kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Enok Bærentsen

Enok Daniel Bærentsen (født 3. januar 1831 på Sund, død 19. august 1900) var en færøsk købmand, redaktør og politiker. Bror til Bærent Bærentsen Han var bosat i Tórshavn det meste af sit livet. Bærentsen var folketingsmedlem fra 1857 til 1858, og derefter sad han i Lagtinget i perioderne 1859–1867, 1872–1881 og fra 1893 til sin død i 1900. Han var indvalgt fra Nordre Strømø fra 1859 til 1863, og derefter fra Søndre Strømø.

Han var en af de ni mænd som indbød til Julemødet i 1888, som indledte kampen for færøsk selvstyre. Fra 1894 til sin død var han redaktør af avisen Dimmalætting.

Henvisninger 
Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 261. (PDF )

Tidligere folketingsmedlemmer fra Færøerne
Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Redaktører fra Færøerne
Julemødet 1888
Folketingsmedlemmer i 1850'erne
Jacob Andreas Lunddahl

Jacob Andreas Lunddahl (19. september 1807 i Maribo - 20. november 1888 i København) var en dansk embedsmand og folketingsmedlem.

Han tog examen artium i 1824 og blev cand.jur. fra Københavns Universitet i 1829. Lunddahl var fra 1830 volontør, senere skriver, ved Rentekammeret, hvor han derefter blev kopist 1832–1836 og fuldmægtig 1836–1837. Han var landfoged på Færøerne 1837–1852, blev kammerråd i 1847 og byskriver i Faaborg samt herredsskriver i Sallinge 1852–1864. Lunddahl var desuden valgt til Folketinget for Færørene 1866–1869. I 1864 fik han tildelt rang af justitsråd.

Lunddahl var søn af kammerråd Hans Jacobsen Lunddahl.

Bibliografi 
 1869 – Bidrag til Belysning af Færøernes financielle Stilling.
 1851 – Nogle ord om de færøske Landboforhold.

Henvisninger 
 Danske Jurister 1736–1936, 3. bind (1957), s. 100. (PDF)
 Løgtingið 150 – Hátíðarrit, 2. bind (2002), s. 257. (PDF )

Tidligere folketingsmedlemmer fra Færøerne
Jurister fra Danmark
Justitsråder fra Danmark
Personer fra Maribo
Folketingsmedlemmer i 1860'erne
Bærent Bærentsen

Bærent Bærentsen (født 16. januar 1825 på Sund, død 6. december 1896) var en færøsk offiser og politiker. Han var bror til Enok Bærentsen. Bærent Bærentsen tog examen artium og fik en officersuddannelse i den danske hær. Han blev sekondløjtnant i 1846, og premierløjtnant i 1854. Kaptajn fra 1879, oberstløjtnant fra 1887, og fungerede efter sin pensionering fra hæren som opsynsmand ved Blegdamshospitalet i København. Bærentsen var valgt til Folketinget 1872–1884.

Henvisninger 
Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 260. (PDF )

Tidligere folketingsmedlemmer fra Færøerne
Officerer fra Danmark
Folketingsmedlemmer i 1870'erne
Folketingsmedlemmer i 1880'erne
Walter Simons

Walter Simons (født 24. september 1861 i Elberfeld i Preussen, død 14. juli 1937 i Potsdam) var en tysk jurist og politiker. Han var udenrigsminister i Weimarrepublikken i 1920-21 og præsident for Tysklands højesteret, Reichsgericht, fra 1922 til 1929. 

Walter Simons læste jura, økonomi og historie i Strasbourg, Leipzig og Bonn og fik herefter stilling som assisterende dommer og senere som dommer ved højere retter. I 1905 fik han stilling i justitsministeriet i Berlin og blev siden flyttet til udenrigsministeriet. Han deltog i 1918 i fredsafslutningen med Sovjetunionen under forhandlingerne om Brest-Litovsk-freden. 

Den 15. oktober 1918, kort forinden Novemberrevolutionen udpegede Rigskansler Max von Baden ham til kanslerens rådgiver i spørgsmål om international ret. I november 1918 blev Simons Ministerialdirektor og chef for juridisk afdeling i udenrigsministeriet. Han var Generalkommissar for den tyske delegation under forhandlingerne om Versaillesfreden. Simons var modstander af den forhandlede versaillestraktakt, hvorfor han fratrådte sin stilling. Han fik herefter ansættelse som direktør i Reichsverband der deutschen Industrie (Tysklands Industriforbund).

