kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Huldue

Hulduen (Columba oenas) er en duefugl, der lever i Europa og det vestlige Asien. Dens levested er typisk ældre løvskov, hvor den kan finde redehuller, dog kan den også ses i klitområder, hvor den yngler i kaninhuller. Ofte er den under trækket i selskab med den almindelige ringdue.

Arten er en fåtallig dansk ynglefugl, men er temmelig almindelig som trækgæst. Den er fredet.

Kendetegn 
Hulduen har en rimelig ensfarvet, blålig fjerdragt med en grønlig plet på halsen og to sorte striber på hver vinge. Den bliver 32-34 cm lang og har en forholdsvis kort hale. Den kan forveksles med tamduer. Ringduen er væsentlig større, har hvide vingefelter samt for voksne en tydelig, hvid ring om halsen.

Ynglepladser 
Hulduen foretrækker at yngle på grænsen mellem skov og opdyrkede marker, hvor den finder redehuller i træer eller benytter sig af opsatte redekasser. Den parrer sig første gang i 1-års alderen og lægger to æg i midten af april. Rugetiden varer typisk 17-18 dage og ungerne er flyvefærdige 20-30 dage gamle. I alt udruges årligt to-tre kuld i Danmark.

Føde 
Hulduens føde består hovedsageligt at planter, bl.a. bær, frø, agern og grønne blade.

Noter

Kilde/Eksterne Henvisninger 
 DOF's beskrivelse af Hulduen.

Duefugle
Europas fugle
Danmarks fugle
Khnum

Khnum var i den ægyptiske mytologi en skabergud. Han var skaberen af menneskenes kroppe og levendes væsners oprindelse. Han var forbundet med det svært oversættelige begreb, ka, der i ægyptisk tro er en del af menneskets livskraft og personlighed.

Khnum afbildedes som en vædder eller et menneske med vædderhoved.

Egyptiske guder
Dødekult

Dødekult er religiøse handlinger, der udføres for at sikre en afdøds eksistens efter døden. Mumificering og balsamering af den døde krop, så den ikke forgår er helt centralt. Offergaver og og offerritualer spiller ligeledes en stor rolle.

Særligt kendt er dødekulten i Egypten, hvor gravmomumenter som pyramiderne og mange kendte mumier stadig kan ses.

Se også 
 Ægyptisk dødekult

Ritualer
Badeand

En badeand eller gummiand er et stykke legetøj, som ligner en ælling, fremstillet af gummi eller gummilignende materialer. Normalt er badeanden lavet så den kan flyde og er beregnet til at lege med i badekaret. 

Mens den klassiske badeand er gul med rødt næb og er lavet til at være et stykke børnelegetøj, kommer den nu i mange udførelser og farver og er blevet et populært samlerobjekt blandt entusiaster. 

Badeand-racerlege er til tide blevet arrangeret af større organisationer: Bidragsydere «køber» badeænder, som så bliver sluppet ud i en flod i hundredtusindvis. Denne praksis har aftaget noget, eftersom miljøforkæmpere har påpeget de negative konsekvenser denne forurening af vandvejene indebærer.

I 1992 faldt en container som indeholdt 29.000 badeænder overbord fra et fragtskib i Stillehavet. Vind og havstrømme førte tusindvis af badeænder til strandene i Alaska og nogen hundrede fortsatte gennem Beringstrædet, hvor de indefrøs i de arktiske ismasser. Badeænder fra dette parti er mange år senere blevet fundet på strande langs USA's atlanterhavskyst fra Maine til Massachusetts og giver dermed ny og værdifuld viden om havstrømmene.

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger 

Legetøj
Badning
Soldat

En soldat er en person, der er uddannet til at kæmpe i militæret. (Fremmedord, af Sold dvs. Betaling eller løn fra middelnedertysk år 1200 – 1500 : Solt. Jfr. latinsk solidus, soldus dvs. 'guldmønt', dannet til adjektiv Solidus: gedigen, massiv, fast. Kilde: Gyldendals Etymologiske opslagsværk 1997)

I dag bliver danske soldater hvervet af staten, gennem udvælgelsen kaldet session på baggrund af fysiske og mentale undersøgelser. Tidligere blev soldater hvervet af den lokale godsejer eller hovedgårdsejer, i nogle tilfælde mod betaling i andre tilfælde blev alle fæstere under en vis alder skrevet på en liste. 

