kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Elias Bender Rønnenfelt

Elias Bender Rønnenfelt (født 24. marts 1992) en dansk musiker, guitarist og forsanger i bandene Iceage, Marching Church og Vår.

Eilas Bender Rønnenfelt var elev på Bordings Friskole, hvor han mødte Dan Kjær Nielsen som også spiller i Iceage.

Kilder 
 Dansk punk anno 2013: Drengene fra fritidsklubben tog på tour i hele verden - Politiken.dk 
 Bender Rønnenfelt - Musik DR

Punkmusikere
Guitarister fra Danmark
Sangere fra Danmark
Elias
Lysøen

Lysøen er en villa og et museum på øen Lysøen i Lysefjorden i Bjørnafjorden kommune i Vestland fylke i Norge. Den er kendt som et kunstnerhjem da den blev opført af violinvirtuosen og komponisten Ole Bull (1810–1880) i årene 1872–1873. Bull havde Lysøen som hjem resten af livet.

Arkitekten bag villaen på Lysøen er Conrad Fredrik von der Lippe (1833–1901), og anlægget er unikt i norsk sammenhæng. Det regnes som et hovedværk i historismens arkitektur i Norge, og er udført i arabisk-maurisk stil og med russisk-inspireret løgkuppel-tårn. Bulls idé var at villaen skulle have stilelementer fra alle lande han havde besøgt. Villaen er udført i flere byggetrin. Villaen som den ser ud i dag, blev færdigbygget i 1905, i og med at Bulls datter Olea udvidede og ombyggede villaen for at ændre den til helårsbolig. Det er kun den ældste del af villaen som er tilgængelig for museumsbesøgende.

Mellemetagen består af et 20 meter langt musikværelse, som i dag bruges som koncertsal.

På Lysøen ligger også et gammelt gårdstun fra ca. 1670; dette er den ældste kendte faste bosættelse på øen. Gården var leilendingsbrug (udlejet pantegods) under Lyseklostergodset til 1870, da Ole Bull blev ejer af Lysøen. Bull selv udfoldede sig som landskabsarkitekt og anlagde stier, brygger, damme, udsigtspunkt, mm. Over hele den 70 hektar store ø er der anlagt sandbelagte gangstier. På Lysøens højeste punkt blev der i 1903 bygget et udsigtstårn hvor der er udsigt til blant andet Lysefjorden og udover Korsfjorden.

Lysøen med Ole Bulls villa blev i 1974 givet som gave til Fortidsminneforeningen, Bergen og Hordaland afdeling, af Ole Bulls barnebarn, Sylvea Bull Curtis; det drives i dag som en del af Kunstmuseerne i Bergen under navnet Museet Lysøen.

I dag er Ole Bulls villa og de små bygninger rundt om den de eneste bygninger på øen, men omkring Lysefjorden er der mange fritidsejendomme og boliger. Nordvik og Drange er nogle af de største byer, hvor mange bruger båd og besøger øen, men for turister går der båd fra fastlandet til villaen. I 1997 blev Lysøen kåret til Årets Friluftsområde i Hordaland. Kåringen blev blandt andet begrundet med at kulturminderne på Lysøen er en integreret del af friluftsområdet, og at området er et typisk nationalromantisk kulturmiljø.

Litteratur og andre kilder 
 Norske kunstnerhjem; temanummer av Fortidsvern; nr 3, 2005
 Finn Jor og Jiri Havran. Norske kunstnerhjem. Boksenteret, 1997 (''bokhylla.no – fulltekst)
 Museet Lysøen
 Fortidsminneforeningen Lysøen

Eksterne kilder/henvisninger 

 Bergen byleksikon på nett, om Lysøen

Kultur i Vestland
Bjørnafjorden
Historicisme
Mesteren

Mesteren har flere betydninger:

 Mesteren - Jumbobog nr. 388
 Mesteren (film fra 2000) – dansk kortfilm fra 2000 instrueret af Martin Andersen
 Mesteren (film fra 2017) - dansk film fra 2017 instrueret af Charlotte Sieling
Diglyphus turcomanica

Diglyphus turcomanica er en art årevingede insekter som blev beskrevet af Kurashev 1990. Diglyphus turcomanica indgår i slægten Diglyphus, og familien Eulophidae.

