kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Strasburg (Uckermark)

Strasburg er en amtsfri by og kommune i det nordøstlige Tyskland, beliggende i landskabet Uckermark under Landkreis Vorpommern-Greifswald. Landkreis Vorpommern-Greifswald ligger i delstaten Mecklenburg-Vorpommern.

Geografi 
Strasburg er beliggende i Mecklenburg-Vorpommerns sydøstlige del, nær grænsen til delstaten Brandenburg. Morænelandskabet i kommunen har en gennemsnitlig højde på 60-100 m.o.h. men i den nordlige del af kommunen når bakkerne Brohmer Berge en højde på 133 meter. Videre mod nord falder landskabet til Galenbecker See og Friedländer Große Wiese, som er nede ved havets overflade. Bortset fra et par mindre søer uden afløb, som Demenzsee, afvandes bække og grøfter via Mühlbach mod floden Uecker. De nærmeste større byer er Pasewalk og Prenzlau, bycenteret Neubrandenburg og storbyen Stettin i Polen, i hvis metropolregion Strasburg ligger.

Til Strasburg hører landsbyerne Gehren, Neuensund og Schwarzensee med bebyggelserne Klepelshagen og Rosenthal.

Andre bebyggelser er:

Boldshof, Burgwall, Glantzhof, Karlsburg, Karlsfelde, Klepelshagen, Köhnshof, Lauenhagen, Linchenshöh, Ludwigsthal, Luisenburg, Louisfelde, Marienfelde, Muchowshof, Ottilienau, Ravensmühle, Schneidershof, Schönburg, Rosenthal, Schwarzensee-Siedlung, Wilhelmsburg, Wilhelmslust, Ziegelhausen, Zimmermannsmühle.

Nabokommuner 
Nabokopmmuner er (med uret fra nord): Heinrichswalde, Rothemühl, Uckerland, Mildenitz, Groß Miltzow, Schönhausen og Galenbeck.

Trafik 
Byen var tidligere en preussisk grænsebanegård på jernbanen Bützow–Stettin og har i dag et stop på regionalbane- og regionaleksprestog fra Deutschen Bahn AG. Fra banegården i Strasburg udgik også de nu nedlagte jernbaner til Neustrelitz og Prenzlau.

Motorvejen Bundesautobahn 20 fører lige forbi Strasburg og har en tilkørsel fire kilometer væk. Byen ligger også ved Bundesstraße B 104 fra Neubrandenburg mod Stettin.

Kilder og henvisninger 

 Byen websted

Byer i Mecklenburg-Vorpommern
Kommuner i Mecklenburg-Vorpommern
Byer i Kreis Vorpommern-Greifswald
Krückau

Krückau er et vandløb i det nordlige Tyskland i delstaten Holsten. Det er en biflod til Elben.

Slesvig-Holsten
Floder i Tyskland
Christian Sophus de Roepstorff

Christian Sophus de Roepstorff (født 24. januar 1853 i København, død 1922) var en dansk forstmand, bror til Frederik Adolph de Roepstorff.

Han var søn af kaptajnløjtnant Adolph de Roepstorff og dennes første hustru, Charlotte Georgiana Holmes født Farley. Roepstorff blev 1875 forstkandidat, assisterede 1876-80 ved planlægningsarbejder, opholdt sig 1881-87 i udlandet og blev 1888 ansat som plantør ved klitvæsenet. I Tidsskrift for Skovvæsen 1894-97 gav han udførlige Meddelelser om danske Forstkandidater 1798-1897, der også blev udgivet som særtryk. 

4. juli 1882 ægtede han Eisabe Margarethe Georgia Wodschow (født 6. juli 1852, død 1929), datter af prokurator Georg Marinus Hoff Wodschow i Hillerød.

Kilder 
 

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Christian Sophus
Forstmænd fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Frederik Adolph de Roepstorff

Frederik Adolph de Roepstorff (født 25. marts 1842 om bord på et engelsk skib i nærheden af Kap Det Gode Håb, døbt i Kapstaden, myrdet 24. oktober 1883 på Kamorte, Nikobarerne) var en dansk filolog, forfatter og kristen missionær, bror til Christian Sophus de Roepstorff og gift med Christiane de Roepstorff.

