kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Joe Elliott

Joseph Thomas Elliott (født 1. august 1959 i Sheffield, Yorkshire) er forsanger i det engelske band Def Leppard.

Karriere med Def Leppard 
Elliott mødte guitarist Pete Willis i 1977 efter at han havde misset en bus. Efter de havde fundet ud af, at de begge var musikalske, mødte han resten af medlemmerne af bandet Atomic Mass. Han blev først valgt som guitarist, derefter som vokalist. Resten af bandet var imponeret af ham, og valgte ham som et nyt medlem. Elliott foreslog at forandre bandnavnet til Deaf Leopard, som senere blev forandret til Def Leppard. Elliott blev snart en vigtig del af bandet også på grund af sin producerstil. Som producer var Elliott varieret, for eksempel fra pop-rock til folkemusik og alt indimellem for inspiration. Han kommenterer ofte, at teksterne til Leppards musik ikke er personlige, men at de skal være lette at forstå. Elliott spiller også guitar og trommer.

Øvrige projekter 
Elliott har arbejdet med flere projekter ud over Def Leppard gennem sin karriere. Blandt andet har han deltaget i hyldester til andre artister som Freddie Mercury, Alice Cooper, Mick Ronson, Ian Hunter og David Bowie. Han havde æren at åbne The Freddie Mercury Tribute Concert i 1992 sammen med de tilbageværende medlemmer af Queen og guitaristen Slash, hvor de opførte "Tie Your Mother Down". Han har også arbejdet på projekter som Rolling Stones's guitarist Ronnie Woods soloalbum Slide on This; Lordi Sprees "Those Faces"; Ricky Warwicks "The Almighty" og flere. Han og hans ven, Def Leppard guitarist Phil Collen havde en gang et sideprojekt kaldet Cybernauts. Projektet levede ikke længe, og albummet, som var online, er siden blevet slettet.

Kildeangivelser

Eksterne henvisninger 
 

Sangere fra England
Personer fra Sheffield
Def Leppard
José Antonio Conde

José Antonio Conde (født 28. oktober 1766, død 12. juni 1820), var en spansk historiker og orientalist mest kendt for hans spanskoversættelse af arabiske kronikør samlet i Historia de la Dominación de los Árabes en España.

José blev født i Peraleja, Cuenca i det central Spanien og blev uddannet ved universitetet i Alcalá. Oversættelsen af Anacreon i 1791 gav ham en position ved det kongelige bibliotek I 1795 og i årene 1796 – 1797 udgav han forkortede spanske udgaver af Theocritus, Bion, Moschus, Sappho og Meleager. Disse blev i 1799 fulgt op af en middelmådig udgave af Al-Idrisis Beskrivelse af Spanien, medfølgende noter og en spanskoversættelse.

I 1802 blev José medlem af det spanske akademi og i 1804 af historie akademiet, men hans stilling som oversætter for den upopulære spanske kong Joseph Bonaparte, ledte i 1804 til at han blev smidt ud af begge akademier efter at Bonaparte returnerede til Frankrig. José var selv flygtet til Frankrig i februar 1813, men returnerede til Spanien i 1814, uden dog han fik lov til at bosætte sig i Madrid før 1816. I 1818 blev han genoptaget i begge akademier. José døde i fattigdom i 1820.

Hans største værk, Historia de la Dominación de los Árabes en España, blev udgivet posthumt mellem 1820 og 1821, men kun den første bog var blevet færdig renskrevet af José, de to følgende er sammensat fra hans manuskript af Juan Tineo. Værket blev oversat til tysk (1824-1825), fransk (1825) og engelsk (1854).

José aspirationer som videnskabsmand er efterfølgende kommet under hård kritik af den hollandske historiker , og hans værker er i dag noget diskrediteret. Hans arbejde havde imidlertid den effekt at det stimulerede andre til at beskæftige sig i samme område, og dette, tiden taget i betragtning, var en værdifuld tilføjelse.

