kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Yichang

Yichang  (宜昌; pinyin: Yíchāng) er en by på præfekturnivåeau i provinsen Hubei i det centrale Kina. Præfekturet har et areal på 21,227 km2, og en befolkning på cirka 4 millioner mennesker, hvoraf 1.330.000 bor i byområdet.

Mange indbyggere i Yichang tilhører minoritetsgruppen tujia. 

I gammel tid lå Yichang på grænsen mellem kulturerne i staten Ba i vest og staten Chu i øst.

Gennem Yichang flyder Yangtze-floden, som den hydroelektriske De Tre Slugters Dæmning i 2006 blev opført over.

Administrative enheder

Yichang består af fem bydistrikter, tre amter,  to autonome amter og tre byamter:
Bydistriktet Xiling (西陵区), 90 km², 400 000 indbyggere, regjeringssæde;
Bydistriktet Wujiagang (伍家岗区), 69 km², 140 000 indbyggere;
Bydistriktet Dianjun (点军区), 546 km², 100 000 indbyggere;
Bydistriktet Xiaoting (猇亭区); 118 km², 50 000 indbyggere;
Bydistriktet Yiling (夷陵区), 3 424 km², 520 000 indbyggere;
Amtet Yuan'an (远安县), 1 752 km², 200 000 indbyggere;
Amtet Xingshan (兴山县), 2 327 km², 190 000 indbyggere;
Amtet Zigui (秭归县), 2 427 km², 390 000 indbyggere;
Det autonome amt Changyang for tujiaene (长阳土家族自治县), 3 430 km², 410 000 indbyggere;
Det autonome amt Wufeng for tujiaene (五峰土家族自治县), 2 072 km², 210 000 indbyggere;
Byamtet Zhijiang (枝江市), 1 310 km², 510 000 indbyggere;
Byamtet Yidu (宜都市), 1 357 km², 390 000 indbyggere;
Byamtet Dangyang (当阳市), 2 159 km², 480 000 indbyggere.

Samferdsel
Kinas rigsvej 318, en af Folkerepublikken Kinas længste hovedveje, løber gennem området. Den begynder i Shanghai og fører blandt andet gennem Wuhan og Chengdu på sin vej ind i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grænseovergang til Nepal i Zhangmu.

Bypræfekturer i Hubei
Andreas Flinch

Andreas Christian Ferdinand Flinch (3. februar 1813 i København – 16. august 1872) var en dansk xylograf. Hans forældre var klejnsmedemester Johan Flinch og Marie Elisabeth født Rostrup.

Flinch var først i guldsmedelære hos J.B. Dalhoff, men da han følte sig dragen til kunsten og lagde sig efter at gravere, overlod faren ham ganske til sig selv. Han besøgte Kunstakademiet (1832-38), og støttet af en del samtidige unge kunstnere (J.Th. Lundbye, P.C. Skovgaard og Lorenz Frølich) lagde han sig efter træskærerkunsten. Efter med Den Reiersenske Fonds understøttelse at have været udenlands (1837-38) nedsatte han sig 1840 som xylograf i København og fremmede nu som den første i sin kunst interessen for denne ved udgivelsen af en række mindre bøger, udstyrede med træsnit. Særlig udgav han fra 1842 til sin død (1842-46 sammen med F. Frølund) en almanak, Flinchs Almanak, der fik en endog meget betydelig udbredelse og til sidst blev trykt i et oplag af hen ved 100000 Eksemplarer (1863 endog 114000). Flinch spiller en rolle i bevægelsen her hjemme hen imod frembringelsen af billige illustrationer; det af ham udviklede træsnit fortrængte det tidligere almindelig brugte kobberstik, og igennem sine elever (Bigandt, Dahl, Henneberg, Axel Kittendorff, Rothweiler m.fl.) skabte han en række dygtige xylografer. – 1838 havde han ægtet Marie Sophie Kaufmann, datter af urtekræmmer Peter Kaufmann og Anna Johanne Marie født Hammerich, (15. februar 1811 – 25. december 1887).