Liv 
Han var søn af kaptajnløjtnant Adolph de Roepstorff og dennes første hustru, Charlotte Georgiana Holmes født Farley. Roepstorff blev født om bord på et engelsk skib på rejsen fra Madras til Europa, hvad der gav ham engelsk statsborgerskab. Han blev opdraget i Danmark, var først søkadet, men kom senere i Horsens lærde Skole, hvorfra han blev student 1863. Efter at have taget filosofikum opgav han imidlertid at studere og tog 1867 til Indien for der at bane sig vej ved benyttelse af sin engelske borgerret. Han blev her 1868 ansat som Extra Assistant Superintendent på Andamanerne, 1877 som Assistant Superintendent sammesteds og tillige på Nikobarerne, som han 1871 havde taget i besiddelse på den engelske regerings vegne. På begge øgrupper skulle han primært føre opsyn med de der til forviste straffefanger fra det store sepoy-oprør i Indien. Under et ophold i Danmark ægtede han 11. januar 1872 Hedevig Christiane Willemoës (født 30. november 1843, død i København 21. august 1896), som derefter stod ham trofast bi i hans gerning. I 1878 var han på ny hjemme, men allerede 24. oktober 1883 fandt han døden for morderhånd, idet han blev skudt af en fangen sepoy på Kamorte, en af Nikobarerne, hvor han blev begravet.

Karakter og studier 
Roepstorff var en varmhjertet natur med mange interesser. De indfødte på de øer, hvor han virkede, deres sprog og sæder studerede han med iver, ligesom han efterhånden berigede de etnografiske samlinger dels i København, dels også i Berlin med betydelige gaver. Foruden forskellige mindre etnologiske og sproglige arbejder af ham må fremhæves hans Dictionary of the Nancowry dialect of the Nicobarese language og The Gospel of St. Matthew in Nicobarese, begge efter hans død udgivet af hans enke (Calcutta 1884). Sammen med sin hustru arbejdede han med iver på at undervise de indfødte og udbrede kristendommen blandt dem. 1882 udgav han anonymt en politisk
pjecer Danmark, af en Fader, der vidner om hans varme kærlighed til fædrelandet.

Kilder 
 

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Frederik Adolph
Personer der er blevet myrdet
Danskere i 1800-tallet
Kristne missionærer
Embedsmænd fra Storbritannien
Faglitterære forfattere fra Danmark
Engelsksprogede forfattere fra Danmark
Nationalmuseets indsamlere
Briter i 1800-tallet
Studenter fra Horsens Statsskole
Jacob Jacobsen (skuespiller)

Jacob Jørgen Jacobsen (født 24. maj 1865 i København, død 12. november 1955 smst.) var en dansk journalist, skuespiller, teater- og biogafdirektør. Han var søn af overretsprokurator Johan Herman Jacobsen (1824-1895) og Adelgunde Georgine Marie de Svanenskiold (1841-1912). Student fra Metropolitanskolen 1883, cand. phil. fra Københavns Universitet 1884. Påbegyndte jurastudiet sammesteds, men blev i stedet korrespondent i Paris for Politiken og dagbladet København.

Var en hovedkraft bag realiseringen af Studentersamfundets frie scene. Debuterede som skuespiller på Folketeatret den 14. december 1891 i rollen som konsul Bøje i Otto Benzons Sportsmænd. Virkede ved dette teater indtil 1898, hvor han blev hentet til Dagmarteatret af direktør Martinius Nielsen.

Var i 1905 leder af De Otte, en gruppe af skuespillere fra Dagmarteatret, der havde ambition om at realisere et andelsteater i København og turnerede i Norge og Sverige i sæsonen 1905-06. Da justitsminister P.A. Alberti afviste De Ottes ansøgning om en teaterbevilling og truppen opløstes, blev han fra oktober 1906 tilknyttet Aarhus Teater som sceneinstruktør og skuespiller. Efter stifteren Benjamin Pedersens død i 1908 avancerede han til teaterdirektør, en stilling han bestred indtil 1913, hvor uenigheder med teatrets repræsentantskab kulminerede med hans afgang og han afløstes af Aage Garde.

Fra 1914 til 1920 sceneinstruktør ved Casino og derefter direktør for eget omrejsende teater. Fik i 1924 sammen med Carl Ludvig Emil Jensen bevilling til biografen Colosseum på Nørrebro i København. Drev denne til sin død i 1955, bevillingen overgik siden til Fleming Lynge.

Bearbejdede adskillige udenlandske skuespil til dansk, mest berømmet London i Lygteskær, som blev en kæmpe publikumsucces på Casino og som hustruen Christel Holch medvirkede i.