Artens udbredelsesområde er Turkmenistan. Ingen underarter kendes.

Kilder 

Årevinger
Atlant

En atlant (opkaldt efter titanen Atlas, der i den græske mytologi dømmes til at bære himmelen på sine skuldre) er en mandsfigur, der fungerer som søjle eller som søjlelignende udsmykning i et bygningsværk. 

Atlanten kan have en egentlig bærende søjlefunktion eller blot fungere som pynt på en udsmykningssøjle, en såkaldt pilaster. Nogle gange fremstilles figuren kraftfuld og muskuløs og med et udtryk af voldsom kraftanstrengelse ved sin byrde, andre gange udtrykker atlanten en uberørt ro.

Den latinske pendant til den græske atlant er en telamon, som også er opkaldt efter en figur fra mytologien, kongesønnen Telamon.

En tilsvarende kvindefigur kaldes en karyatide.

Galleri

Eksterne links 

Bygningsdele
Ornamentik
Guangzhou sydbanegård

Guangzhou sydbanegård (kinesisk: 广州南, pinyin: Guǎngzhōu Nán Zhàntái) er en jernbanestation i Guangzhou i Kina for højhastighedstog. Herfra afgår tog mod Wuhan, Zhuhai (med let tilgang til Macao) og Hongkong.

Jernbanestationen ligger i Shibi i bydistriktet Panyu, ca. 15 km sydøst for centrum i Guangzhou, og nås over Guangzhou Metros linje 2 (endestationen) til resten af byen.

Jernbanestationen blev taget i brug i 2010 da højhastighedsbanen Wuhan-Guangzhou blev sat i drift. I 2011 kom Guangzhou–Zhuhai Intercity Mass Rapid Transit i drift. I 2012 blev Wuhan-Guangzhou forlænget nordover til Beijing. Fra denne station betjenes også Guangzhou–Shenzhen–Hong Kong Express Rail Link.

Referencer 

Jernbanestationer i Kina
Sydbanegård
Offentlig økonomi

Offentlig økonomi (eller den offentlige sektors økonomi) omhandler studiet af den offentlige sektors forskellige former for indvirkning på samfundsøkonomien, set gennem samfundsøkonomiske briller med vægt på økonomisk efficiens og fordelingsaspekter.

Allermest grundlæggende udstikker offentlig økonomi en ramme for overvejelser om, hvornår det offentlige skal gribe ind i markedsøkonomien, og hvilken karakter og udstrækning disse indgreb bør have. Her anvendes mikroøkonomisk teori til at vurdere, hvorvidt de private markeder kan formodes at føre til et samfundsøkonomisk effektivt resultat i fravær af den offentlige indgriben. I sagens natur handler offentlig økonomi i høj grad om beskatning og offentlige udgifter. Emnet berører en lang række problemstillinger, herunder markedsfejl, eksternaliteter, og skabelsen og udførelsen af økonomisk politik. Offentlig økonomi bygger på velfærdsteori og bruges i sidste ende som et redskab til at forbedre samfundets velfærd.

Underområder omfatter:

 Offentlige finanser: Teori og anvendelse
 Analyse og design af offentlige politiktiltag
 Fordelingseffekter af beskatning og offentlige udgifter
 Analyse af markedsfejl og regeringsfejl

Vægten ligger på analytiske og videnskabelige metoder og normativ-etisk analyse i modsætning til ideologi. Eksempler på dækkede områder er skatteincidens, optimal beskatning og teorien om offentlige goder.

Se også 

 Offentlig sektor
 Finanspolitik
 Offentlig gæld
 Finanspolitisk holdbarhed

Kilder
Débora Falabella

Débora Lima Falabella (født 22. februar 1979 i Belo Horizonte) er en brasiliansk skuespillerinde.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Brasilien
Personer fra Belo Horizonte
Osøyro

Osøyro - tidligere Ivar Aasens landsmålsvariant Osøyri og riksmålsvarianten Osøren - er administrationscentrum i Bjørnafjorden kommune i Vestland fylke i Norge.

Stedet ligger på sydøstsiden af Bergenshalvøen ved Fusafjorden og udløbet af Oselva, og havde pr 1. januar 2019 13.911 indbyggere.