Politisk karriere
Simons, der ikke tidligere havde været politisk aktiv, fungerede fra juni 1920 til maj 1921 som udenrigsminister i Konstantin Fehrenbachs regering, hvor han repræsenterede Tyskland på Spakonferencen og Londonkonferencen i 1921. Han var ligeledes involveret i forhandlingerne mellem Tyskland og Polen om Øvre Schlesien.

Højesteretspræsident
Den 1. oktober 1922 blev Simons udpeget som præsident for Tysklands højesteret Reichsgericht i Leipzig efter indstilling fra Reichspräsident Friedrich Ebert. 

Da Ebert døde i 1925, blev Simons midlertidig rigspræsident i tiden indtil Paul von Hindenburg blev indsat. Simons var selv blevet bragt i forslag som en potentiel kandidat til posten som Rigspræsident efter første runde af præsidentvalget i 1925, hvor der ikke var fundet en vinder i valget, men Simons afslog. 

Som højesteretspræsident blev Simons kritiseret af SPD, da han åbent kritiserede, at dommere var medlemmer af det socialdemokratiske parti SPD og organisationen Republikanischen Richterbund, der var tæt knyttet til partiet. 

Efter en konflikt i 1928 med præsident Hindenburg og Hermann Müllers regering om udpegningen af bestyrelsesmedlemmer til de tyske statsbaner, Reichsbahn, opsagde Simons sin stiling i 1929.

Øvrig karierre 
Simons var æresprofessor i international ret ved Leipzig Universitet og præsident for det Tyske Selskab for Folkeret. Han var også aktiv indenfor kirkelige kredse.

Efter nazisternes magtovertagelse var Simons alene aktiv indenfor kirken og i Neue Bachgesellschaft, der fungerede til ære for Johann Sebastian Bach. Nogle offentliggjorte udsagn efter magtovertagelsen indikerer en vis støtte til NSDAP og den tyske og italienske udenrigspolitik i 1930'erne og til falangisterne i Spanien.

Simons døde i Neubabelsberg ved Potsdam den 14. juli 1937.

Noter

Eksterne links 

Politikere fra Weimarrepublikken
Personer fra Wuppertal
Udenrigsministre fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Dommere
Jurister fra Tyskland
Spillemand

Spillemand er en betegnelse, som traditionelt benyttes om udøvere af traditionel instrumentalmusik.

Litteratur 
 Bæk, John. 2006. Dansk Spillemandsmusik 1660 – 1999 - med særligt henblik på spillestilen. MA thesis, University of Aarhus. 
 Koudal, Jens Henrik. 1997. "The impact of the 'Stadsmusikant' on Folk music" in Doris Stockmann & Jens Henrik Koudal (eds). 1997. Historical studies on folk and traditional music: ICTM Study Group on Historical Sources of Folk Music, conference report, Copenhagen, 24–28 April 1995. Museum Tusculanum Press
 Urup, Henning. 1976. ”Dansk spillemandsmusiks forudsætninger, kilder og særlige karaktertræk” in Musik og forskning 2, Copenhagen 
 Koudal, Jens Henrik Koudal. 2000. For borgere og bønder: stadsmusikantvæsenet i Danmark ca. 1660-1800. Museum Tusculanum Press

Se også 
 Spellemannprisen
 Spillemandsmuseet i Rebild

Musikere
Thedinghausen

Thedinghausen er en kommune i den vestlige del af Landkreis Verden, sydøst for Bremen, i den tyske delstat Niedersachsen. Thedinghausen er administrationsby i Samtgemeinde Thedinghausen.

Geografi 
I kommunen der har et areal på 65,77 km² bor godt 7.650 mennesker (2013). Mod nord danner floden Weser grænse til byen Achim.

I kommunen ligger ud over Thedinghausen landsbyerne Ahsen-Oetzen, Beppen, Dibbersen, Donnerstedt, Eißel, Holtorf, Horstedt, Lunsen, Morsum, Oenigstedt, Werder og Wulmstorf.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens side på samtgemeindens websted.
 Befolkning 31. december 2013 (Tabel K1020014) Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011. Tysk hjælpeside til statistikken
Helge Østerberg

Helge Ejner Willemoes Østerberg var en autodidakt dansk keramiker der levede fra den 8. april 1905 til den 8. april 1982. 

