Star Trek: The Original Series

Star Trek er en amerikansk science fiction-serie skabt af Gene Roddenberry. Den følger stjerneskibet USS Enterprises (NCC-1701) mange rumeventyr. Serien har senere fået tilnavnet The Original Series (TOS) for at adskille den fra efterfølgende spin-offs.

Serien foregår i Mælkevejen omkring 2260'erne. Enterprise ledes af kaptajn James T. Kirk (William Shatner), videnskabsofficer Spock (Leonard Nimoy) og skibslæge Leonard McCoy (DeForest Kelley). Shatners introduktion i begyndelsen af hvert afsnit slår stjerneskibets mission fast:

Serien blev produceret af Norway Productions og Desilu Productions fra september 1966 til december 1967, og af Paramount Television fra januar 1968 til juni 1969. Star Trek fik premiere på NBC i USA 8. september 1966, men blev allerede vist på canadiske CTV 6. september 1966. Star Treks seertal på NBC var konsekvent lave, og efter tre sæsoner og 79 afsnit blev serien aflyst. Den opnåede adskillige år senere kultstatus, da den op gennem 1970'erne blev syndikeret på flere forskellige tv-kanaler. Star Trek udviklede sig med tiden til en verdensomspændende mediefranchise bestående af otte tv-serier, tretten spillefilm, samt adskillige bøger, spil og legetøj. Den regnes i dag for at være en af de største og vigtigste tv-serier nogensinde. Star Trek er blevet beskrevet som en rumwestern af Roddenberry såvel som fans.

Baggrund 
Gene Roddenberry havde længe været fan af science fiction, da han 11. marts 1964 skrev et kort udkast til en science fiction-serie kaldet Star Trek. Den skulle foregå ombord det kæmpe rumskib S.S. Yorktown i det 23. århundrede. Rumskibets besætning skulle udforske Mælkevejen.

Roddenberry var bl.a. inspireret af A.E. van Vogts fortællinger om rumskibet Space Beagle (1939-43), Eric Frank Russels Men, Martian and Machines-noveller (1955) og filmen Forbidden Planet (1956). Der kan også drages paralleller mellem Star Trek og tv-serien Rocky Jones, Space Ranger (1954). Roddenberry lod sig desuden kraftigt inspirere af C.S. Foresters bøger om Horatio Hornblower (1937-64), der ligesom Star Trek omhandler en modig kaptajn på fjerne eventyr. Roddenberry kaldte ofte kaptajn Kirk for "Horatio Hornblower i rummet".

Roddenberry havde stor erfaring med at skrive westernserier, der var meget populære i 1950'erne og 1960'erne. Han karakteriserede sit første Star Trek-udkast som "Wagon Train til stjernerne". Ligesom i westernserien Wagon Train (1957-62), var hvert afsnit af Star Trek et selvstændigt eventyr sat ind i en større rammefortælling om en rejse ud i rummet. De fleste senere Star Trek-serier har fulgt "Wagon Train"-paradigmet. De eneste undtagelser er Star Trek: Deep Space Nine (1993-99), Star Trek: Discovery (2017-), Star Trek: Picard (2020-) og tredje sæson af Star Trek: Enterprise (2001-05).

I Roddenberrys første udkast hed seriens hovedperson Robert April. Han var kaptajn på rumskibet S.S. Yorktown. Denne karakter udviklede sig senere til kaptajn Christopher Pike (Jeffrey Hunter). April var ifølge Star Trek Chronology (1996), The Star Trek Encyclopedia (1994) og startrek.com kaptajn Pikes forgænger. Hans eneste optræden er i The Animated Series-afsnittet "The Counter-Clock Incident" (1974).

Udvikling 
Roddenberry fremlagde Star Trek-udkastet for det førende produktionsselskab Desilu Productions i april 1964. Han mødtes med Desilus vicedirektør, Herbert F. Solow, som underskrev en treårig programudviklingskontrakt med Roddenberry. Desilus direktør, Lucille Ball, blev senere involveret i projektet.

Roddenberrys oprindelige udkast blev voldsomt revideret. Pilotafsnittet "The Cage", der blev filmet i slutningen af 1964, afviger på mange punkter fra Roddenberrys udkast fra marts samme år. Solow tilføjede bl.a. stjernedatokonceptet.

Desilu Productions pitchede Star Trek for CBS's ledelse, men de afslog at købe serien, da de allerede havde et lignende projekt i støbeskeen, Irwin Allen-serien Lost in Space (1965-68).