Eksterne henvisninger 

 

Danskere i 1800-tallet
Personer fra København
Xylografer fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Jingmen

Jingmen (荆门; pinyin: Jīngmén) er en by på præfekturniveau i provinsen Hubei i det centrale Kina. Præfekturet har et areal på 12,404 km2, og en befolkning på omkring 3 millioner mennesker (2003).

Administrative enheder
Jingmen består af to bydistrikter, to amter og et byamt:
Bydistriktet Dongbao (东宝区), 1.645 km², 370.000 indbyggere, regeringsæde;
Bydistriktet Duodao (掇刀区), 639 km², 360.000 indbyggere;
Amtet Shayang (沙洋县), 2.044 km², 600.000 indbyggere; 
AmtetJingshan (京山县), 3.284 km², 650 000 indbyggere (新市镇); 
Byamtet Zhongxiang (钟祥市), 4.488 km², 1,03 mill. indbyggere.

Trafik
Kinas rigsvej 207 går gennem området. Den begynder i Xilinhot i Indre Mongoliet nær grænsen til Mongoliet, løber mod syd  og ender i Hai'an, en by som ligger i amtet Xuwen sydligt  på Leizhouhalvøen i provinsen Guangdong.

Bypræfekturer i Hubei
Tysk humor

Tysk humor er et samlende begreb for konventioner om komik og dens kulturelle betydning inden for Tysklands grænser. Selvom humor spiller en vigtig rolle i tysk kultur ved fx at få meget sendetid i tysk fjernsyn,, er det en udbredt stereotyp uden for Tyskland, at tyskere har en ringe eller fordrejet forståelse for humoristiske situationer.

Kultur 

Tysk humor følger ofte mange konventioner, der let forstås af andre nationaliteter pga. ligheder i den kulturelle opfattelse af begivenheder, dagligdagsliv og andre mere eller mindre universelle emner, der kan formidles via komik.

Visse tyske humorister såsom Loriot skaber humor gennem seriøsitet. Et andet notabelt eksempel på latterliggørende seriøs humor med satirisk indhold er den fiktive politiker Jakob Maria Mierscheid MdB og hans eponym Mierscheid-Gesetz. Siden 1970'erne har Mierscheid opnået så stor popularitet i populærkulturen, at han har en side på Forbundsdagens hjemmeside.

Eksterne henvisninger 
 Allo Allo dubbed into German 1 (April 2008)
 Allo Allo dubbed into German 2 (April 2008)
 Stewart Lee, The Guardian, May 23, 2006, "Lost in translation" and a comment on this article in the Language Log
 "The German Joke of the Day" 
 Chicago based researcher Josh Schonwald on German Humour 
 "It's almost Comedy Central: German humor has ties to the past..."  By Paulette Tobin, published in the Grand Forks Herald'', August 22, 1999, page E1

Referencer 

Humor
Humor
4. etape af Tour de France 2010

Fjerde etape af Tour de France 2010 var en 153,5 km lang flad etape. Den blev kørt onsdag d. 7. juli fra Cambrai til Reims.

 Etape: 4. etape
 Dato: 7. juli
 Længde: 153,5 km
 Danske resultater:
 70. Jakob Fuglsang + 0.00
 82. Matti Breschel + 0.00
 127. Nicki Sørensen + 0.00
 134. Brian Vandborg + 0.00
 146. Chris Anker Sørensen + 0.00
 Gennemsnitshastighed: 42,8 km/t

Point- og bjergspurter

1. sprint (Walincourt-Selvigny) 
Efter 12,5 km

2. sprint (Flavigny-et-Beaurain) 
Efter 49,5 km

3. sprint (Brienne-sur-Aisne) 
Efter 128,5 km

1. bjerg (Côte de Vadencourt) 
4. kategori stigning efter 40,5 km

Resultatliste

Eksterne henvisninger 
 Etapeside  på Letour.fr   

 04

en:2010 Tour de France, Prologue to Stage 10#Stage 4
Malamiyya

Malāmīyya eller malāmatīyya er en islamisk mystik-tradition som menes at være opstået i 800-tallet i Nishapur. Grundlæggelsen af denne tradition attribueres til Hamdun al-Kassar (d. 884-885). Abdülbaki Gölpınarlı mener dog, at malāmīyya-traditionen også fandtes inden al-Kassar, men at al-Kassar var en central fortaler for malāmīyya.