Historikere fra Spanien
Altmark-affæren

Altmark-affæren var et sammenstød mellem engelske og tyske flådestyrker i norsk territorialfarvand 16. februar 1940. Altmark var et tysk marinestøtteskib for krydseren Admiral Graf Spee, som havde gennemført aktioner mod britiske handelsskibe i Sydatlanten. Altmark medbragte fangerne derfra og krydsede over Atlanten med 300 fanger om bord. Under overfarten benyttede Altmark norsk og andre neutrale flag. Altmark havde en falsk skorsten for at hindre genkendelse.

14. februar 1940 kom Altmark ind i norsk territoralfarvand og hejste tysk marineflag. Skibet blev inspiceret af norsk neutralitetsvagt, som ikke opdagede fangerne om bord.

For britene var Altmark et todelt problem, da de ikke var sikre på, om Altmark fragtede fanger. Havde de bordet skibet, og det havde vist sig, at der ikke var fanger om bord, ville de have stillet sig i et dårligt lys. Var der derimod fanger om bord, kunne de afkræve den norske regering svar på, hvorfor denne tillod et tysk krigsskib med fanger i eget farvand.

Ud for Jæren mødte Altmark 16. februar flere britiske jagere og blev tvunget til at søge dækning i Jøssingfjorden. En britisk bording kom ikke på tale pga. to norske kanonbåde, som hævdede, at Altmark var blevet undersøgt og ikke havde fanger om bord. Derfor måtte den britiske chef kontakte admiralitetet for nærmere instrukser.

Dem fik han senere på aftenen. Altmark skulle bordes, og hvis nordmændene åbnede ild, skulle ilden besvares. Nu havde Altmark lettet anker og forsøgte at løbe HMS Cossack i sænk med det resultat, at Altmark grundstødte. Kort efter blev Altmark bordet af brittene og de 300 britiske fanger blev sat fri. Syv tyske sømænd blev dræbt under aktionen.

Altmark blev en stor propagandasejr på den britiske hjemmefront. Specielt for chefen for britiske marinen, Winston Churchill. Især Frankrig var tilhænger af at benytte Altmark-episoden som begrundelse for videre aktioner i Norge.

Altmark blev et diplomatisk problem for Norge: På den ene side havde britene krænket norsk neutralitet, og på den anden side havde tyskerne ikke lov til at transportere fanger i norsk farvand.

For Tyskland blev Altmark-affæren udslagsgivende for invasionen af Norge – operation Weserübung – idet tyskerne ikke længere stolede på den norske neutralitet og sikkerheden for de tyske handelsskibe, som fragtede jernmalm fra Narvik.

Affæren viste, hvor svært små lande havde ved at hævde deres suverænitet, og også fra dansk side (Hjalmar Rechnitzer) sås den som ulyksalig.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Norsk krigsleksikon om Altmark-affæren 

Begivenheder i 1940
Norge under 2. verdenskrig
Kejserriget Japan

Kejserriget Japan (kyūjitai: ; shinjitai: , romaji: Dai Nippon Teikoku), også kendt som Kejserlige Japan og det Japanske (Kejser)rige, var en japansk politisk statsdannelse, som fandtes i perioden fra meiji-restaurationen den 9. november 1867 til dets nederlag i 2. verdenskrig den 2. september 1945. Formelt ophørte det i 1947.

Den hurtige industrialisering og militarisering under parolen ”” (Fukoku Kyōhei, ’berig landet, styrk hæren’) førte til, at Japan fra omkring århundredeskiftet udviklede sig til en stormagt. Højdepunktet opnåedes ved deltagelsen i Aksemagterne og besættelsen af en stor del af Asien og Stillehavsområdet. På højden af sin magt i 1942 regerede det japanske kejserrige over et landområde, som strakte sig over 7.400.000 km2, hvilket gør det til et af de største maritime imperier i historien.