Osøyro blev kaldet Framnes (= det fremstikkende næs), inden navnet Os fæstede sig. Stedet voksede frem mellem gårdene Os og Hauge, og fik sit navn efter gården Os, tilføjet endelsen -øyr (= afsætning af grus og sand langsmed en elv) - bestemt form -øyro.

Før gik den gamle postvej fra Bergen til Stavanger gennem Osøyro. Ellers lå her kun nogle bådhuse tilhørende de nærmeste gårde. Mellem 1894 og 1935 havde Osøyro jernbaneforbindelse til Bergen med den smalsporede Nesttun-Osbane, der blev udkonkurreret af sine egne busruter.

Osøyro er et af Os kommunes fire officielle tettsteder (= tæt bebyggede områder). De tre andre er Søfteland, Søre Øyane og Søvik. På Osøyro ligger Os kirke, bygget i 1870. En middelalderkirke på stedet var sandsynligvis en stavkirke, afløst i 1624 af en tømmerkirke. I 1328 fremgår det af et brev, at der var præst og præstegård på Os.

På Osøyro ligger også kulturhuset Oseana og Os gymnasium. Omkring rådhuset er der en ret urban bebyggelse med butikker og servicefunktioner, mens Osøyro ellers er præget af boligfelter og erhvervsområder.

I området ligger Ulven lejr, oprettet for militæret i 1870'erne, og benyttet af tyskerne som fangelejr under anden verdenskrig. I dag er Ulven kendt for sit rige fugleliv.

I nærheden af Osøyri finder man også Solstrand fjordhotel og kysthospitalet Hagevik.

Osøyro er tyngdepunktet på den sydlige del af Bergenshalvøen, hvor færdselsårene er E39 og fylkesvei 552. En firefelts motorvej står foran færdigstillelse fra Rådal i Bergen kommune til Svegatjørn i Os kommune.
 
Der er færgeforbindelser til Fusa (Hatvik-Venjaneset), Tysnes (Halhjem-Våge) og Fitjar (Halhjem-Sandvikvåg).

Færgen fra Bergen til Rosendal standser også ved Osøyro kaj.

Referanser 

Byer i Vestland
Os i Hordaland
Neuschwabenland

Neuschwabenland er et navn, som på enkelte kort blev brugt for området mellem 20° øst og 10° vest i Dronning Maud Land i Antarktis. Neuschwabenland blev udtorsket af den tyske antarktisekspedition 1938–39 under ledelse af Alfred Ritscher. Området blev opkaldt efter ekspeditionens skib, "Schwabenland", som igen var opkaldt efter det tyske område Schwaben.

Tyske antarktisekspedition (1938–1939) 

Den tredje tyske antarktisekspedition (1938–1939) blev anført af Alfred Ritscher (1879–1963), en kaptajn i Kriegsmarine (den tyske flåde). Hovedmålet var at finde et område i Antarktis til en tysk hvalstation, for at Tyskland kunne producere mere fedt. Hvalolie var på den tid det vigtigste råmateriale til produktion af margarine og sæbe i Tyskland, og landet var den næststørste importør af norsk hvalolie med 200.000 ton om året. Udover fordelen ved ikke at være afhængig af import, var Tyskland på randen af krig, og man regnede med, at dette ville gå hårdt ud over landets økonomi. Et andet mål var at spejde efter et sted at placere en tysk flådebase.