En af de primære kilder i malāmīyya-traditionens doktriner er Risālat al-Malāmatīyya, skrevet af 'Abd al-Rahmān Muhammad b. al-Husayn al-Sulamī (941-1021). Her fremgår malāmīyya-bevægelsens grundlæggende læresætninger, som drejer sig om at al udadvendt fromhed eller religiøsitet, herunder gode gerninger, er praleri:

 1. Fremvisning/udstillen af bønnen ('ibāda) er shirk.
 2. Fremvisning af spirituel tilstand (hāl) er frafald (irtidād).
 3. I alle spirituel tilstande (ahwāl), er det obligatorisk/påkrævet at have mistro til sine lyster (nafs). Mennesket er her en modstander af sine lyster (nafs), hvorfor han ikke må finde nydelse i nogen som helst spirituel tilstand (hāl).
 4. Mennesket må kæmpe imod den nydelse der opnås ved at gøre gode gerninger, da enhver handling og enhver fromhed som mennesket ser påskønnende/værdsættende på, er værdiløs.

I henhold til disse grundprincipper kræves derfor følgende:

 1. Ikke at sige bønner (du'ā) undtagen (i særlige situationer) for folk i nød.
 2. Ikke at klæde sig forskelligt fra andre og isolere sig fra verden, men klæde sig som alle andre og leve et normalt liv i overensstemmelse med samfundets forudsætninger.
 3. At tage et foragtet beskæftigelse og at nægte en prestigefyldt profession.
 4. At skjule sin fattigdom (hvis dette røbes, kommer man i en fornøden situation og vil derved tiltrække opmærksomhed).

Den krævede kamp mod ønsket om menneskers anerkendelse ved at skjule deres tilstande (ahwāl) kan bringe malāmitterne til kun at vise deres dårlige sider. Dermed kan han gøre sig et skyldsobjekt (arabisk: malām, malāma fra roden lāma, som betyder "skylden").

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Sara Sviri: Hakîm Tirmidhî and the Malâmatî Movement in Early Sufism 

Alevisme
Sufisme
Stræbepille

Stræbepiller kaldes de forstærkningspiller, man
opførte ved de gotiske kirkebygninger for at
undgå de gennemgående svære murmasser og
koncentrere modstandskraften på de enkelte,
mest udsatte støttepunkter, hvor gjordbuer og
ribber forener sig i pillen.
Man opnåede derved at kunne gennembryde de mellemliggende
murpartier med høje og brede vinduer.

Disse stræbepiller er af forskellig form, undertiden kronede med
fialer, undertiden aftrappede opadtil, oftest
med en firkantet, undertiden med en polygon plan.

Stræbebuer 
Stræbebuer er de fritsvævende buer
(sprængbuer, murbuer), som i de gotiske kirkebygninger
spændtes fra midtskibets mure over til sideskibenes
ydermure for at skaffe større modstandskraft
til veje for midtskibets hvælvinger og lede
sidetrykket fra disse over på de massive
stræbepiller.

Se også 
 Bue (bygningsdel)

Kilde 
 Opslag af arkitekterne Erik Schiødte og Carl Brummer i Salmonsens Konversationsleksikon, bd. 22, s. 468

Galleri

Eksterne henvisninger 
  Wikimedia Commons har flere filer relaterede til stræbepiller og stræbebuer
 Om stræbeværk og andre bygningselementer fra gotikken i Salmonsen bd. 4, s. 329, "Bygningskunst"
 "Konstruktion og form i gotikken", fra JMarcussen.dk

Note

Bygningsdele
Gotik
Kråse

En kråse er en kraftig muskelmave i fugle, hvis sammentrækninger maler maden i stykker. Den udfører samme arbejde som pattedyrenes tandsæt. Visse fuglearter som hønsefugle indtager småsten, der opbevares i kråsen og forstærker dens virkning.