Formelt var kejserriget ikke et imperium men indrettede sig i begyndelsen med en række lydstater på det asiatiske fastland. Efter flere omfattende militære fremgange under første halvdel af stillehavskrigen gik Japan for de senere besatte områders vedkommende over til militær kontrol og blev beskyldt for krigsforbrydelser mod de underlagte indbyggere inden for sit imperium. Efter militære nederlag og atombomberne over Hiroshima og Nagasaki kapitulerede Japan den 2. september 1945. Under den efterfølgende amerikanske besættelse udarbejdedes en ny forfatning, ifølge hvilken kejserens rolle begrænsede sig til at overvejende være af ceremoniel og repræsentativ art. Den amerikanske besættelse og genopbygningen af landet fortsatte langt ind i 1950-erne og lagde grunden til det moderne Japan.

Kejserne i denne periode, som gik over Meiji, Taisho og Showa perioderne, talte Mutsuhito, Yoshihito og Hirohito.

Noter 

Forhenværende lande i japansk historie
Forhenværende asiatiske monarkier
Etableret i 1868
Ophørt i 1945
Japanere
Jostedalsbreen Nationalpark

Jostedalsbreen Nationalpark ligger i Balestrand, Luster, Sogndal, Førde, Jølster, Gloppen og Stryn kommuner i Vestland fylke i Norge. Parken er på 1310 km², hvoraf omkring halvdelen er dækket af isbræen. Nationalparken blev oprettet i 1991 og  omfatter selve Jostedalsbræen samt en del nabobræer.

Ekstern henvisning 

 Direktoratet for naturforvaltning, information om Jostedalsbreen. 

 

Nationalparker i Norge
Vestlands geografi
Luster
Jostedalsbræen

Jostedalsbræen er den største isbræ på det europæiske fastland. Den ligger i Vestland fylke i Norge. Den mest kendte del af bræen, Briksdalsbræen, har hvert år over 300.000 besøgende fra hele verden.

Isbræen dækker et areal på 487 km² og ligger i kommunerne Luster, Balestrand, Jølster og Stryn. Det højeste fjeld nær bræen er Lodalskåpa 2.083 moh.

Jostedalsbreen nationalpark blev oprettet i 1991 og dækker et areal på 1.310 km².

Jostedalsbræen er den største fastlandsis i Europa med et samlet areal på over 480 km². Det højeste punkt ligger 1.957 moh. og hedder Høgeste Breakulen. Det laveste punkt er Nigardsbræen, ca. 300 meter over havet. På det tykkeste sted er bræen ca. 600 meter tyk. Jostedalsbræen strækker sig over et stort plateau over 1600 meters højde. I løbet af et år kan der falde 12–15 meter sne, til og med om sommeren. Sneen bliver pakket i stadig tyndere lag og bliver omdannet til is på grund af trykket. Jostedalsbræen har en sammenhængende længde på cirka 60 km.

Eksterne henvisninger 
 Jostedalen
 Briksdalsbreen

Gletsjere i Vestland
Seværdigheder i Norge
Luster
Balestrand
Jølster
Stryn
Khalid Yahya Blankinship

Khalid Yahya Blankinship (født 1949, Seattle Washington) er en amerikansk historiker med speciale i islamiske og mellemøstlige studier.

I 1975 fik Blankinship en MA i Teaching English as a Foreign Language fra det amerikanske universitet i Cairo, i 1983 en anden MA i islamisk historie fra Cairo Universitet og i 1988 en Ph.D. i historie fra University of Washington.

Han har levet og rejst bredt i Mellemøsten, inklusiv elleve år i Egypten og et år i Mekka, Saudi Arabien.

Bibliografi 
 "The End of the Jihad State: The Reign of Hisham ibn `Abd al-Malik and the Collapse of the Umayyads" State University of New York Press, 1994. 