Udtryk der ofte bruges i f.eks. folketællinger:
 Geworben Soldat: Hvervet soldat, ofte for at beskytte lokale magthaveres position. Geworben er tysk for hvervet
 National Soldat: Soldat hvervet på befaling af kongen til at beskytte nationen.

Se også 

 Børnesoldat
 Militær
 Krig

Krigertyper
Bladindskæringer

Planters bladindskæringer er vigtige kendetegn, når man skal beskrive en plante. Et blads indskæringer varierer fra slet ingen til fuldstændig opløsning af bladpladen. Blade kan også være sammensatte af flere småblade, hvilket strengt taget ikke hører med under betegnelsen "bladindskæring".

Hele blade 

Når bladpladen danner én sammenhængende vævsflade, taler man om et helt blad. Der kan evt. være små takker eller tænder i bladranden.

Delte blade 

Er der dybere indskæringer end takker i et blad, kaldes det et delt blad. Afhængig af dybden og formen af indskæringerne skelnes der mellem:

 Bugtede blade
 Et blad kaldes bugtet hvis indskæringerne højest går en tredjedel ind mod midten.

 Lappede blade
 Et blad kaldes lappet hvis indskæringerne går fra en tredjedel til halvt ind mod midten. Afhængigt af bladets stregforløb skelnes yderligere mellem fjerlappet og håndlappet.

 Fligede blade
 Et blad kaldes fliget hvis dets indskæringer går mere end halvvejs ind mod midten. Også her skelnes mellem fjerfliget og håndfliget. Et fjerfliget blad hvor fligenes spidser nedad mod bladets grund kaldes høvlformet.

 Snitdelte blade
 Et blad kaldes snitdelt hvis det er indskåret helt til bladets midterstreng (fjernitdelt) eller til bladgrunden (håndsnitdelt). Hvis de enkelte bladafsnit selv er snitdelte, taler man dobbelt snitdelte blade. Fjersnitdelte blade hvor bladafsnittene er skiftevis store og små, kaldes mellembrudt fjersnitdelt. Hvis endeafsnittet er meget større end sideafsnittene, kaldes bladet for lyreformet. Hvis bladafsnittene er stive, smalle og tætsiddende, kaldes bladet kamdelt.

Overgangene mellem formerne er ofte flydende, og indskæringernes dybde og udseende kan variere fra blad til blad, eller selv på samme blad. Derfor vil rigtige planteblade ofte være forskellige fra idealiserede tegninger af de forskellige bladtyper. Nedenfor er der er fotografier af forskellige typer delte blade.

Sammensatte blade 

Til forskel fra hele blade findes også såkaldt sammensatte blade. Hos dem er opdelingen af bladpladen så vidtgående, at de enkelte afsnit virker som fuldstændigt adskilte dele. Disse dele af en samlet bladplade kaldes – uanset deres størrelse – for småblade. De ligner i formen hele blade og har endda ofte en bladstilkagtig forlængelse. 

Efter småbladenes indbyrdes placering kan man skelne groft mellem tre typer: 
 finnede blade
 uligefinnede
 ligefinnede
 håndformede blade
 trekoblede
 femkoblede
syvtallige
 fodformede blade. 
I gruppen af finnede blade kaldes midterribben for bladspindel (rhachis), altså den fælles stilk, som de finneagtige småblade sidder på (oftest parvis). Hvis hovedribben slutter med et endeblad, kaldes bladet for uligefinnet. Det endestillede småblad kan også være omdannet til en slyngtråd som f.eks. hos Ært. Kun når et endeblad mangler fuldstændigt siges bladet at være ligefinnet. De håndformede blade adskilles efter antallet af småblade i henholdsvis trekoblede (3 småblade), femtallige eller '"femkoblede"' (5 småblade), syvtallige osv.

Se også 
Bladrand
Bladformer

Botanik
Bladformer

Bladformer er blandt de vigtigste kendetegn, når man skal beskrive planter. Formerne varierer fra helt rund til linjeform.