Henkogt i andefedt er kråser en delikatesse. På fransk kaldes det "gésiers de canard confits". En delikatessevirksomhed på Bornholm eksperimenterer med en dansk udgave på dåse.

Kilder 
Dansk Fjerkræ Forum Leksikon

Fugleanatomi
Indmad
Fjerkræ
Sayuki

Sayuki (紗幸, født 16. september i Melbourne, opr. Fiona Graham, død 26. januar 2023) var en australsk geisha, der arbejdede i Japan. Hun var også antropolog og producerede og instruerede antropologiske dokumentarprogrammer.

Hun debuterede som geisha i december 2007 i Asakusadistriktet i Tokyo efter et års uddannelse og forberedelser. Pga. sin alder, som hun på geisha-vis ikke oplyser, gik hun uden om den konventionelle scene for lærlinge. (Denne scene kaldes 'maiko' eller 'hangyoku').

Hun erklærede sig selv for den første vestlige geisha i den japanske historie (Den amerikanske Liza Dalby bliver ofte udnævnt til at være den første, men hun hun gennemgik aldrig den officielle uddannelse til at blive geisha).

Sayuki har modtaget undervisning i flere forskellige kunstarter, men den japanske bambusfløjte (yokobue) er hendes hovedfelt.

Sayuki har skrevet Ph.d. og MBA i socialantropologi på Oxford University. Hendes første uddannelser tog hun i psykologi fra Keio University, som den første vestlige kvinde, der blev færdiguddannet derfra. 

Sayuki blev geisha som en del af at akademisk projekt, og hun forventede ikke at forblive geisha resten af sit liv.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Filminstruktører fra Australien
Personer fra Melbourne
Antropologer fra Australien
La Silvia

La Silvia (RV 734) er et dramma pastorale per musica i tre akter af Antonio Vivaldi til en italiensk libretto af Enrico Bissari. Det blev først opført den 28. august 1721 på Teatro Regio Ducale i Milano i anledning af den østrigske kejserinde Elisabeth Christines fødselsdag; hun var gift med kejser Karl 6. af Østrig.

Baggrund 
I 1718 var Vivaldi blevet udnævnt til maestro di cappella di camera, ved Philip von Hessen-Darmstadts hof i Mantova, for hvem han komponerede Armida Al Campo d'Egitto, Teuzzone og Scanderbeg (alle 1718) og derefter Tito Manlio (1719) og La Candace (1720). Ved hans tilbagevenden til Venedig blev han, efter opførelsen af La Verità in Cimento på Teatro Sant' Angelo, sammen med Giovanni Porta, Anna Maria Strada og andre et af de vigtigste mål for Benedetto Marcellos satiriske pamflet Il Teatro alla moda (skrevet 1718-1719, udgivet 1720).

Bissaris tekst var oprindeligt blevet skrevet i 1710 som et skuespil til prinsesse Teresa Kunegunda Sobieska, den bayerske Maximilian 2. Emanuels anden hustru. Operaen blev opført igen i Milano i 1723 og 1724. Otte af arierne er bevaret i Biblioteca Nazionale di Torino.

Roller

Diskografi 
 2001 (Rekonstruktion af ni overlevende arier) Roberta Invernizzi, Gloria Banditelli, John Elwes, Philippe Cantor. Ensemble Baroque de Nice, dir. Gilbert Bezzina. Ligia. 1CD.

Noter og referencer 

Operaer af Antonio Vivaldi
Martín Silva

Martín Andrés Silva Leites (født 25. marts 1983 i Montevideo, Uruguay) er en uruguayansk fodboldspiller, der spiller som målmand hos Vasco da Gama i Brasilien. Han har spillet for klubben 2014.

Karriere 
Med Defensor Sporting var han bl.a. med til at vinde det uruguayanske mesterskab i 2008. 

Han repræsenterede desuden Uruguays landshold ved VM i 2010 i Sydafrika.