I maj 1964 mødtes Solow med Grant Tinker fra NBC. Solow havde selv tidligere arbejdet for tv-netværket. Selvom Tinker købte seriens første pilotafsnit, "The Cage", endte NBC med at afvise det endelige resultat, da de fandt afsnittet "for intellektuelt". NBC's direktører var dog stadig interesserede i projektet og anerkendte, at de selv havde godkendt "The Cages" manuskript.

NBC valgte ganske usædvanligt at betale for et nyt pilotafsnit, "Where No Man Has Gone Before". Kun karakteren Spock (Leonard Nimoy) fulgte med over i det nye afsnit, mens Majel Barrett (Nummer 1) blev castet i en helt ny rolle. NBC godkendte det andet pilotafsnit og besluttede, at Star Trek skulle indgå i kanalens sendeflade for efteråret 1966.

Det andet pilotafsnit introducerede de fleste af Star Treks hovedkarakterer: Kaptajn Kirk (William Shatner), maskinchef Scott (James Doohan) og løjtnant Sulu (George Takei). Sulu var i seriens andet pilotafsnit Enterprises fysiker, men agerede resten af serien rorsmand. Paul Fix' rolle som skibslæge Mark Piper, blev allerede fra seriens tredje afsnit erstattet af DeForest Kelleys dr. Leonard McCoy, som blev seriens tredje hovedperson. Nichelle Nichols, som spillede løjtnant Nyota Uhura, var den første sorte skuespillerinde i en større amerikansk tv-serie. Kaptajnens oppasser, underofficer Janice Rand (Grace Lee Whitney), forlod serien allerede i første sæson. Majel Barrett spillede McCoys assistent, oversygeplejerske Christine Chapel. Walter Koening blev castet som sekondløjtnant Pavel Chekov til seriens anden sæson.

I februar 1966 var Desilu Productions tæt på at aflyse Star Trek før pilotafsnittet overhovedet var blevet sendt. Desilu var gået fra at producere blot én tv-serie på 30 minutter (The Lucy Show) til at finansiere to dyre tv-serier på hver en time (Mission: Impossible og Star Trek). Det lykkedes dog Solow at overtale Lucille Ball til at videreføre begge projektet.

Produktion 
Star Trek blev produceret i Desilu Productions' hovedstudie på Gower Street i Hollywood, Los Angeles. Studiet havde tidligere tilhørt RKO Pictures og ejes i dag af Paramount Pictures. Serien blev optaget på studiets nuværende scene 31 og 32. Seriens chefscenograf, Matt Jefferies, tegnede Enterprises eksteriør og store dele af dets interiør. "Jefferies-røret", der optræder i adskillige Star Trek-serier, er opkaldt efter ham. Sammen med sin bror, John Jefferies, tegnede Matt Jefferies også besætningens phaserpistoler. Han designede desuden Enterprises kommandobro. Han gjorde brug af sin piloterfaring under 2. verdenskrig og sin store viden om flykonstruktion til at designe en funktionel og ergonomisk kommandobro.

Star Treks kostumier, Bill Theiss, designede Stjerneflådens forskellige uniformer, de kvindelige gæsteskuespilleres kostumer og mange af seriens rumvæsener, bl.a. klingonerne, vulcanerne og romulanerne.

Maleren og billedhuggeren Wah Chang, som tidligere havde arbejdet for Walt Disney Productions, tegnede mange af seriens rekvisitter, bl.a. besætningens kommunikatorer, der inspirerede Motorola til at producere de første personlige mobiltelefoner. Chang tegnede også de håndholdte tricordere og Enterprises infirmeri. Senere var han bl.a. med til at designe gornen og hortaen.

Sæson 1 (1966-1967) 

NBC bestilte 16 afsnit af Star Trek foruden "Where No Man Has Gone Before". Det første sendte afsnit, "The Man Trap", havde premiere torsdag aften 8. september 1966. Afsnittet blev modtaget med blandede anmeldelser. The Philadelphia Inquirer og San Francisco Chronicle var positive, mens The New York Times og The Boston Globe var mere kritiske. Variety kaldte serien for "kedelig" og "forvirrende". "The Man Trap" blev set af hele 40,6 % af det samlede seerantal, eftersom afsnittets sendetid primært bestod af genudsendelser på de andre kanaler. Allerede den følgende uge måtte afsnittet "Charlie X" dog konkurrere mod nye tv-programmer og Star Treks seerandel faldt derfor til 29,4 %. De næste to uger var Star Trek med afsnittene "Where No Man Has Gone Before" og "The Naked Time" sendefladens 33. mest sete tv-program, men derefter faldt seriens rangering til en 51. plads med "The Enemy Within" og "Mudd's Women".