Forskellige former 
 A: Rundt
 B: Ovalt
 C: Elliptisk
 D: Lancetformet
 E: Linjeformet
 F: Omvendt ægformet
 G: Spatelformet
 H: Ægformet

Se også 
Bladrand
Bladindskæringer

Botanik
Vandglas

Vandglas er en vandig opløsning af natriumsilikat (Na2Si3O7). Opløsningen har en massefylde på ca. 1,06 kg/liter. Stoffet har tidligere været brugt til konservering af æg, fordi det hærder lufttæt op og lukker fuldstændigt af for smittekim.

I dag bruges vandglas især til efterbehandling af betonstøbninger, der skal være vandtætte (gulve, bassiner, rørføringer osv.). Vandglas bruges også som bindemiddel til mineralfarver. Stoffet bruges også til at gøre ting brandfaste, bl.a af fyrværkere.

Note

Eksterne links 
 Borup Kemi I/S: Sikkerhedsdatablad.

Litteratur 
 Meyers Großes Konversations-Lexikon, 1909, bd. 20 side 409-410 .

Siliciumforbindelser
Silikatmineraler
Huygens (rumsonde)

Huygens rumsonden, opsendt af European Space Agency (ESA) og navngivet efter den nederlandske 1600-talsastronom Christiaan Huygens, er en atmosfærisk rumsonde båret til Saturns måne Titan som del af Cassini-Huygens-missionen.

Det kombinerede Cassini-Huygens rumfartøj blev opsendt fra jorden den 15. oktober 1997. Huygens separerede fra Cassini-orbiteren den 15. december 2004 og landede på Titan den 14. januar 2005 nær Xanadu Regio. Den landede på land (den blev også designet til at kunne lande på et hav). Hugyens sendte kun data tilbage til Cassini i yderligere 90 minutter, men har alligevel givet os megen vigtig information om Titan.

Eksterne henvisninger 

 Amateur compositions of images, preceding NASA and ESA releases 
 Animation of raw images on ground  
 European Space Agency Cassini-Huygens website 
 ESA Huygens scientific information
 Interactive Flash-Animation of Cassini orbits through 2008 
 Latest News on the Huygens Probe
 NASA's Cassini-Huygens page
 New Scientist – Cassini-Huygens: Mission to Saturn 
 Planetary Society's Saturn coverage
 The Huygens Probe: Science, Payload and Mission Overview 
 Exploratorium webcasts about Saturn and Titan

ESA-sonder
Rumsonder
Leukæmi

Blodkræft (Leukæmi) er en fællesbetegnelse for sygdomme, hvor der er sket en ændring i knoglemarvens produktion af blodceller. Årsagen kendes ikke.

Der findes fire hovedtyper af leukæmi:
 Akut myeloid leukæmi (AML)
 Kronisk myeloid leukæmi (CML)
 Akut lymfocytær leukæmi (ALL)
 Kronisk lymfocytær leukæmi (CLL)

Symptomer på leukæmi (blodkræft) 
På grund af mangel på de normale celler: Leukocytter (hvide blodlegemer), erytrocytter (røde blodlegmer) og trombocytter (blodplader), vil de typiske symptomer være:
 Tegn på anæmi (blodmangel) såsom bleghed, træthed og svimmelhed.
 Infektionstegn som feber og utilpashed.
 Tendens til blødning pga. blodplademangel som f.eks. næseblod og mange blå mærker.
 Vægttab og nedsat appetit.

Se også 
 Kræft

Weblinks 
 "European Leukemia Net" European LeukemiaNet er en EU-støttet organisation for læger, videnskabelige medarbejdere og patienter med interesse i blodkræft. Formålet er at forbedre behandling og viden om leukæmi i Europa og udbredning af kendskabet hertil. Organisationens hjemmeside giver oplysning for læger, patienter (f.eks. patientforeninger i Europa) om igangværende kliniske undersøgelser og yderligere oplysning om sygdommen

Referencer 

Kræftsygdomme
Rhea (måne)

Rhea er planeten Saturns næststørste måne: Den blev opdaget den 23. december 1672 af Giovanni Domenico Cassini.

Navngivning 
Ud over Rhea opdagede Cassine også månerne Dione, Iapetus og Tethys, og han foreslog selv at kalde dem Sidera Lodoicea ("Ludvigs stjerner") til ære for Ludvig 14. af Frankrig, men i stedet vandt et nummereringssystem udbredelse, hvorunder Rhea fik betegnelsen Saturn V.