Eksterne henvisninger 
 Martín Silva  på FIFA.com

Fodboldspillere fra Uruguay
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2010
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2014
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Fodboldspillere fra Club de Regatas Vasco da Gama
Martín Cáceres

José Martín Cáceres Silva (født 7. april 1987 i Montevideo, Uruguay) er en uruguayansk fodboldspiller, der spiller som forsvarsspiller hos Juventus i den italienske Serie A. Tidligere har han optrådt for blandt andet SS Lazio, Southampton, den uruguayanske klub Defensor Sporting samt for fire spanske hold, Villarreal CF, Sevilla, FC Barcelona og Recreativo de Huelva. .

I sin tid med Barcelona var Cáceres med til at vinde både det spanske mesterskab, den spanske pokalturnering, samt UEFA Champions League.

Landshold 
Cáceres står (pr. april 2018) noteret for 75 kampe for Uruguays landshold, som han debuterede for i 2007. Han var en del af den uruguayanske trup til VM 2010, VM 2014 og VM 2018.

Titler 
La Liga
 2009 med FC Barcelona

Copa del Rey
 2009 med FC Barcelona

UEFA Champions League
 2009 med FC Barcelona

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Uruguay
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2010
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2014
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Fodboldspillere fra Villarreal CF
Fodboldspillere fra Recreativo de Huelva
Fodboldspillere fra FC Barcelona
Fodboldspillere fra Juventus F.C.
Fodboldspillere fra Sevilla FC
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2022
La gazza ladra

La gazza ladra (Den tyvagtige skade) er en opera med betegnelsen melodramma eller opera semiseria i to akter af Gioachino Rossini til en italiensk libretto af Giovanni Gherardini efter La Pie voleuse af J.M.T. Badouin d'Aubigny og Louis-Charles Caigniez. Operaen er bedst kendt for sin ouverture, som gør brug af lilletromme.

Rossini er kendt for at have komponeret sine værker i høj hast, og La gazza ladra var ingen undtagelse. Ifølge overleveringen måtte teaterproducenten låse Rossini inde på et værelse dagen før uropførelsen for at få skrevet ouverturen. Rossini skal så have kastet hvert ark ud af vinduet til sin kopist, der derefter orkestrerede værket.

Opførelseshistorie 
Værket blev uropført den 31. maj 1817 på Teatro alla Scala i Milano. Operaen blev revideret af Rossini til de efterfølgende opsætninger i Pesaro i 1818, Teatro del Fondo i 1819 og Teatro di San Carlo i Napoli i 1820. Han arbejdede igen på musikken i Paris i 1866.

Riccardo Zandonai skabte sin egen version af operaen til genopførelsen i Pesaro i 1941. Alberto Zedda redigerede Rossinis oprindelige arbejde til offentliggørelse af Fondazione Rossini i 1979.

Roller

Synopsis 

Ninetta håber på at kunne gifte sig Giannetto, når han vender hjem fra krigen. Hun giver sin far Fernando Villabella, der er deserteret, ly og er bekymret over borgmesteren, Gottardos mistænksomhed. Det kommer frem, at bissekræmmeren Isacco har købt et stykke sølv fra Ninetta; hun har villet skaffe penge til sin far, og det fører nu til hendes anklage og fængsling. Hun kommer for retten og kendes skyldig, men bliver frelst fra døden i sidste øjeblik, da man opdager tyven: en tyvagtig skade.

Udvalgte arier 
Den mest berømte arie i operaen er nok Ninetta bøn, "Deh, tu reggi in tal momento". Cavatinaen for sopran, "Di piacer mi balza cor" og cavatinaen for tenor "Vieni fra queste braccia" (cabaletta til duetten mellem Arturo og Elvira i Bellinis I Puritani starter i øvrigt med nøjagtig de samme ord) er to eksempler på Rossinis geniale talent for at skrive for den menneskelige stemme.

Referencer 
 "Gazza ladra, La" af Richard Osborne, i New Grove Dictionary of Opera , red. Stanley Sadie (London, 1992)

Eksterne links 
 La pie voleuse, fransk udgave af operaen. Castil-Blaze, Giovanni Gherardini (udgivet af E.J. Coale, 1831)
 La gazza ladra, italiensk udgave af operaen. Giovanni Gherardini, Aubigny, Caigniez (Louis-Charles) (udgivet af Elliott, 1833)
 Libretto
 Teatro la Fenices libretto og program 
 Diskografi

Operaer af Gioacchino Rossini
Petunia

Petunia er en slægt med ca. 25 arter, som er udbredt i de tempererede og subtropiske dele af Sydamerika, dvs. Brasilien, Uruguay, Argentina, Paraguay og Bolivia.