Redaktøren på Galaxy Science Fiction, Frederik Pohl, skrev i februar 1967 om sin store begejstring for Star Trek. Han roste bl.a. seriens skabere for, at de formåede at bevare den høje kvalitet, der i begyndelsen af sæsonen havde udløst en pris ved Tricon i Cleveland, Ohio. Pohl mente dog, at Star Trek fejlagtigt forsøgte at appellere til et forholdsvist veluddannet seersegment, og han frygtede, at serien af samme årsag ville blive aflyst. For at redde serien opfordrede han derfor læserne til at sende fanbreve til NBC.

Tidligere ville NBC sandsynligvis have aflyst en serie som Star Trek grundet de lave seertal, men fra begyndelsen af 1960'erne tog de amerikanske tv-kanaler i stigende grad hensyn til seernes demografiske profil. Som eksempel aflyste CBS midlertidigt Gunsmoke (1955-75) i 1967, fordi serien havde for mange ældre og for få yngre seere. Selvom Roddenberry senere påstod, at NBC's programlæggere aldrig formåede at værdsætte Star Treks attraktive seersegment, blev seriens første sæson sandsynligvis ikke aflyst pga. netop dette "kvalitetspublikum". NBC bestilte tværtimod 10 nye afsnit og fornyede samtidig serien med endnu en sæson.

NBC havde oprindeligt annonceret, at Star Trek ville blive sendt torsdag aften i tidsrummet 19:30-20:30, men første sæson endte med at blive vist fredag aften 20:30-21:30. Serien mistede derfor mange af de unge seere, som den ellers forsøgte at appellere til.

Sæson 2 (1967-1968) 

Star Treks seertal fortsatte med at falde under seriens anden sæson. Shatner regnede med, at serien ville blive aflyst efter to sæsoner, og begyndte derfor at søge efter andet arbejde. NBC overvejede dog aldrig for alvor at aflyse serien. Associated Press rapporterede således så tidligt som januar 1968, at Star Treks chancer for at blive fornyet med en tredje sæson var "fremragende". Serien havde ganske vist bedre seertal end ABC's konkurrerende Hondo (1967), men blev slået af CBS's Gomer Pyle, U.S.M.C. (1964-69) og Friday Night Movie (1966-67), der begge lå på Nielsens top 15-liste. Demografiske forhold reddede endnu engang Star Trek. I modsætning til, hvad mange fans senere har påstået, havde Star Trek ikke et markant yngre seersegment end dens konkurrenter. NBC's egne undersøgelser indikerede dog, at Star Trek havde et "kvalitetspublikum" bestående af "veluddannede mænd fra den øvre middelklasse", og overordnet set klarede Star Trek sig bedre end andre NBC-serier. Star Trek var usædvanlig for sin tid, fordi den diskuterede samfundsmæssige problemstillinger i en futuristisk kontekst, hvilket stod i skarp kontrast til eksempelvis Lost in Spaces (1965-68) mere "campede" udtryk.

Star Trek-fansenes store begejstring kom bag på NBC. Kanalen havde allerede modtaget 29.000 fanbreve under seriens første sæson, hvilket kun blev overgået af brevene til The Monkees (1966-68). Da det i slutningen af 1967 begyndte at forlyde, at Star Trek var i fare for at blive aflyst, iværksatte Roddenberry i hemmelighed en kampagne gennem Bjo og John Trimble, der opfordrede seerne til at sende fanbreve til NBC. NBC modtog omkring 166.000 Star Trek-fanbreve mellem december 1967 og marts 1968, hvoraf 52.000 af dem alene kom i februar. Et medlem af NBC's ledelse fortalte senere, at kanalen snarere modtog omkring en million breve, men at man bevidst meldte et ukorrekt tal ud. I aviserne opfordrede diverse klummeskrivere NBC til at redde "den bedste science fiction-serie på tv". I januar 1968 marcherede over 200 Caltech-studerende til NBC's studier i Burbank, Californien, hvor de anmodede om seriens fortsættelse. Med sig bar de skilte med budskaber såsom "Vulcan Power" og "Indkald Spock". I San Francisco og New York arrangerede Berkeley- og MIT-studerende lignende protester.