De nuværende navne, herunder Rhea, blev foreslået af John Herschel i hans publikation Results of Astronomical Observations made at the Cape of Good Hope fra 1847: Hans navneforslag stammer fra titanerne fra den græske mytologi.

Rheas indre 
Rhea består for det meste af vand-is. Dens massefylde tyder på at den muligvis har en kerne af klippemateriale, som højest udgør en tredjedel af Rheas samlede masse.

Rheas overflade 
Ligesom flere andre Saturn-måner har Rhea bunden rotation, hvilket betyder at den dels altid vender samme side mod Saturn, dels at det altid er samme side af Rhea der vender hhv. "fremad" og "bagud" i forhold til månens bevægelse i sin omløbsbane. Og som hos flere af disse måner er der markante forskelle på "for-" og "bagsiden" af Rhea: Mens "forsiden" har en jævn, lys farve og mange kratre, er den modsatte overflade mørkere og med færre kratre, til gengæld ses her et "netværk" af uskarpt markerede, lyse streger. Disse streger, der også ses på andre Saturnmåner med bunden rotation, har vist sig at være utallige små skrænter hvor lyse ismasser er blevet blotlagt. De gamle billeder fra rumsonden Voyager 2 var ikke nær detaljerede nok til at vise disse skrænter, så tidligere teorier gættede på at de lyse streger var udbrudsmateriale fra en tid hvor Rhea stadig indeholdt flydende vand.

Landskaberne på Rhea kan groft opdeles i to typer, ud fra tætheden af kratre: Den ene landskabstype har kratre med diametre over 40 kilometer, mens kratrene i den anden landskabstype, primært omkring polerne og ækvator, er mindre. Det tyder på at udbrud af materiale fra Rheas indre på et tidspunkt har "fornyet" store dele af overfladen.

Selv om temperaturerne svinger mellem −174 og −220 °C, er overfladens is tilbøjelig til at "flyde sammen" i løbet af millioner af år, og af den grund er kratrene på Rhea ikke nær så skarpt aftegnet som kratrene på "sten-verdener" som f.eks. Månen og Merkur.

Saturns måner
Dione (måne)

Dione er planeten Saturns fjerdestørste måne: Den blev opdaget 21. marts 1684, af Giovanni Cassini, og har også betegnelsen Saturn IV. Den må ikke forveksles med småplaneten 106 Dione.

Navngivning 
Giovanni Cassini, der opdagede både denne måne og Iapetus, Rhea og Tethys, foreslog selv at kalde dem for Sidera Lodoicea ("Ludvigs stjerner") til ære for Ludvig 14. af Frankrig. Men i stedet blev det romertals-betegnelserne Saturn I til Saturn V der vandt udbredelse blandt astronomerne. Navnene på disse måner samt Enceladus og Mimas blev foreslået af John Herschel i hans publikation fra 1847; Results of Astronomical Observations made at the Cape of Good Hope. Hans navneforslag kommer fra den græske mytologi.

Diones indre 
Ligesom de øvrige Saturn-måner består Dione primært af is, men månens relativt høje massefylde tyder på at den må have et ikke ubetydeligt indhold af tungere stoffer, f.eks. klippemateriale. Titans massefylde er noget højere, men det skyldes Titans større masse, som presser dens inderste dele sammen.

Diones overflade 

Dione ligner på mange måder Rhea, om end Dione er kendeligt mindre: De har nogenlunde samme bestanddele og varierede terræn. Begge har bunden rotation omkring Saturn, og der er markante forskelle på den side der vender hhv. fremad og bagud i forhold til månens bevægelsesretning. Den side af Dione der vender "fremad", har en jævn, lys farve og talrige kratere, mens den "bagudvendte" side har et usædvanligt netværk af "tågede", lyse streger på en mørk baggrund: Disse streger var længe lidt af et mystrium, men rumsonden Cassinis billeder viste hvad tidligere billeder ikke var tilstrækkelig detaljerede til: Stregerne er talrige små lyse skrænter og kløfter af is, der på mindre detaljerede billeder ser utydelige eller "tågede" ud.

De største kratre er op til 100 kilometer i diameter, og disse store kratre findes primært i de områder hvor der i forvejen er flest kratre. I andre områder med færre kratre, er de enkelte kratre mindre end 30 kilometer. Som på Jupiter-månen Callisto er kratrene på Dione ikke helt så skarpe i konturerne som på Månen og Merkur, eftersom Diones is "synker sammen" efterhånden som årmillionerne går.