Petunier er urteagtige (i hjemlandet oftest flerårige) planter med klæbrige hår. Bladene kan være modsatte eller spredtstillede, og de er hele og helrandede. Blomsterne er samlet i løse, endestillede stande. De er 5-tallige og næsten helt regelmæssige med duft og ofte kraftig rødlig, eller blegt blå farve. Kronbladene er tragtformet sammenvoksede med frie lapper. Frugterne er kapsler med to kamre og mange frø.

Her beskrives kun de arter og den hybrid, der bliver dyrket i Danmark.

 Hvid petunia (Petunia axillaris)
 Havepetunia (Petunia x hybrida)
 Violet petunia (Petunia integrifolia)

Note

Natskygge-familien
L'Africaine

L'africaine (Afrikanerinden) er en grand opéra, Giacomo Meyerbeers sidste opera. Den franske libretto er skrevet af Eugène Scribe. Meyerbeers arbejdstitel til operaen var Vasco da Gama, efter den historiske opdagelsesrejsende. Begivenhederne i operaen er dog helt fiktive.

Opførelseshistorie 
Operaen blev uropført på Théâtre de l'Académie Royale de Musique den 28. april 1865 efter en opførelsesudgave udgivet af François-Joseph Fétis, da komponisten grundet sin død året før ikke havde nået at færdiggøre værket. Det er Fétis, der gav værket dets nuværende titel, omend det faktisk fremgår af teksten med dens henvisninger til hinduisme, at heltinden Sélika ikke er fra Afrika, men fra en region eller ø i nærheden af Indien; Madagaskar har været foreslået. Gabriela Cruz har skrevet en detaljeret analyse af den historiske baggrund for begivenheder i operaen.

Meyerbeer arbejdede på partituret fra ca.1854-1855 og havde tiltænkt sopranen Sophie Cruvelli rollen som Sélika, men Cruvellis bratte tilbagetrækning fra scenen i 1856 betød, at han måtte lave nye planer.

Arbejdet blev opført på Covent Garden Theatre i London den 22. juli 1865 og i New York den 1. december 1865. Værket fik italiensk premiere i 1865 i Bologna med Angelo Mariani som dirigent.

Operaen blev en enorm succes i det 19. århundrede, men ses sjældent opført i dag. De fleste moderne forestillinger og optagelser er stærkt beskårede og kan derfor kun give et delvist indtryk af komponistens intentioner – som under alle omstændigheder til en vis grad tilsløres Fétis' endelige udgave.

Roller

Synopsis 
Operaen skildrer fiktive begivenheder i den opdagelsesrejsende Vasco da Gamas liv.

 Sted: Lissabon, på havet og i et eksotisk nyt land.
 Tid: Sent i det 15. århundrede

Diskografi 
1988 – San Francisco Opera Chorus and Orchestra, Maurizio Arena (dirigent), Lotfi Mansouri (sceneinstruktør) Plácido Domingo (Vasco da Gama), Ruth Ann Swenson (Inés), Shirley Verrett (Sélika), Justino Díaz (Nélusko), Michael Devlin (Don Pedro), Kevin Anderson (Don Alvar), Philip Skinner (Don Diego), Joseph Rouleau (Storinkvisitoren), Mark Delavan (Ypperstepræsten Brahma), Kultur International Film, VHS (1989), DVD (2009)

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Eugene Ketterers "Fantaisie on Meyerbeer's "L'Africaine" spillet på klaver af John Kersey (MP3)

Bibliografi 
 Harold Rosenthal and John Warrack (eds.), The Concise Oxford Dictionary of Opera (Oxford, 1979)
 Reiner Zimmermann, Giacomo Meyerbeer, (Berlin, 1998).
 DVD Arthaus Musik Kultur (Verrett, Domingo, Swenson, Diaz, Devlin, Skinner – Arena), San Francisco, 2 DVD'er

Operaer af Giacomo Meyerbeer
Operation rädda Danmark

Operation rädda Danmark (Operation red Danmark) var en planlagt svensk militæroperation under 2. verdenskrig. Planen var, at svenske styrker (sammen med danske polititropper) skulle forsøge at sætte en stopper for den tyske besættelse af Danmark i starten af 1945. Dog kapitulerede Nazi-Tyskland, og dermed var Danmark allerede befriet før planen blev sat i gang.