Historikere fra USA
Virtua Tennis 2

Virtua Tennis 2 (kendt som Tennis 2K2) er et tennis-computerspil og det andet i serien Virtua Tennis, som udkom til Sega Dreamcast, og PlayStation 2 i 2001.

Ændringer
Spillet ligner meget forgængeren, dog er der kommet følgende nævneværdige ændringer siden etteren: 
Grafikken er blevet forbedret
Der er kommet flere minispil
Et ekstra slag er tilføjet, så man nu kan slice bolden
Otte kvindelige spillere er tilføjet, så der nu er otte kvindelige- og otte mandlige spillere (16 i alt)

Computerspil fra 2001
Dreamcast-spil
PlayStation 2-spil
Heine Fernandez

Heine Fernandez (født 14. juli 1966) er dansk fodboldspiller fra Viborg-egnen. Han startede sin kariere i Viborg FF, hvorefter han spillede en årrække i Silkeborg IF, hvor han bl.a. vandt mesterskabet i 1994. Vendte hjem til Viborg FF, hvor han spillede 1998-2001. Sidenhen spiller hos både AB og F.C. København, før han blev træner i Torshavn, Færøerne.

Heine Fernandez debuterede for F.C. København i en træningskamp den 23. februar 2001 mod Helsingborgs IF. I sin superligadebut måneden efter scorede Fernandez på straffespark mod AaB. Han spillede angriber på holdet i både forårs- og efterårsæsonen 2001, hvor han opnåede 27 superligakampe for klubben, 1 pokalkamp, 6 kampe i UEFA-cuppen og 3 kampe i Champions League, herunder i sejren over S.S. Lazio den 8. august 2001, hvor Fernandez scorede sejrsmålet for FCK.

Eksterne henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Viborg FF
Fodboldspillere fra FC København
Fodboldspillere fra Silkeborg IF
Fodboldspillere fra Akademisk Boldklub
Testament for Ronni

Testament for Ronni er en plade udgivet i 1997 med noget af musikken fra tv-filmen De skrigende halse, og blev lavet som en "fortsættelse" til filmen, bare som hørespil.

Spor 
 "Depression Mand! Vi skal på plade!"
 "Riders of depression"
 "Hvorfor er stregen så ulden og tyk?"
 "Dark Passage"
 "Staffan, Sony Music"
 "Heroin"
 "Franks massivt geniale plan"
 "AIDS"
 "Anitas skide smukke mindedigt"
 "Dee Dee Dee"
 "Peter Peter Peter på Ronnis lortespade"
 "Lament for Ronni"
 "Hvorfor fanden skal det hele handle om Ronni?"
 "Happy Hour – Vi skal bruge psykologi"
 "Operasangeren Kurt"
 "Paranoia"
 "De skrigende halse skal ikke på CD, mand!"
 "Independence"
 "**** De skrigende halse"
 "Golden Boy"
 "Jeg vil kneppe Ronni!"

Album fra 1997
Album fra Danmark
Almindelig borebille

Den almindelige borebille (Anobium punctatum), også kaldt træorm, er en billeart på 3-5 millimeter, der er kendt som et alvorligt skadedyr. Billen er brun med punktstriber på dækvingerne.

Levevis 
Billen starter sit liv som æg lagt på gammelt eller fugtigt træ. Ægget klækkes efter 3-4 uger. Larven gnaver sig ned i træet og efterlader såkaldt boremel. Larverne bliver 5-6 mm lange, og dette stadium tager 4 til 8 år afhængig af temperatur, fugtighed og træets art. Hvis træets fugtighed falder til under 11%, stopper larvens udvikling. Den voksne bille fremkommer sidst i juni og begyndelsen af juli og kravler rundt på det træ de har levet i. Den kan desuden flyve. Billen lever typisk i et par uger, og lægger 20-60 æg.