Saturns måner
AEGEE

AEGEE – Association des États Généraux des Étudiants de l'Europe (engelsk: European Students’ Forum) – er en europæisk studenterforening, der er åben for studerende fra alle videregående uddannelser.

Historie 
AEGEE blev grundlagt i 1985 i Paris af franskmanden Franck Biancheri og er i dag den største tværfaglige europæiske organisation for studerende med over 13.000 medlemmer i mere end 200 universitetsbyer i over 40 lande overalt i Europa – fra Tyrkiet til Finland, fra Spanien til Rusland.

Formål 
Målet er at fremme kommunikation, forståelse og samarbejde mellem europæiske studerende og på tværs af grænser og forskelligheder. AEGEE er baseret på demokratiske principper og er finansielt uafhængig, og er uden religiøse eller parti-politiske tilhørsforhold. AEGEE er ikke-profitskabende og er baseret på frivillig arbejdskraft og de enkelte medlemmers engagement.

AEGEE’s struktur 
AEGEE har to niveauer: AEGEE-Europe og de lokale afdelinger, kaldet Antenner. Der findes ikke noget nationalt niveau, altså ikke noget "AEGEE-Danmark". AEGEE-København blev grundlagt i 1993, og er én af de ca. 260 lokalforeninger.

AEGEE-Europas bestyrelse, den såkaldte Comité Directeur, består af ni europæiske studerende der til daglig bor og arbejder sammen i et hus i Bruxelles. De vælges på den halvårlige generalforsamling, AGORAen (i foråret).

I det internationale samarbejde er Europa inddelt i regioner. København er med i "Nordic Stars", der inkluderer Skandinavien, Estland, Letland, Litauen og AEGEE-Sankt-Petersburg.

Arbejdsområder og Fokus 
AEGEE har fire primære arbejdsområder som er kulturel udveksling (Cultural Exchange), aktiv borgerpligt (Active Citizenship), højere uddannelse (Higher Education) og fred og stabilitet (Peace & Stability).

Fokusområder: Ungdomsdeltagelse (Youth Participation), knytte Europa tættere sammen (Bridging Europe) og inkludering af minoriteter (Inclusion of Minorities).

Arbejdsgrupper 
AEGEE har flere forskellige arbejdsgrupper som arbejder for at samle AEGEE medlemmer med interesse for politik, miljøet, sport osv.
 Culture Working Group (CWG)
 Educational Working Group (EWG)
 Environmental Working Group (EnWG)
 Human Rights Working Group (HRWG)
 International Politics Working Group (IPWG)
 Sports Working Group (SWG)
 Visa Freedom Working Group (VFWG)

Udvalg 
AEGEE har forskellige udvalg som står for at holde styr på ting som jura, finansielle foretagene, medlemmerne, og de forskellige "antennae". De fire forskellige udvalg er:
 Audit Commission (Finans)
 Juridical Commission (Jura)
 Mediation Commission (Medlemmer)
 Network Commission (Netværk)

The AEGEEan – AEGEE's Online Magazine 
I efteråret 2011 blev AEGEE's Online Magazine "The AEGEEan" lanceret..

Referencer

Eksterne henvisninger 

AEGEE København 
AEGEE internationalt 
AEGEE's Online Magazine

Internationale organisationer
Etableret i 1985
Papegøjebusk

 
Papegøjebusk (Parrotia persica) er en stor, løvfældende busk eller et langsomt voksende, nærmst buskformet træ med en bred, tragtformet krone. Stammen er kort og forvredet. Skuddene er oprette og uregelmæssigt furede. I mildere lande bliver planten til et regulært træ.

Beskrivelse 
Barken er først brun og ru, så bliver den olivengrøn med lyse barkporer, og til sidst er den platanagtigt afskallende i flager. Knopperne er spredte, tiltrykte, af og til lidt stilkede, skæve og mørkebrune med et tæt filtlag. 

Bladene er omvendt ægformede med hel rand inderst og tandet rand yderst. Oversiden er skinnende mørkegrøn, mens undersiden er noget lysere. Nyudsprungne blade har ofte røde rande. Høstfarven er gul til rent rød over en lang periode af efteråret. 