Den 17. december 1938 drog ekspeditionen fra Hamburg mod Antarktis ombord på MS "Schwabenland" (en lastbåd bygget i 1925, som fik nyt navn i 1934 efter Schwaben, et område i det sydlige Tyskland). Skibet medbragte et fly, som kunne afsendes med en katapult. Den hemmelige ekspedition havde 33 medlemmer, mens "Schwabenland"s besætning talte 24. Den 19. januar 1939 nåede skibet frem til Kronprinsesse Martha Kyst, i et område som Norge netop havde gjort krav på som en del af Dronning Maud Land og begyndte at kortlægge området. Det tyske naziflag var placeret på havisen langs kysten. Tyskerne gav området navnet "Neu-Schwabenland" efter skibet, og oprettede en midlertidig base, og de næste uger vandrede flere hold langs kysten og gjorde krav på nærliggande bakkekamme og andre vigtige landmærker. Syv flyfototure blev udført af to vandflyvere fra skibet. Omkring et dusin 1,2 meter lange aluminiumspiller med 30 cm lange stålkegler og tre stabiliserende vinger med hagekors på blev smidt ud på isen ved vendepunktet på hver flyvetur. De udførte yderligere otte flyveture til områder af interesse, og på nogle af disse ture tog man billeder med farvefilm. I alt dækkede ekspeditionen hundredtusindvis af kvadratkilometer og tog mere end 16.000 flyfoto, og nogle af disse billeder blev udgivet af Ritscher efter krigen. Den isfrie Schirmacheroase, hvor forskingsstationerne Maitri og Novolazarevskaja lå, blev opdaget fra luften af Richardheinrich Schirmacher (som opkaldte oasen efter sig selv) kort tid før "Schwabenland" drog fra kysten af Antarktis den 6. februar 1939.

På turen hjem til Tyskland gjorde ekspeditionen oceanografiske studier nær Bouvetøen og Fernando de Noronha og kom tilbage til Hamburg den 11. april 1939. Samtidig havde norske myndigheder fået melding om ekspeditionen fra hvalfangere langs kysten af Dronning Maud Land.

Kilder 

Antarktis' geografi
Tysklands historie
Mølletvang

Mølletvang eller møllepligt var i ældre tid en ordning, som forpligtede bønderne i et område til at lade deres korn male på en nærmere defineret møllebrug. Møllebrugene har tidligt i historien været underlagt forskellige former for kontrol og registrering blandt fyrster, konger og kejsere. Allerede i 762 omtaler engelske annaler bøndernes pligt til at søge mølle. Nogle forskere peger på, at reguleringen af møllebrugene var knyttet til regaleretten, dvs. kongen eller kejserens ret til at fastlægge told og markedsvilkår over offentlige veje, broer, havne og vandløb. Frederik Barbarossa fik fastslået regaleretten i 1158 af en rigsdag i Roncalia i det nordlige Italien. På baggrund af denne ret udvikledes efterhånden mølletvang i store dele af Europa.

Danske forhold 
Reglerne for kornmølleriet i Danmark blev især lagt i faste rammer i løbet af 1600-tallet, hvor der i 1628 blev indført regler om, hvilke møller kronens bønder skulle benytte, når de skulle have kornet malet. Nogle forskere har påpeget, at der for adelens fæstere ofte var møllepligt, dvs. en i fæstebrevet nedskreven pligt til at benytte en bestemt mølle.

Mens møllepligt så at sige er et kontraktligt forhold - ved tiltrædelse af et fæsteforhold må fæsteren forpligtige sig til at søge den eller de af jord besidderen udpegede møller — så er mølletvang en central regulering af mølleriet, idet administrationen foretager en opdeling af landet i områder, således at alle beboere fra et område — uanset fæstetilhørsforhold eller selveje - skal søge en bestemt mølle.

Mens der for adelens fæstere i kongeriget var møllepligt, var mølletvangen i Slesvig-Holsten udstrakt til at omfatte alle bønder.
 
I 1852 blev møllerecessens tvangsbestemmelser ophævet med en overgangsperiode på 10 år. Den større frihed for møllebrugene blev understøttet af "Lov indeholdende nogle Bestemmelser angaaende Handel med Kornvarer og Brød" fra 15. april 1854. I hertugdømmerne fortsatte mølletvangen, indtil Danmark måtte afstå disse landområder til Preussen i 1864.

Se også 
 Møllerprivilegium
 Møllerfæste

Noter

Litteratur

Referencer 
 bind 17, side 584, af professor P.J. Jørgensen

Møller
Landbrug
Erhverv
DTU Energi

DTU Energi – Institut for Energikonvertering og -lagring er et institut på Danmarks Tekniske Universitet.

DTU Energi, tidligere DTU Energikonvertering, beskæftiger sig med uddannelse, forskning og udvikling inden for funktionelle materialer og deres anvendelse til bæredygtige energiteknologier.