Støttebrevene, hvis forfattere talte notabiliteter såsom New York-guvernøren Nelson Rockefeller, var kvalitets- såvel som kvantitetsmæssigt anderledes end den post, som tv-kanalerne normalt modtog:

Ydermere:

NBC valgte ganske usædvanligt at annoncere på live-tv efter afsnittet "The Omega Story" 1. marts 1968, at Star Trek var blevet fornyet med endnu en sæson. I annonceringen lå implicit et ønske om, at brevsendingerne ville stoppe, men i stedet fik den fansene til at sende taknemlighedsbreve i lignende antal.

Medvirkende 

 William Shatner som kaptajn James T. Kirk: Kommandør på USS Enterprise;
 Leonard Nimoy som kommandørkaptajn Spock: Skibets videnskabsofficer og overstyrmand (dvs. næstkommanderende);
 DeForest Kelley som orlogskaptajn Leonard "Bones" McCoy: Skibets stabslæge;
 James Dohaan som orlogskaptajn Montgomery "Scotty" Scott: Enterprises maskinchef og førstestyrmand (dvs. tredjekommanderende);
 Nichelle Nichols som løjtnant Nyota Uhura: Skibets kommunikationsofficer;
 George Takei som løjtnant Hikaru Sulu: Skibets rorsmand;
 Walter Koening som sekondløjtnant Pavel Chekov: En russiskfødt navigatør, som introduceres i sæson 2;
 Majel Barret som Christine Chapel: Skibets oversygeplejerske. Barrett, som spillede skibets overstyrmand i "The Cage" (Nummer 1), lagde også stemme til skibets computer;
 Grace Lee Whitney som underofficer Janice Rand: Kaptajnens oppasser.

Nævneværdige gæsteoptrædener 
 Gary Lockwood og Sally Kellerman i "Where No Man Has Gone Before";
 Diana Muldaur i "Return to Tomorrow" og "Is There in Truth No Beauty?";
 Ricardo Montalbán som Khan Noonien Singh i "Space Need". Montalbán spillede også Khan i filmen Star Trek II: The Wrath of Khan;
 Michael Ansara som klingonen Kang i "Day of the Dove". Ansara spillede også Kang i Deep Space Nine-afsnittet "Blood Oath" og Voyager-afsnittet "Flashback";
 Michael Marshall i "The Ultimate Computer";
 Julie Newmar i "Friday’s Child";
 Kim Darby og Michael J. Pollard i "Miri";
 Robert Lansing og Teri Garr i "Assignment: Earth";
 William Windom i "The Doomsday Machine";
 John Colicos som klingonen Kor i "Errand of Mercy". Colicos spillede også Kor i tre afsnit af Deep Space Nine;
 Robert Walker Jr. i "Charlie X";
 Lee Meriwether i "That Which Survives";
 Roger C. Carmel i "Mudd’s Women" og "I, Mudd";
 France Nuyen i "Elaan of Troyius". Nuyens optræden anses for at være den første af en vietnamesisk skuespiller på amerikansk tv;
 Mark Lenard var den eneste skuespiller, som spillede hele tre ikke-menneskelige roller: En romulaner i "Balance of Terror", en klingon i filmen Stark Trek: The Motion Picture og Spocks far, Sarek, i "Journey to Babel". Lenard spillede også Sarek i Stark Trek III: The Seach for Spock, Stark Trek IV: The Voyage Home, Stark Trek VI: The Undiscovered Country og The Next Generation-afsnittet "Unification, Part 1";
 Jane Wyatt som Spocks mor, Amanda Grayson, i "Journey to Babel". Wyatt spillede også Grayson i filmen Star Trek IV: The Voyage Home;
 Glenn Corbett og Elinor Donahue i "Metamorphosis";
 Elisha Cook Jr. i "Court Martial";
 Nancy Kovack i "A Private Little War";
 Vic Tayback i "A Piece of the Action";
 Jeff Corey og Fred Williamson i "The Cloud Minders";
 Barbara Bouchet og Warren Stevens i "By Any Other Name";
 Michael Forest i "Who Mourns for Adonais?";
 Charles Napier i "The Way to Eden";
 Frank Gorshin og Lou Antonio i "Let That Be Your Last Battlefield";
 Ted Cassidy og Sherry Jackson i "What Are Little Girls Made Of?" Cassidy spillede også den barbariske kriger i det oprindelige pilotafsnit "The Cage", og lagde desuden stemme til Balok-dukken i "The Corbomite Maneuver" og gornen i "Arena";
 Mariette Hartley i "All Our Yesterdays";
 Joan Collins i "The City on the Edge of Forever";
 Celia Lovsky i "Amok Time";
 David Soul i "The Apple";
 James Gregory i "Dagger of the Mind";
 Barbara Anderson i "The Conscience of the King";
 James Daly i "Requiem for Methuselah";
 Jill Ireland i "This Side of Paradise";
 Melvin Balli i "And the Child Shall Lead";
 Keye Luke og Yvonne Craig i "Whom Gods Destroy";
 Michael Dunn i "Plato’s Stepchildren";
 Clint Howard i "The Corbomite Maneuver";
 Barbara Luna i "Mirror, Mirror";
 David Opatoshu i "A Taste of the Armageddon";
 Barbara Babcock i "A Taste of the Armageddon" og "Plato’s Stepchildren";
 Morgan Woodward i "Dagger of the Mind" og "The Omega Glory";
 Arnold Moss som den mystiske skuespiller Anton Karidian, der oprindeligt herskede som en tyrannisk guvernør over planeten Tarsus IV i "The Conscience of the King";
 Marianna Hill i "Dagger of the Mind";
 Joanne Linville i "The Enterprise Incident";
 Louise Sorel i "Requiem for Methuselah";
 John Fiedler i "Wolf in the Fold".

