stort orkester 
 Symfoni nr. 2 (1984) (i tre satser) - for orkester 
 Symfoni nr. 3 (1985) (i en sats) - for orkester 
 Symfoni nr. 4 "Sang i mørket" (1986) (i to satser) - for stort orkester 
 Symfoni nr. 5 (1987) (i fem satser) - for høj baryton og stort orkester 
 2 Kammersymfonier (1987, 1989) (nr. 2 "Frihedens ofre") - for orkester
 Symfonisk scene (1960) - for orkester
 "Konturer" (1989) - for stort orkester

Kilde
  Om Isang Yun på musicweb-international.com

Komponister fra Korea
Komponister fra Tyskland
Persona

Persona har flere betydninger.

 Persona (film) – en film af Ingmar Bergman fra 1966
 Persona (psykologi) – et begreb i Jungs psykologi
 Persona non grata – "uønsket person"
 Persona non grata (film) – dokumentarfilm af Oliver Stone fra 2003

Se også
 Maske – persona i antikkens teater