Instituttet blev dannet i 2012 ved at samle forskningsgrupper fra Risø DTU og DTU Kemi. DTU Energikonvertering er del af DTU Nationallaboratoriet for Bæredygtig Energi.

Danmark har som målsætning at reducere udledningen af fossil-CO2 med 40 pct. i 2020 i forhold til udledningen i 1990. Derudover har Danmark tilsluttet sig EU's målsætning om en 80-95 procent fossil-CO2-reduktion i 2050. Og såvel Danmark som EU ønsker at sænke afhængigheden af fossile brændstoffer som olie og kul. Det gør det nødvendigt at forske i alternative energiteknologier, herunder udnyttelse af solenergi og vindenergi, og ikke mindst i at kunne omdanne og lagre energien efter behov.

Forskningen på Institut for Energikonvertering og –lagring fokuserer på teknologier og materialer til direkte konvertering af forskellige energiformer og efterfølgende lagring af dem. For eksempel kan man gemme vindmøllestrøm ved at bruge elektrolyse til at omdanne den elektriske energi til kemisk energi bundet i  brintmolekyler, der efterfølgende kan lagres.  Brint (eller andre brændsler) kan omvendt bruges i en brændselscelle, hvor den kemiske energi bliver til elektricitet.

Forskningsområder
De vigtigste forskningsområder på instituttet er:
 brændselsceller, både keramiske (solid oxide fuel cells - SOFC) og polymer-brændselsceller (PEM-celler)
 elektrolyse, især alkalisk elektrolyse og højtemperaturelektrolyse (baseret på keramisk elektrokemiske celler, solid oxide electrolysis cells - SOEC)
 solcellr med hovedvægt på polymer-solceller
 batterier
 membraner til gasseparation
 magnetisk køling
 termoelektriske komponenter
 rensning af røggasser samt
 superledende komponenter.

Testcenter
Desuden driver instituttet et testcenter for brændselsceller og brintteknologier, FCH Testcenter, hvor virksomheder kan få testet komponenter.

Organisation

Sektioner
DTU Energi er opdelt i ti sektioner som fokuserer på faglige kompetencer inden for bl.a. elektrokemi, kemisk syntese, faststoffysik, elektronmikroskopi, katalyse, procesteknologi, reologi og modellering. Forskningen inden for de forskellige teknologier går i vid udstrækning på tværs af sektionerne.

Medarbejdere
Instituttet havde per 1. november 2013 i alt 246 medarbejdere fra 34 forskellige lande.

Lokaliteter
DTU Energi er fordelt på to lokaliteter:
 Lyngby Campus på DTU Lyngby.
 DTU Risø Campus på halvøen Risø uden for Roskilde.

Noter

Ekstern henvisning 
 DTU Energi

Forskningsinstitutioner i Danmark
Etableret i 2012
Energi
Nadja Bender

Nadja Bender (født 3. juni 1990 i København) er en dansk fotomodel. 

Nadja Bender begyndte sin modelkarriere hos Gossip Model Management. Da hun havde underskrevet sin første internationale model kontrakt, flyttede hun til New York, hvor hun kom i kontakt med New York Model Management.

I september 2011 gik Nadja Bender for første gang shows i Paris, hvor hun gik Alexander McQueen og YSL. Sæsonen efter fik hun sit internationale gennembrud i New York, hvor hun åbnede blandt andre Alexander Wang, Rodarte, Balmain og Nina Ricci og gik i en lang række modeshows, herunder Chanel, Christian Dior, Saint Laurent, Louis Vuitton, Lanvin, Alexander McQueen, Fendi, Versace og Dolce & Gabbana. Gucci anvende hendes ansigt i deres efterår/vinter 2012-2013-kampagne sammen med Karmen Pedaru. Hun skød også Balmain, der blev skudt af David Sims. Nadja Bender optrådte for første gang i Vogue Paris i juni/juli 2012-udgaven. Hun poserede for David Sims, hvor hun var gemt under et slør iført en uldfrakke eller en læderjakke i den sort og hvide serie, som havde navnet Lignes de Forces. I Vogue Paris August 2012 var hun med sammen med Arizona Muse, Isabeli Fontana, Kati Nescher og Suvi Koponen i serien Paris Mon Amour af Mario Sorrenti.