Man kan kendes hans større produkter på at de alle havde et stort indgraveret Ø i bunden. Han etablerede værksted i 1943 i Virum og blev hurtigt en anerkendt keramiker som flere gange udstillede på Charlottenborg samt Kunsthåndværkets Forårsudstilling. I en årrække var han desuden fast repræsenteret på Den Permanente og i Det danske Hus i Paris. Produktionen var alsidig og spændte over godkendte små turistsouvenirs til større dyr, skåle, vaser, lamper og skulpturer. Ikke mindst havde han stor interesse for unika. Hans arbejder har været udstillet i udlandet og er blevet solgt over det meste af verden. Han måtte stoppe produktionen omkring 1970 som følge af svigtende syn. 

Hans hustru, Gurli Østerberg, var ikke selv udøvende kunstner, men deltog i produktionen på det praktiske plan.

Eksterne kilder/henvisninger 

Kunsthåndværkere fra Danmark
Cyriacus fra Ancona

Cyriacus fra Ancona (også kendt som Ciriaco d'Ancona eller Ciriaco Pizzecolli; født 1391 i Ancona, død 1452 i Cremona) var en italiensk rejsende, humanist og epigrafiker. Han kaldes "arkæologiens fader" (pater antiquitatis). Ifølge Cyriacus selv var hans mission var at redde oldtidsminder, der var i fare for at forsvinde.

Han var autodidakt med stor lærdom. Han var blandt de tidligste renæssancehumanister, der personligt studerede de fysiske rester af den græske og romerske verden; og han var den første lærde, der genopdagede den græske oldtids berømte steder som Parthenon og Delfi, et at de fire store kultcentre i det gamle Grækenland. Cyriacus besøgte også Egypten, hvor han så pyramidekomplekset med sfinksen ved Giza.

På sine mange rejser til Italien, Dalmatien, Grækenland, Lilleasien og Egypten udarbejdede Cyriacus detaljerede beskrivelser af fortidsminder ledsaget af illustrationer, som han selv udførte. Han førte en detaljeret dagbog, Commentaria, hvori han også noterede de mange steder, han besøgte, samt de betydningsfulde personer, han mødte. Han illustrerede ofte med skitser af monumenter og transskriberede inskriptioner.

Værker 
 Itinerarium (Kyriaci Anconitani Itinerarium)
 Commentaria (Antiquarium rerum commentaria)
 Epigrammata reperta per Illyricum a Kyriaco Anconitano 
 Epistolario

Kilder

Bibliografi

Dansk 
 Hanne Tommerup: Cyriacus fra Ancona, hans tredje Peloponnes-rejse 1447-48, 1983

Fransk 
 Jean Colin: Cyriaque d'Ancône : le voyageur, le marchand, l'humaniste, Paris, Maloire, 1981. 
 Carel Claudius van Essen: Cyriaque d'Ancône en Egypte, Noord-Hollandsche Uitg. Mij., 1958

Engelsk 
 Edward W. Bodnár: Cyriacus of Ancona and Athens, Latomus, 1960.
 Edward W. Bodnar: Charles Mitchell (Hrsg.): Cyriacus of Ancona’s journeys in the Propontis and the Northern Aegean, 1444–1445. American Philosophical Society, Philadelphia 1976. .
 Edward W. Bodnar, Clive Foss (Hrsg.): Cyriac of Ancona: Later travels. Harvard University Press, Cambridge, MA 2003. .

Italiensk 
 Christian Hülsen: La Roma antica di Ciriaco d'Ancona, E. Loescher (W. Regenberg), 1907
 Giuseppe A. Possedoni (redigeret af): Ciriaco d'Ancona e il suo tempo. Ancona, Canonici, 2002.
 Gianfranco Paci: Ciriaco d'Ancona e la cultura antiquaria dell'Umanesimo. Atti del convegno internazionale di studio, Ancona, 6–9 febbraio 1992. Diabasis, Reggio Emilia 1998. .

Eksterne henvisninger 
 Agora nr. 11 2013 
 Clip pel
 Leven boom 

Personer fra Italien
Klassiske arkæologer
Arkæologer fra Italien
Renæssancehumanister
Italienere i 1400-tallet
Felix af Bourbon-Parma

Prins Félix af Bourbon-Parma (Félix Marie Vincent; 28. oktober 1893 – 8. april 1970), fra 1919: Prins Félix af Luxembourg, var prinsgemal til storhertuginde Charlotte af Luxembourg. Parret fik seks børn, herunder storhertug Jean af Luxembourg (1921 – 2019).

Søskende 
Prins Felix var søn af den afsatte hertug Robert 1. af Parma (1848–1907), der havde 24 børn.