Bekæmpelse 
Nogle snyltehvepse lever af borebillens larve, idet de lægger æg i larven. Hvepselarverne lever så som snyltere i borebillelarverne. Billearten Opilo mollis lever både som larve og voksen af borebillelarverne samt af de voksne borebiller. Disse biller jagter larverne gennem deres egne gange og kan derfor lave "muldvarpeskud" af boremel.

Træbeskyttelsesmidler kan påsmøres eller sprøjtes på en gang årligt – helst i maj – og desuden kan (mindre) emner opvarmes til 55 grader.

Et gammelt husråd anbefaler petroleum, men medmindre man ligefrem drukner larverne har det ingen effekt – heller ingen dokumenteret langtidsvirkning.

Eksterne henvisninger 
 Danmarks Jordbrugsforskning
 Danmarks Fauna, Victor Hansen, Biller XIV. Clavicornia 2. og Bostrychoidea. G.E.C. Gads Forlag. København 1951.

Biller
Skadedyr
Henning Jensen (borgmester i Næstved Kommune)

Henning Johannes Jensen (født 21. marts 1946) var borgmester i Næstved Kommune 1988-2011, valgt for Socialdemokraterne.

Han var i 2007 initiativtager til dannelsen af Ny Næstved Kommune i forbindelse med kommunalreformen. Gennem forhandlinger med de omkringliggende kommuner lykkedes det Henning Jensen at danne Region Sjællands arealmæssigt største kommune med 80.000 indbyggere af de tidligere kommuner Næstved, Holmegaard, Fladså, Suså og Fuglebjerg.

Henning Jensen flyttede med sine forældre til Næstved som 1-årig men forlod byen, da han i 1963 fik sin realeksamen fra Lille Næstved Skole, idet han blev optaget som Shipping-elev hos AP Møller i København. Efter endt uddannelse vendte han dog tilbage til Sydsjælland, og han tog en læreruddannelse på Haslev Seminarium, hvorefter han blev ansat på Lindebjergskolen i Næstved. I sine unge år var Henning Jensen en habil håndboldspiller, og som fløjspiller i HG opnåede han at spille i håndboldens 2. division, der dengang var Danmarks næstbedste række.

Henning Jensen blev formand for socialdemokraterne i Næstved i 1972 blot 26 år gammel, og to år efter blev han valgt ind i Næstved Byråd, hvor han har siddet lige siden. Han er med over 20 år på borgmesterposten blandt de borgmestre i Danmark, der er blevet genvalgt flest gange, og på trods af skiftende stemmetal har han ved hvert eneste valg været lokal topscorer og socialdemokratisk stemmemagnet.

Henning Jensen var i en årrække medlem af bestyrelsen i Kommunernes Landsforening, hvor han har været formand for Internationalt Udvalg og derigennem medlem af Regionsrådet under EU.

5. marts 2014 blev han Ridder af Dannebrog.

Henning Jensen er far til miljøminister Magnus Heunicke.

Borgmestre fra Socialdemokraterne
Personer fra Næstved
Borgmestre i Næstved
Riddere af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog
Hænderne Fulde

Hænderne Fulde (original engelsk titel: Full House, original dansk titel: Fuldt Hus) er en amerikansk komedieserie/sitcom. Serien er optaget i 8 sæsoner fra 1987 til 1995. 

Serien blev først vist i Danmark på Kanal 2 og KabelNet under titlen Fuldt Hus (direkte oversat fra den engelske titel Full House), men da den titel kom i konflikt med et andet tv-program under samme navn, blev serien relanceret under den danske titel Hænderne Fulde. Serien har siden kørt på TvDanmark og Kanal 5, og nu på TV3. I hvert afsnit er der et "problem" som altid bliver løst i slutningen af afsnitet. Hvert afsnit varer omkring 22 minutter, og der er ca. 24 afsnit i hver sæson.