Samme sommer 2012 blev Nadja Bender valgt at præsentere Cruise 2013 kollektioner for Balmain, Stella McCartney, Gucci, Burberry Prorsum og Bottega Veneta, og i september 2012 gik hun model under modeugerne forår/sommer 2013. I New York og Paris gik hun catwalks for Chanel, Chloé, Stella McCartney, Kenzo, Balmain, Lanvin, Dolce & Gabbana, Fendi, Moschino, Versace, Gucci, Michael Kors, Alexander Wang og Etro. I november 2012 optrådte Nadja Bender igen i Vogue Paris fotograferet af Karim Sadli, sammen med Kati Nescher og Cora Emmanuel i New Faces udgaven. Hun har også arbejdet for Alberta Ferreti og H&M. Hun har siden det lavet kampagner for Fendi, Nine West, Escada og Chanel.

Inden Nadja Bender blev model læste hun nanoteknologi på Københavns Universitet. Hun bor nu i New York.

Eksterne henvisninger 
 
 Nadja Bender, news and information on Nadja Bender
 Nadja Bender - Model Profile - Photos & latest news
 Nadja Bender Measurement shub 
 Nadja Bender - Top Models FashionTV Network 

Fotomodeller fra Danmark
Personer fra København
Nadja
Worldline

Wordline er en international virksomhed inden for betalingssystemer med hovedkvarter i Frankrig (Bezons, nær Paris). Virksomheden beskæftiger sig med design, levering og drift af skræddersyede tjenester til brug for en lang række betalingssystemer. Worldlines kunder er finansielle institutioner, virksomheder inden for detailhandel samt offentlige myndigheder. Virksomheden er også engageret inden for bl.a. transport og sundhed og bistår virksomheder med udvikling og drift af betalingssystemer.
Virksomheden er i kraftig vækst og opererer i 17 lande med historisk centrum i Europa. Uden for Europa leverer Worldline betalingsløsninger og services til de største banker i Asien og Stillehavsområdet .
Wordline er ejet af den globale it-virksomhed Atos, og havde en omsætning på 1,1 milliarder euro i 2012 og beskæftiger mere end 7.100 medarbejdere globalt.

Historie 
Virksomheden har været kendt som Worldline siden juli 2013, men har en historie, der går over 40 år tilbage. I 1973 indgik selskabet den første aftale nogensinde om behandling af kortbaserede bankforretninger (det franske Carte Bleue betalingskort).
 1991¬: Efter flere opkøb af forretningsaktiviteter, bliver selskaberne Segin, SITB og Sodinforg kombineret for at skabe Axime, en fransk leder i behandling af telematik, CRM-systemer og betaling.
 1997: Axime og Sligos fusionerer og skaber Atos. Worldlines portefølje bliver væsentligt udvidet med Sligos aktiver og ekspertise.
 2004: Flere opkøb og fusioner bliver iværksat (Atos Origin Multimedia, Atos Origin Processing services, Atos Euronext Payment Solutions, Atos Origin Payment Solutions, Atos Origin Transaction Processing Services), hvilket giver Worldline flere aktiver og en større portefølje. Virksomheden (Atos Worldline) opererer nu i Frankrig og Tyskland.
 2006: Atos Worldline køber Banksys og BCC (Bank Card Company), de førende belgiske virksomheder inden for betalingstjenester, og bliver derefter det største europæiske betalingsselskab.
 2009: Omfanget af Atos’ globale tilstedeværelse gør det muligt for Worldline at operere for kunder i Spanien, Holland, Storbritannien og Asien.
 2010: Atos Worldline erhverver Venture Infotek og entrerer i Indien, ét af de hurtigst voksende markeder i verden
 2013 Atos Worldline ændrer navn til Worldline

Kilder 
 ^ "Atos acquires Siemens IT Solutions and Services". The Economic Times. 1. juli 2012.
 ^ a b "Atos Origin acquires Siemens division for €850m". Computer Weekly. 15. december 2010.
 ^ "Axime, Sligos merger named Atos Origin". Telecompaper.

Ekstern henvisning 
 Hjemmeside − worldline − e-payment services 

It-virksomheder fra Frankrig
Elektroniske betalingssystemer
Softwarevirksomheder fra Frankrig