Prins Felix var lillebror til kejserinde Zita af Østrig-Ungarn (1892–1989) og storebror til prins René af Bourbon-Parma (1894–1962), der var gift med prinsesse Margrethe af Danmark (1895–1992), og som blev far til Anne, titulær dronning af Rumænien (født 1923).

Familie 
Prins Felix giftede sig den 6. november 1919 i Luxembourg med sin kusine, storhertuginde Charlotte af Luxembourg (23. januar 1896–9. juli 1985). De fik seks børn:
 
 Jean af Luxembourg, (1921-2019), regerende storhertug 1964 – 2000
 Elisabeth, (1922-2011), gift med titulær hertug Franz Ferdinand von Hohenberg, sønnesøn af det myrdede østrig-ungarske tronfølgerpar Franz Ferdinand (1863–1914) og Sophie Chotek, Hertuginde af Hohenberg (1868–1914)
 Marie-Adélaïde, (1924-2007), gift med Karl Josef Henckel von Donnersmarck
 Marie-Gabrielle, (1925- ), gift med den danske lensgreve Knud Johan Holstein til Ledreborg (født 2. oktober 1919 - død 25. juni 2001)
 Charles, (1927-1977), gift med Joan Douglas Dillon
 Alix, (1929- ), gift med Antoine de Ligne

Senere liv 

Storhertuginde Charlotte abdicerede den 12. november 1964 til fordel for sin ældste søn, Jean. Prins Felix døde 74 år gammel den 8. april 1970 på Schloss Fischbach i Fischbach i Luxembourg. Han blev begravet i Notre-Dame-katedralen i Luxembourg by. Storhertuginde Charlotte overlevede sin mand 15 år og døde som 89-årig i 1985.

Referencer

Eksterne links 

Huset Bourbon-Parma
Kongelige fra Luxembourg
Prinsgemaler
Månegud

Månegud eller månegudinde er en mytologisk guddom som symboliserer eller associeres med månen. Disse har et stort antal forskellige roller afhængig af hvilken kultur, men oftest er de i slægt med eller fjende til solguden. Selv om de kan være beslægtet, er de også særskilt fra solguddommen. Måneguddommerne kan enten være mandlige eller kvindelige, og bliver almindelig anset som det modsatte køn af solguddommen. Grundet indflydelsen fra klassisk græsk og romersk mytologi er månegudinder mest kendt i moderne tid, da disse antikke kulturer opfattede månen som af hunkøn.

Eksempler 
 Luna og Diana i romersk mytologi
 Artemis, Hekate, Foibe, Selene og Rhea i græsk mytologi
 Mani i norrøn mytologi
 Tanit i fønikisk og kartagisk mytologi
 Tsuki-yomi i shinto
Adolf Köster

Adolf Köster (født 8. marts 1883 i Verden, død 18. februar 1930 i Beograd) var en tysk politiker (SPD) og diplomat.

Adolf Köster voksede op i Kappel og var siden ungdommen medlem af SPD. Han læste indtil 1912 ved Münchens Tekniske Universitet , og arbejdede herefter ved SPD's partiavis Vorwärts som freelance journalist.

Efter Novemberrevolutionen i 1918 tog han en stilling i det preussiske statsministerium, og herfra skiftede han i 1919 til Rigskancelliet. I maj 1919 blev han statskommissær i det slesvigske afstemningsområde.

Koster var fra 10. april til 8. juni 1920 udenrigsminister i Weimarrepublikken i kansler Hermann Müllers koalitionsregering, hvori SPD, Zentrum og DDP indgik. I kansler Joseph Wirths anden regering (Zentrum, SPD, DDP) fra 26. oktober 1921 var Köster indtil 14. nvember 1922 indenrigsminister. I 1928 blev han ambassadør i Beograd.

Udgivne bøger 
 Fort mit der Dolchstoßlegende! Warum wir 1918 nicht weiterkämpfen konnten. Berlin: Verlag für Politik und Wissenschaft, 1922.
 Mit den Bulgaren. Kriegsberichte aus Serbien und Mazedonien. Verlag Albert Langen, München, 1916. 148 S.
 Wandernde Erde. Kriegsberichte aus dem Westen. Verlag Albert Langen, München, 1917. 133 S.