Serien foregår i San Francisco hvor tv-værten Danny Tanner (Bob Saget) er blevet enkemand med tre børn, efter hans hustru (Pam) er omkommet i en bilulykke (det er sket før seriens start, man ser hende dog i enkelte tilbageblik). For at hjælpe med de tre børn flytter to af Dannys gode venner ind: Jesse (bror til Dannys afdøde hustru) og Joey (gammel ven siden folkeskolen). Jesse og Joey er henholdsvis musiker og stand-up-komiker. De tre børn er D.J. (Donna Jo) Tanner, Stephanie Tanner og Michelle Tanner. Michelle Tanner spilles (på skift) af tvillingerne Mary-Kate og Ashley Olsen der fik deres gennembrud i serien. Ved seriens start er Michelle kun en baby, og de to Olsen-tvillinger har derfor haft et af de tidligste karriere-gennembrud i showbiz-historien.

I seriens start er meget koncentreret om Danny Tanner og de tre små piger. Senere får Jesse og Joey mere plads i serien, og de udvikler sig, får gang i deres karriere etc. – ligesom flere bipersoner kommer ind og får meget plads.

De vigtigste bipersoner er:
 Rebecca "Becky" Donaldson, Danny Tanners medvært på morgen-tv-programmet "Wake Up San Francisco" der bliver gift med Jesse og sammen får tvillingerne Nicky og Alex
 Kimberly "Kimmy" Gibbler, nabodatter og veninde med D.J. Tanner
 Vicky Larson, Dannys kæreste i et par sæsoner
 Steve, D.J.'s kæreste (sæson 6-7) 
 Nicky og Alex sønner af Rebecca Donaldson Katsopolis og Jesse Katsopolis

Netflix har lavet et spin-off på serien Fuller house (på dansk: Hænderne endnu mere fulde). Denne serie centrere sig om D.J., Stephanie og Kimmy Gibbler. Mary-kate og Ashley olsen er ikke med, fordi at de var kommet videre med deres karriere.

Eksterne henvisninger 
 
Sitcoms
Amerikanske tv-serier fra 1980'erne
Amerikanske tv-serier fra 1990'erne
Tv-programmer fra American Broadcasting Company
Josemaría Escrivá

Josemaría Escrivá de Balaguer (9. januar 1902 – 26. juni 1975) var en spansk katolsk præst, som grundlagde organisationen Opus Dei. Efter en kanoniseringsproces, der havde været i gang i tyve år, blev han d. 6. oktober 2002 af pave Johannes Paul II kåret til helgen.

Josemaría Escrivá blev født i den lille by Barbastro i Spanien. Forældreparret José og Dolores Escrivá havde foruden Josemaría tillige fem andre børn. Det fortælles, at han første gang følte et kald til at blive præst, da han bemærkede nogle fodspor, som en munk havde lavet i sneen.

Efter studier i Logroño og Zaragoza blev han præsteviet i Zaragoza den 28. marts 1925. Han drog til Madrid i 1927 for å ta doktorgrad i jus. Den 2. oktober 1928 grundlagde han Opus Dei som katolsk lægbevægelse. Undertrykkelse af religion og massakrer af præster udført af socialisterne under Den spanske borgerkrig tvang ham til å skjule sig, selv om han risikerede livet for at virke som præst for troende katolikker. Da borgerkrigen endte i 1939 kunne han omsider genoptage sine studier i Madrid, hvor han tog den juridiske doktorgrad.

Præstefællesskabet af det hellige kors, knyttet til Opus Dei, blev grundlagt i 1943, og Escrivá flyttede til Rom i 1946. Efter at have taget doktorgraden i teologi ved Lateranuniversitetet blev han konsultor for to af Vatikanets kongregationer og æresmedlem af det pavelige teologiske akademi. Han blev udnævnt til æresprelat af pave Pius XII, og Opus Dei blev officielt godkendt af paven den 16. juni 1950. Escrivá virkede frem til sin død for Opus Dei, og bevægelsen havde i 1975 60.000 medlemmer fordelt på 80 nationaliteter.