Afsnit

Nævneværdige afsnit 
Adskillige publikationer har rangeret de bedste Star Trek-afsnit:

Ud af ovenstående seksten afsnit, er hele ti – "Where No Man Has Gone Before", "The Enemy Within", "The Naked Time", "Balance of Terror", "Galileo Seven", "Arena", "Space Seed", "This Side of Paradise", "The Devil in the Dark" og "The City on the Edge of Forever" – fra Star Treks første sæson, mens fem – "Amok Time", "The Doomsday Machine", "Mirror, Mirror", "The Trouble with Tribbles" og "Journey to Babel" – er fra seriens anden sæson. Kun et afsnit – "The Enterprise Incident" – er fra den tredje sæson.

Kulturel indflydelse 
Roddenberry var ifølge forfatteren Timothy Sandefur fra en generation der var tilhængere af "en venstreorienteret socialliberalisme, der troede på velstand, teknologiske fremskridt og universel medmenneskelighed". Han stod ifølge Sandefur i et modsætningsforhold til det såkaldte New Left, der anså "samfundets ondskab som en direkte konsekvens af ikke blot kapitalismen, men også teknologien og forstanden."

Parodier 
The Original Series er blevet parodieret adskillige gange i andre tv-programmer. Saturday Night Live har produceret to berømte sketcher, der parodierer den oprindelige Star Trek-serie: "The Last Voyage of the Starship Enterprise" fra 1976 og William Shatners egen "Get a life"-sketch fra 1986, hvor han gjorde grin med seriens trekkies-fans. Den ti minutter lange "The Last Voyage of the Starship Enterprise" blev skrevet af Michael O'Donoghue. Den er ifølge trekmovie.com "en af de bedste Star Trek-parodier nogensinde". TVSquad har beskrevet både Shatners "Get a life"-sketch og O'Donoghues "The Last Voyage of the Starship Enterprise" som to af de mest berømte Star Trek-parodier nogensinde.

Det canadiske komikerpar Wayne og Shuster parodierede Star Trek under navnet Star Schtick i slutningen af 1970'erne. En finsk parodiserie, Star Wreck, blev påbegyndt i 1992 og kulminerede med filmen Star Wreck: In the Pirkinning i 2005. Serien er frigivet under en Creative Commons-licens og kan derfor downloades frit og lovligt fra nettet.

The Original Series er også blevet parodieret i The Simpsons, Family Guy og Futurama. Futurama-afsnittet "Where No Fan Has Gone Before" er af magasinet Wired blevet beskrevet som et "referencepunk" for Star Trek-fans. Filmen Galaxy Quest fra 1999 omhandler en række skuespillere fra en gammel science fiction-serie, som bliver kidnappet af rumvæsener, der misforstår den fiktive serie som virkelighed. Filmens karakterer er parodier på Star Trek-karakterer, og store dele af plottet gør grin med 1960'ernes tv-serier.

Fanproduktioner 
Star Trek har inspireret mange fans til at producere deres egne Star Trek-historier, først og fremmet online. Mange af disse fanproduktioner omhandler besætningen fra The Original Series, heriblandt Star Trek: Phase II, der blev nomineret til en Hugo-pris og modtog støtte fra skuespillere såvel som manuskriptforfattere, som havde været involveret i den oprindelige tv-serie.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Science fiction-tv-serier fra USA
The Original Series
Amerikanske tv-serier fra 1960'erne
Tv-programmer fra NBC