Gift første gang 30. juni 1896 i Skagen med skuespillerinden Olivia Johanne Margrethe Jørgensen, ægteskabet blev opløst i 1909. Gift anden gang 24. maj 1911 i Farum med skuespillerinden Christel Holch. Far til skuespillerinden Annelise Jacobsen (1921-87) og filminstruktøren Johan Jacobsen (1912-1972).

Begravet på Assistens Kirkegård i Skagen.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 Colosseum-biografen på Biografmuseet.dk 
 Jacob Jacobsen i Den Store Danske
 Jacob Jacobsen i Dansk Forfatterleksikon

Teaterskuespillere fra Danmark
Pierre Lescot

Pierre Lescot (født ca. 1510 i Paris, død 10. september 1578) var en fransk arkitekt, som omplantede den italienske renæssance til Frankrig.

Han stammede fra en fornem slægt og var selv lensmand af Clagny, abbed og kanonikus ved katedralen i Paris. Som hofmand stod han i høj yndest hos kong Henrik II; Pierre de Ronsard har prist ham i et digt. Lærd og uafhængig har han vistnok dyrket arkitekturen som en fornem idræt, men stærkt påvirket fra Italien, hvor han synes at have studeret, blev han dog en hovedmand for højrenæssancens omplantning til Frankrig. I hvor høj grad han deltog i den praktiske udførelse af bygningsværkerne, har været omtvistet; ved sine fleste arbejder havde han en udmærket medarbejder i billedhuggeren Jean Goujon, som udførte den plastiske del af arbejdet.

Fremhæves kan prædikestolen i Saint-Germain d'Auxerrois (1541-44) og den prægtige, nu stærkt ændrede, Fontaine des Innocents (1549) i Paris, samt fra 1546 den ældste, bevarede del af Louvre, nemlig den søndre del af vestre fløj og den tilstødende søndre fløj indtil Pavillon de l'Horloge. Endvidere har han påbegyndt opførelsen af Hôtel de Ligneris (1548-50, det nuværende Hôtel Carnevalet) i Paris, som siden blev ombygget af François Mansart.

Kilder 
 

Arkitekter fra Frankrig
Franskmænd i 1500-tallet
Renæssancearkitekter
Personer fra Paris
Præster fra Frankrig
Lensmænd
François de Bonne de Lesdiguières

François de Bonne de Lesdiguières (født 1. april 1543, død 21. september 1626) var en fransk hærfører, som blev generalmarskal (Maréchal général des camps et armées du roi) og Connétable de France.

François de Bonne, hertug af Lesdiguières tilhørte en notarfamilie og begyndte med at studere jura, men han blev snart træt af dette og blev som 19 årig soldat. Året efter gik han over til den huguenottiske religion. Under de følgende religionskrige kæmpede han stadig på huguenottisk side; ved sin store tapperhed og dygtighed tjente han sig op til forestillingerne og viste da også i disse store evner. Siden blev han guvernør i Dauphiné, hvor han anførte franskmændene under kampene mod Savoyen og Spanien. Han var nøje knyttet til Henrik IV, og han udnævntes af ham i 1609 til marskal; siden blev han i 1611 hertug, og som en af huguenotternes mest ansete mænd virkede han nu for, at de skulle stille sig fredelig over for regeringen. I 1621 blev han generalmarskal. Da det dog kom til kamp, gik han i 1622 over til katolicismen, hvorpå han blev Connétable, modtog Helligåndsordenen og i nogen tid førte de kongelige hære mod sine tidligere trosfæller.

Kilder 
 Munch. P.: 

Hertuger fra Frankrig
Huguenotter
Franskmænd i 1500-tallet
Franskmænd i 1600-tallet
Generalmarskaller af Frankrig
Personer der er konverteret
Uckermark

Uckermark er et  i det nordøstlige Tyskland. Det drejer sig om området i de tidligere  Uckermärkischer Kreis og Stolpirischer Kreis i Mark Brandenburg. Den største del af Uckermark ligger i dag i de tre Landkreise Uckermark, Oberhavel og Barnim i den tyske delstat Brandenburg. En mindre del hører dog til i Vorpommern i delstaten Mecklenburg-Vorpommern. Uckermark opstod formelt ved Landin Traktaten fra  1250, som beskriver overgangen af herredømmet over Uckerland fra de Pommerske hertuger til  Markgrevskabet Brandenburg, der allerede havde overtaget  Uckerland syd for  Welse i 1230. Dette forenede Uckerland (terra ukera) er først da, i  senmiddelalderen blevet betegnet som Uckermark.