Eksterne henvisninger 

 Kort biografi  fra Opus Deis norske hjemmesider
 http://www.catholic-forum.com/saints/saintj12.htm (engelsk)
 http://www.josemariaescriva.info/ (engelsk)
 Bøger af Josemaría Escrivá (engelsk, siden kan også læses på andre sprog, herunder svensk)

Katolske præster fra Spanien
Helgener fra Spanien
UWB

Ultra Wide Band (også UWB, ultra-wide band, eller ultra-wide-band) er en generel betegnelse for en bestemt måde at transmittere et radiosignal på.

UWB-radiosendere transmitterer signaler ved lav effekt, i et meget bredt frekvensbånd i frekvensspektret. Dette til forskel fra traditionelle radiosendere, som typisk opererer med højere effekt meget tæt omkring den valgte centerfrekvens, både for at undgå forstyrrelser mellem forskellige signaler, og for at maksimere udnyttelsen af frekvensbåndet.

UWB har været, og er stadig, et omdiskuteret emne i Europa, primært på grund af frygt for at det bredspektrede signal forstyrrer andre urelaterede signaler.

Lovgivning 
Den amerikanske telemyndighed Federal Communications Commission (FCC) godkendte allerede i 2002 licensfri anvendelse af UWB i båndet der ligger fra 3.1-10.6 GHz, derfor er mange amerikanske selskaber langt i udviklingen af UWB udstyr. Blandt andet har Intel lanceret en række chips med UWB kompatible radiogrænseflader.

Den danske telemyndighed Erhvervsstyrelsen har i "Bekendtgørelse nr. 1140 af 7. november 2006 om anvendelse af radiofrekvenser uden tilladelse samt om amatørradioprøver og kaldesignaler m.v." tilladt licensfri anvendelse af UWB i frekvensbåndet 6 GHz-8,5 GHz under visse betingelser. Betingelserne sigter mod at begrænse UWB udstyrs anvendelse til indendørs brug, og tillader blandt andet ikke brug af UWB i fri luft, samt om bord på luftfartøjer.

Indførslen af denne mulighed i bekendtgørelsen sker som følge af en overordnet europæisk beslutning i European Radiocommunications Committee (ECC), der udtrykker ønske om indførelse af en harmoniset UWB politik i Europa. Beslutningen i ECC skete i marts 2006 og er offentliggjort i beslutningsnotatet "ECC/DEC (06) 04".

Udbredelse 
Anvendelsen af UWB baserede radiosendere er stadig ikke særlig stor, men Bluetooth SIG, som bestyrer Bluetooth standarden, har besluttet at anvende UWB-metoden i den næste revision af Bluetooth standarden. Ligeledes har USB Implementers Forum (USB-IF) som bestyrer USB-standarden besluttet at anvende et UWB baseret radiosystem (WiMedias MB-OFDM UWB radio platform) i den officielle trådløse USB standard (Certified Wireless USB).

Eksterne henvisninger 

 UWB informationer fra Intel
 Erhvervsstyrelsen
 ECC/DEC (06) 04  notatet fra European Radiocommunications Committee
 Certified Wireless USB   hjemmeside
 WiMedia Alliance WiMedia Alliance er en åben industrigruppe der udvikler en standard protokol til anvendelse på UWB

Modulationstyper
John Henry Haaren

John Henry Haaren (13. august 1855 – 23. september 1916) var en amerikansk historiker.

Eksterne henvisninger 
 

Historikere fra USA
Carl Aaskov

Carl Aaskov (født 13. maj 1937) var borgmester i Holsted Kommune i perioden 1995-2007  Han ejede derudover også "Brødrene Aaskov" i Holsted.

Hans politiske karriere startede i 1980'er da han blev byrådmedlem i Holsted.

Eksterne henvisninger 
 Om Carl Aaskov på Danske Kommuners hjemmeside.

Borgmestre fra Venstre
Tidligere borgmestre fra Danmark