Se også 
 Operation rädda Norge

Kilder 
 Per Albin Hansson och den svenska D-dagen 
 Dansk Militærhistorisk Selskab – Chakoten, artikeln "Operation Rädda Danmark"

Danmark under 2. verdenskrig
Standret

Standret er en militær særdomstol, som nedsættes under krig eller undtagelsestilstand, for at dømme i sager, hvor det antages, at krigsmagten udsættes for alvorlig fare, hvis ikke forbrydelsen straffes omgående. Det kan dreje sig om spionage, mytteri, oprør og desertering, samt andre handlinger, som enten virker nedsættende på krigsmagtens effektivitet eller nedbrydende på personellets disciplin og moral.

En standret har oftest en officer som formand og et større eller mindre antal militærpersoner af forskellig grad som medlemmer. Rettergangsformen er summarisk, oftest uden anvendelse af en forsvarer, og i mange tilfælde er de eneste mulige sanktioner frifindelse eller dødsstraf, som i givet fald eksekveres straks.

I Danmark var der bestemmelser om anvendelse af standret i Krigsretsinstruks af 9. marts 1683. Standretten kunne nedsættes af den øverstbefalende i tilfælde hvor forbrydelsen var belagt med dødsstraf, og såfremt sagen kunne afgøres uden yderligere undersøgelse, fordi som det hed "gerningen var sin egen anklager og vidne". Standretsbehandling blev anvendt i to tilfælde under Treårskrigen, hvor begge sager dog endte med frifindelse. Under krigen i 1864 blev standretsprocedure ikke anvendt. Bestemmelsen i den gamle krigsretsinstruks bortfaldt da Militær Retsplejelov trådte i kraft i 1919.

I forbindelse med et oprør i Tugt- Rasp- og Forbedringshuset på Christianshavn i 1817 blev der nedsat en militær standret, som idømte 14 fanger dødsstraf.

Under Besættelsen blev standretsbehandling i stor udstrækning anvendt af den tyske værnemagt i Danmark mod forbrydelser indenfor egne rækker, herunder også mod handlinger udført af dansk personel i tysk tjeneste. Et ukendt, men formentlig stort, antal tyske soldater blev idømt dødstraf for desertering eller for "Wehrkraftzersetzung" (nedsættelse af værnekraften). Det mest kendte eksempel på en tysk standrets virksomhed på dansk område er Mytterisagen mod besætningen fra den tyske minestryger 612. Elleve medlemmer af besætningen blev den 5. maj 1945, dvs. efter den tyske kapitulation, dømt til døden og samme aften henrettet, medens skibet befandt sig i Alssund lidt nord for Sønderborg.

De medlemmer af modstandsbevægelsen, som blev henrettet af tyskerne under besættelsen, blev alle dømt ved den "ordinære" SS- und Polizeigericht XXX. Kopenhagen, som ikke kan betegnes som en standret.

Begrebet standret anvendes også i en bredere betydninger om retslignende afgørelser, der træffes uden dommerens medvirken, for eksempel eksklusionssager fra foreninger eller politiske partier.

Kilder 
 Artikel "Standret" i Salmonsens Konversationsleksikon, 1. udgave, København 1905.
 Inge Adriansen: "Henrettelserne i Sønderborg den 5. maj 1945" i Henrik Skov Kristensen og Inge Adriansen: Als og Sundeved 1940 – 45, Sønderborg 1995.
 Ove C. Kronborg: Et hjørne af en hærs sammenbrud - Sydals 2013: 

Militær
Jura