Geografi 

Det frugtbare bakkede morænelandskab  krydses af kæden af søer med Ober- og Unteruckersee, og er i den sydlige del overvejende bevokset med 
bøgeskov. Ud over de store Uckerseen er der adskillige mindre søer. De fleste søer er dannet i sidste istid for 15.000 år siden. Den store rigdom af søer er karakteristisk for det unge morænelandskab i den nordøstlige del af  Brandenburg. Alene i biosfærereservatet Schorfheide-Chorin ligger over  250 søer. Mange tilbageblevne klippeblokke, såkaldte vandreblokke, giver belæg for at det stammer fra   gletschere fra Skandinavien.

Uckermark ligger mellem floderne Oder, Welse, Randow, Finow og Havel, uden at disse  udgør grænsen overalt. Området grænser mod nord til Mecklenburg og Pommern, mod øst til Pommern og Neumark, mod syd til  Neumark og Mittelmark (Barnim) samt mod vest til  Mittelmark (Land Löwenberg, Ruppiner Land) og Mecklenburg (Fürstenberger Werder).

Traditionelt regnes byen Prenzlau som hovedby i Uckermark. Andre byer var omkring 1800 Angermünde, Brüssow, Greiffenberg, Joachimsthal, Lychen, Schwedt, Strasburg, Templin, Vierraden og Zehdenick. Flækker var omkring 1800 Boitzenburg, Fredenwalde, Fürstenwerder, Gerswalde, Gramzow, Löcknitz, Niederfinow og Stolpe.

Naturbeskyttelse
I Uckermark ligger mod øst Nationalpark Nedre Odertal. Mod syd ligger biosfærereservatet Schorfheide-Chorin og   UNESCO-verdensnaturområde Naturschutzgebiet Grumsiner Forst/Redernswalde. I vest ligger Naturpark Uckermärkische Seen med et areal på  897 km² og over  220 søer.

Uckermark fik  13. maj 2013 en førstepris for bæredygtighed i en national konkurrence mellem  turistestinationer.

Kilder og henvisninger

 Landkreisen Uckermarks websted

Landskaber i Brandenburg
Sepahan FC

Sepahan Isfahan Football Club er en Iransk fodboldklub fra byen Isfahan. Klubben blev grundlagt i 1953 under navnet Shahin Isfahan Football Club.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside 

Etableret i 1953
Fodboldklubber i Iran
Philibert de l'Orme

Philibert de l'Orme (også stavet De l'Orme, de L'Orme eller Delorme, født mellem den 3. og den 9. juni 1514 i Lyon, død 8. januar 1570 i Paris) var en fransk arkitekt og forfatter, som var medvirkende til at bringe den italienske renæssance til Frankrig.

Som ganske ung rejste han til Rom, hvor han med iver studerede antik og moderne arkitektur; i 1536 blev han af kardinal Jean du Bellay kaldt tilbage til Frankrig og kom hurtig i berøring med hoffet, så at der i 1548 blev overdraget ham tilsyn med de kongelige bygninger. Han er en af de første franske arkitekter, som afgørende brød med gotikken og overførte Italiens højrenæssance på fransk grund i en skikkelse, som stundom var mere klassisk streng, stundom mere legende og ornamental (manieristisk).

De fleste af hans bygningsværker eksisterer ikke mere; for Diana af Poitiers byggede han i 1552 slottet Anet, hvis få rester nu er opstillede i gården i École des Beaux-Arts i Paris; for Katarina af Medici begyndte han i 1564 opførelsen af det 1871 nedbrændte slot Tuilerierne (nedrevet i 1883), hvis nederste del med de karakteristiske søjler (de l'Ormess "franske søjleorden") skyldes ham, medens andre fortsatte arbejdet. Han har fremdeles bygget slottet Meudon, tegnet Frants I's gravmæle i kirken Saint-Denis osv. Han opfandt et sindrigt konstrueret buetag, hvis buer sammensattes af korte stykker af planker i flere lag med vekslende stød, forbundne ved bolte. Vidnesbyrd både om hans selvfølelse og hans arkitektoniske kundskaber er et par interessante, litterære værker, Nouvelles inventions pour bien bastir et à petits fraiz (1561) og Le premier tome de l'Architecture (1567).

Kilder 
 

Arkitekter fra Frankrig
Renæssancearkitekter
Franskmænd i 1500-tallet
Personer fra Lyon
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Pierre Claude François Delorme

Pierre Claude François Delorme (født 28. juli 1783 i Paris, død 8. november 1859 sammesteds) var en fransk maler og litograf. Han var en akademisk skolet maler, som især dyrkede historiemaleriet.