Litteratur 
 John Hiden: Adolf Köster und Paul Schiemann in Riga. Deutsche Ostpolitik nach dem Ersten Weltkrieg. in: Norbert Angermann et al.: Ostseeprovinzen, Baltische Staaten und das Nationale. LIT Verlag, Münster 2005, 
 Biographisches Lexikon des Sozialismus Band I Verlag J.H.W. Dietz Nachf. GmbH Hannover S.164-165

Eksterne links 
 Biografi på Das Bundesarchiv

Politikere fra Weimarrepublikken
Indenrigsministre fra Tyskland
Udenrigsministre fra Tyskland
Tyskere i 1900-tallet
Diplomater fra Tyskland
Ambassadører fra Tyskland
Blender (Landkreis Verden)

Blender er en kommune i Samtgemeinde Thedinghausen i den centrale del af Landkreis Verden, sydøst for Bremen, i den tyske delstat Niedersachsen.

Geografi 
Blender ligger ved floden Weser, som danner nord- og det meste af østgrænsen i kommunen.

Ud over Blender ligger landsbyerne Adolfshausen, Amedorf, Einste, Gahlstorf, Hiddestorf, Holtum-Marsch, Intschede, Oiste, Reer, Ritzenbergen, Seestedt, Varste og Winkel i kommunen.

Naturschutzgebiet 
Øst for byen Blender ligger den 6,3 ha store Blender See. Den strækker sig i nord-sydlig retning og er ca. 1000 m lang, op til 100 m bred og har siden 1936 været Naturschutzgebiet. Der er også et badested ved søen.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens side  på samtgemeindens websted.
 Befolkning 31. december 2013 (Tabel K1020014)  Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011. Tysk hjælpeside til statistikken
Emtinghausen

Emtinghausen er en kommune i i Samtgemeinde Thedinghausen den sydvestlige del af Landkreis Verden, sydøst for Bremen, i den centrale del af den tyske delstat Niedersachsen.

Geografi 
I kommunen der har et areal på godt 21 km² bor godt 1.500 mennesker (2013).
I kommunen ligger ud over Emtinghausen landsbyen Bahlum. Byens hovedattraktion er Windmühle Emtinghausen fra 1873. Gennem Bahlum og Emtinghausen løber bækken Blankenwaters Wiesengraben.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens side  på samtgemeindens websted.
 Befolkning 31. december 2013 (Tabel K1020014)  Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011. Tysk hjælpeside til statistikken
Riede

Riede er en kommune i i Samtgemeinde Thedinghausen den vestlige del af Landkreis Verden, sydøst for Bremen, i den centrale del af den tyske delstat Niedersachsen.

Geografi 
I kommunen der har et areal på knap 27 km² bor knap 2.700 mennesker (2013).
I kommunen der ligger syd for floden Weser, ligger ud over Riede også landsbyerne Heiligenbruch og Felde.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens side på samtgemeindens websted.
 Historiske postkort fra Riede 
 Befolkning 31. december 2013 (Tabel K1020014)  Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011. Tysk hjælpeside til statistikken
Interaktive Digitale Medier

Interaktive Digitale Medier er et studie og en kandidatuddannelse på Aalborg Universitet, hvor man grundlæggende lærer, at designe og udvikle it-produkter. På kandidatuddannelsen i Interaktive Digitale Medier lærer man omkring den teoretiske baggrund for design af og formidling via interaktive medier.

De færdiguddannede kandidater i Interaktive Digitale Medier får den akademiske titlel Cand.it. og arbejder typisk alt efter hvilken retning de tager med udvikling eller produktion af interaktive digitale medier inden for f.eks. e-læring, it-systemer eller spiludvikling. 

Kandidatuddannelsen i Interaktive Digitale Medier er tværfaglig og indeholder forskellige elementer fra forskellige fagområder. Man lærer at analysere og planlægge produktionen af multimediesystemer og interaktive digitale medier ud fra f.eks et arbejdsmæssigt, et kulturelt og et teknologisk perspektiv. De fire fagområder som kandidatuddannelsen i Interaktive Digitale Medier er bygget op omkring er henholdsvis æstetik, datalogi, design og informationsvidenskab samt projektstyring. I den æstetiske del af kandidatuddannelsen i Interaktive Digitale Medier lærer man omkring mediernes formsprog og teorier om kultur og formsprog generelt. I den datalogiske del af kandidatuddannelsen i Interaktive Digitale Medier lærer man omkring hvordan man konkret kan udvikle et multimedieprodukt, så det bliver et teknisk velfungerende system. I den designmæssige og informationsvidenskabelige del af kandidatuddannelsen i Interaktive Digitale Medier lære man om processen i forbindelse med udviklingen af et multimedieprodukt og relationen til den sammenhæng, det skal bruges i. I den projekstyringsmæssige del af kandidatuddannelsen i Interaktive Digitale Medier lære man om hvordan man arbejder sikkert og effektivt i projekter. Derved får man forudsætninger for at analysere, udvikle, designe og konstruere forskellige multimedieprodukter. Derudover indeholder studiet også en række valgfrie fag hvor man har mulighed for at specialisere sig indenfor forskellige retninger.