Blomsterne sidder i kuglerunde hoveder. De er rødlige med brune højblade, og de springer ud i marts-april. Frugterne er forveddede kapsler, der åbnes ved modenhed. Frøene modner normalt ikke i Danmark, men de to planter på Bispebjerg Kirkegård har jævnligt modne frø.

Rodnettet består af velforgrenede rødder, der når langt ned og vidt ud. 

Højde x bredde og årlig tilvækst: 7 x 6 m (30 x 20 cm/år).

Hjemsted 
Papegøjebusken vokser i de blandede løvskove på nordskråningerne af Alborz-bjergene i Nord-Iran. Her er vintrene kolde og snerige, mens somrene er varme og tørre. Her danner den skov sammen med de planter, der er nævnt under Humlebøg.

Kilde 
Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Haveplanter
Træer
Buske
Røde blomster
Blomster i marts
Llívia

Llívia (castiliansk: Llivia) er en eksklave af Spanien nord for den spansk-franske grænse i Pyrenæerne placeret 1,62 kilometer inde i Frankrig nær kommunen Puigcerda i Cerdanya i den spanske provins Girona, som den er en del af. Området kan også beskrives som en enklave i Frankrig. Det lille bysamfund ligger 153 km nord for hovedstaden i provinsen Girona i en beskyttet dal mellem to øst-vestgående bjergrygge. Indbyggerne lever af landbrug og turisme med stigende vægt på turisme, og den statsretslige særstilling er i dag uden reel betydning efter indgåelsen af Schengenaftalen.

Områdets mærkelige skæbne skyldes en bestemmelse i en fredstraktat fra 1659, der fastslog, at Spanien skulle afgive 33 landsbyer til Frankrig. Man havde overset, at Llívia havde fået købstadsrettigheder af den tysk-romerske kejser, Karl 5., så den faldt derfor ikke ind under traktatens ordlyd og forblev under spansk styre.

Eksklaven dækker 12,84 km², og den havde i 2005 ca. 1.252 indbyggere. Sproget er catalansk, men indbyggerne taler også både fransk og castiliansk (spansk). I sommertiden kommer der væsentligt flere mennesker til området, for mange borgere i Barcelona har ferieboliger heroppe i den tørre, kølige luft. Desuden tiltrækker egnen mange turister, der bruger byen som base for vandreture i de østlige Pyrenæer.

Catalonien
Eksklaver
Enklaver
Enklave og eksklave

En enklave (af latin in = "i" + clavis = "nøgle", → "indelukke") er et stykke land, der er helt omgivet af en anden stat, og dermed udgør en slags "ø" i denne stat.
Når man bruger betegnelsen enklave, ser man på området som et fremmedelement i en bestemt stat.

En eksklave (af latin eks = "ud" + clavis = "nøgle" → noget udelukket) er et landområde, der tilhører en stat, men ligger omsluttet af en anden stat (eller af flere andre stater). Eksklaven har altså ingen landforbindelse til sit hovedland. Når man bruger betegnelsen eksklave, lægges den sproglige vægt på tilhørsforholdet til en større stat. 

Ofte er det samme landområde både en enklave og en eksklave. Men et land som Lesotho er enklave (i Sydafrika) uden at være eksklave. Omvendt er Kaliningrad-regionen en eksklave (til Rusland), men ikke en enklave (fordi den grænser op til både Polen, Litauen og Østersøen).

Begreberne enklave/eksklave kan principielt bruges på andre niveauer end stater. Eksempelvis er Frederiksberg Kommune en enklave i Københavns Kommune, og Schweiz-Liechtenstein er en enklave i EU.

I fodboldsammenhænge er Israel en eksklave til UEFA (omliggende lande hører til AFC eller CAF).

Eksempler på eksklaver 
 Staten Alaska, som er afgrænset fra resten af USA på grund af Canada.
 Området Ceuta, som tilhører Spanien, men er omsluttet af Marokko.
 Området Llivia, som tilhører Catalonien, dvs. Spanien, men som ligger inde i Frankrig.
 Tyske eksklaver, en række mindre tyske områder beliggende i Schweiz og Belgien.
 Kaliningrad oblast, tilhører Rusland, men ligger mellem Polen og Litauen.

 
 
Geografiske betegnelser
Begrebspar