Han udviklede sig under Anne-Louis Girodets vejledning og ved studiet af de gamle mestre i Rom (hvor han 1810 malede et hovedværk: Abels død (Musée Fabre, Montpellier) til en akademisk-korrekt maler, men tør og teatralsk, inspireret af Jacques-Louis David. Senere værker: Leanders død, Jairi datter, Cephalus bortført af Aurora etc. og omfattende malerier på offentlig bestilling, til kirkerne Saint-Gervais, Saint-Eustache, Notre-Dame-de-Lorette (Basilica della Santa Casas underfulde flytning til Loreto) med flere.

Kilder 
 

Personer fra Paris
Malere fra Frankrig
Historiemalere
Franskmænd i 1800-tallet
Grafikere fra Frankrig
Marion Delorme

Marie de Lon, demoiselle de Lorme (også kaldet Marion de Lorme eller Marion Delorme, født 3. oktober 1613 i Paris, død 30. juni 1650 sammesteds) var en fransk kurtisane.

Hun var af adelig byrd. Hun var lige så letfærdig som smuk og åndrig, og hendes talløse galante forbindelser spiller en stor rolle i tidens skandalehistorie; at tælles blandt hendes tilbedere hørte til god tone. Mest berømt er hendes forhold til Cinq-Mars. I Frondens tid var hendes hus på Place Royale samlingsstedet for de fornemste frondører, navnlig prinserne af Condé og Conti; efter deres fængsling skulle hun også have været arresteret, men hendes pludselige Død hindrede det. Der dannede sig senere sagn om, at hun ikke var død, men havde haft en lang, bevæget livshistorie i England. Victor Hugo har gjort hende til heltinde i dramaet Manon Delorme; i Alfred de Vignys roman Cinq-Mars spiller hun en stor rolle.

Kilder 
 

Personer fra Paris
Franskmænd i 1600-tallet
Kurtisaner
Androuet du Cerceau

Androuet du Cerceau var en fransk familie af arkitekter og kunstnere. De tidligste medlemmer var huguenotter. Familien omfatter blandt andre:

 Jacques Androuet du Cerceau den ældre (1510-1584) – arkitekt, formgiver og kobberstikker
 Baptiste Androuet du Cerceau (1544/47-1590) – arkitekt som udformede Pont Neuf, søn af Jacques den ældre
 Jacques Androuet du Cerceau den yngre (1550-1614) – arkitekt, søn af Jacques den ældre
 Charles Androuet du Cerceau (død 1600) – arkitekt og ingeniør, søn af Jacques den ældre
 Salomon de Brosse (1571-1626) – arkitekt, sønnesøn af Jacques den ældre
 Jean Androuet du Cerceau (ca 1585-1649) – arkitekt og ingeniør, søn af Baptiste
 Paul Androuet du Cerceau (1623–1710) – guldsmed og kobberstikker, grandson af Jacques II
 Gabriel-Guillaume Androuet du Cerceau (flor. 1697–1743) – arkitekt, formgiver og maler, sønnesøn af Jacques den yngre

Kilder 
 Miller, Naomi (1996). "Du Cerceau. French family of artists.", vol. 9, pp. 350–354, i: The Dictionary of Art, red. Jane Turner, genoptrykt i 1998. New York: Grove. .

Slægter fra Frankrig
 
Arkitektslægter
Jacques Androuet du Cerceau den ældre

Jacques Androuet du Cerceau den ældre (født omkring 1515 i Paris, død 1585 i Annecy) var en fransk arkitekt og kobberstikker, som blev fransk hofarkitekt. Han var fader til Baptiste Androuet du Cerceau, Jacques Androuet du Cerceau den yngre og Charles Androuet du Cerceau.

Han besøgte i sine unge år Rom, hvor han lærte antikken og den italienske renæssance at kende, vendte 1533 tilbage til Paris og boede efter 1550 i Orléans, men vendte atter tilbage til Paris i 1559. Androuet du Cerdeau var huguenot, og da religionskrigene 1569, flygtede han til Montargis, Renée af Frankrigs residens, som var en bastion for de forfulgte protestanter. I 1570'erne var han dog atter aktiv i Paris.

Hans udførte bygninger er for længst gået til grunde, og hans berømmelse skyldes hans omfattende virksomhed som kobberstikker og udgiver. Foruden kobberstikværker som hans Arcs, Temples, Fragments og Vues d'Optique samt talrige ornamentstik har han udgivet Livre d'Architecture (1559) og Les plus excellents Bastiments de France (1576-79). Især det sidste, til Katarina af Medici dedicerede værk har stor betydning for vort kendskab til Frankrigs renæssancearkitektur.