Henvisninger 

Videregående uddannelser i Danmark
Akademiske discipliner
Humaniora
Færøernes regioner

Færøernes regioner (sýsla, sýslur, dansk syssel, oldnordisk sýsl) har anvendtes som administrativ inddeling siden vikingetiden. Hver syssel styredes traditionelt af en sýslumaður (sysselmand) og et Várting (Vårting).

Under reformationen i 1536 afskaffedes den danske sysselinddeling helt, mens den fortsatte på Færøerne.

Før 1957 udgjorde regionerne også landets valgkredse inden man ændrede valgkredsenes grænser for at sikre en mere retfærdig fordeling af mandaterne i forhold til folketallet ved at dele Strømø i to valgkredse: Nordstrømø (Norðurstreymoy) og Sydstrømø (Suðurstreymoy). I 2008 afskaffedes valgkredsene helt og hele Færøerne blev en valgkreds.

Det at over 85% af Færøernes befolkning nu geografisk er bundet sammen af undersøiske tunneler, broer og dæmninger, således at man kan køre fra Vágar i vest til Streymoy, Eysturoy, Borðoy, Kunoy og Viðoy i nordøst, har ført til at der er foretaget ændringer indenfor flere områder. Før havde Færøernes Politi en sysselmand i hver syssel, men det er nu ændret, således, at der nu kun er fire sysselmænd. Syslerne i Vágar, Streymoy og Sandoy er slået sammen og har kun en sysselmand, mens syslerne Suðuroy, Eysturoy og Norðoyar stadig har en sysselmand. Færøernes Politi er en afdeling under Danmarks Politi og gennemgik derfor strukturelle ændringer fra 2007-2010. 

Opdelingen af Færøerne i sysler bruges ikke længere af Færøernes administration. Dog bruges opdelingen endnu til statistiske formål, f.eks. af Akstovan når den skal opdele biler på Færøerne, så bruges de gamle sysler minus Tórshavn, dog opdeles Suðuroy i to dele. Færøernes Statistik, Hagstova Føroya, bruger også opdelingen "Sýslur" som en af valgmulighederne i deres database på hjemmesiden, så folk kan søge efter folketal pr. syssel, region, folketal pr. bygd/by, pr. ø og pr. kommune. Forskellen mellem "sýslur" og "økir" (sysler og regioner) er at øen Streymoy er delt op i nord og syd under regioner.

Fakta om regionerne

De regionale områder indenfor ældreområdet fra 2015 
Fra 1. januar 2015 blev ældreområdet lagt ud til kommunerne, før havde ældreområdet hørt til Færøernes centraladministration. Enkelte områder fandt sammen frivilligt, mens andre blev tvunget til at samarbejde om ældreområdet. De otte regionale enheder, som administrerer ældreområdet er:

Norðoyar Bú- og Heimatænasta - Kommunerne i Norðoyar
Økistænastan hjá Skálafjarðarsamstarvinum - Runavíkar, Nes og Sjóvar kommuner (Eysturoy)
Heimatænastan í Eysturkommunu og Fuglafjarðar kommunu - Eysturkommuna og Fuglafjarðar kommuner (Eysturoy)
Heimatænastan í Vágum - Sørvágs og Vága kommuner (Vágar)
Heimatænastan í VEKS - Vestmanna, Eiðis, Kvívíkar og Sunda kommuner (Nordstrømø og en del af Nordøsterø)
Økistænastan í Sandoyar Sýslu - Kommunerne i Sandoy
Bú- og Heimatænastan í Suðuroy - Kommunerne i Suðuroy
Heilsu- og umsorganartænastan - Tórshavnar kommuna

Tórshavn kommune er den eneste kommune, som er en selvstændig region indenfor ældreområdet. De andre regioner er et samarbejde mellem flere kommuner, i flere tilfælde på tværs af flere øer.

Referencer
Johannes Daniel Falk

Johannes Daniel Falk (28. oktober 1768 i Danzig–14. februar 1826) var en tysk forfatter.

Kilder 

 

Digtere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1700-tallet
Tyskere i 1800-tallet