Værker 
 ca 1540: Petites habitations
 1549: Livre d’arcs (Quinque et viginti exempla arcuum)
 1550: Arcs et monuments antiques (XXX exempla arcuum, partim ab ipso inventa, partim ex veterum sumpta monumenta) og Moyens temples
 1551: Fragmenta structurae veteris og Vues d’optique
 1559: [Premier] Livre d’architecture
 1561: Second livre d’architecture
 1566: Livre des grotesques
 1576: Leçons de perspective positive og Le premier volume des plus excellents Bastiments de France
 1579: Le second volume des plus excellents Bastiments de France
 1582: [Troisième] Livre d'architecture
 1583: Petit traitté des cinq ordres de colonnes
 1584: Livre des édifices antiques romains

Kilder

Eksterne henvisninger 

Personer fra Paris
Arkitekter fra Frankrig
Kobberstikkere fra Frankrig
Franskmænd i 1500-tallet
Jacques 1
Renæssancearkitekter
Huguenotter
It Fryske Gea

Vereniging It Fryske Gea (nederlandsk: Het Friese Landschap; dansk: Det Frisiske Landskab) er provinsmyndigheden for naturbevarelse i provinsen Frisland (Friesland), et af de tolv provinsielle landskaber i Nederlandene. I modsætning til alle andre provinsielle naturbeskyttelsesorganisationer er It Fryske Gea en forening etableret 22. februar 1930 med over 28.000 medlemmer. Det Fryske Gea er tilknyttet paraplyorganisationen LandschappenNL. Det første naturreservat, som It Fryske Gea fik i sin besiddelse, var Landweer nær Allardsoog. It Fryske Gea beskytter og forvalter natur og kulturarv i provinsen Friesland. Naturforeningen forvalter mere end 50 forskellige naturområder med et samlet areal på mere end 20.000 hektar spredt over Friesland.

Liste af naturbeskyttelsesområder van It Fryske Gea

Noter

Eksterne henvisninger 
 Officiel website

Frisland
Naturbeskyttelse
Birgitte Qvist-Sørensen

Birgitte Qvist-Sørensen (født 3. januar 1961 og opvokset i Roskilde) er en dansk teolog, der siden 2014 har været generalsekretær i Folkekirkens Nødhjælp. I 2018 blev hun valgt som bestyrelsesformand i ACT Alliance - en global alliance bestående af 146 kirkelige organisationer. 

Qvist-Sørensen er uddannet teolog fra Aarhus Universitet og master i Management Development fra Copenhagen Business School. Før hun blev generalsekretær i Folkekirkens Nødhjælp, var hun international chef i fire år i organisationen. Tidligere har hun arbejdet for Red Barnet i Bosnien-Hercegovina med rehabilitering i flygtningelejre.

Hun har desuden været ansat på United Nations Development Fund for Women i Bangkok med ansvar for kvindeprojekter i Sydøstasien og har arbejdet med organisatorisk analyse for UNESCO i Paris. I 2015 var hun medlem af følgegruppen til redegørelsen af Danmarks udenrigs- og sikkerhedspolitiske interesser. Derudover har hun arbejdet med forsoningsprojekter for kvinder i Belfast under Konflikten i Nordirland.

Derudover har hun også været socialchef i Københavns Kommune og i Helsingør Kommunes Social- og sundhedsforvaltning.

Andre hverv 
 Bestyrelsesformand for ACT Alliance .
 Formand for Verdens Bedste Nyheder .
 Næstformand i Globalt Fokus .
 Medlem af udviklingspolitisk råd .

Referencer 

Teologer fra Danmark
Alumni fra Aarhus Universitet
Alumni fra Copenhagen Business School
Kelsang Gyatso

Kelsang Gyatso (, født 1708, død 1757) var den 7. Dalai Lama i Tibet.

Buddhisme
Personer fra Tibet
Kulturtårnet på Knippelsbro

Kulturtårnet på Knippelsbro er en kulturinstitution i det ene af de to grønne brotårne på Knippelsbro.

Foreningen Kulturtårnet åbnede tårnet op for offentligheden i juni 2017 og har siden afviklet udstillinger, talks, gastronomi-events, radiobiografer og koncerter.

Eksterne henvisninger 
 http://kulturtaarnet.dk/

Kultur i København