kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Porkeri Kirke

Porkeri Kirke (færøsk:Porkeris kirkja) er en trækirke fra 1847 i Porkeri på Suðuroy på Færøerne. I følge kirkebøgerne har der i Porkeri været kirke fra 1538. Den nuværende kirke blev indviet den 19. september 1847 og er opført i den traditionelle færøske stil. Kirken er bygget af træ og tækket med græstørv. Den udvendige træbeklædning er tjæret, medens grunden, vinduerne, dørene, vinduesskodderne og tårnet er hvidt. Indvendig er kirken ikke malet. 

Altertavlen viser Jesus i Getsemane og er mere end 200 år gammel. På alteret står fire messingstager; to med hver sit lys og to med hver fire lys. Der er fire alterduge og to gipsfigurer af St. Johannes og St. Paulus som er fra 1825 og 1987.

I koret står den gamle døbefont af træ med et tinfad fra 1789 og den nye, som er en almissegave fra 1923.

Mandesiden i kirken har 13 stole, og kvindesiden 12 stole, med i alt 150 siddepladser. I kirken hænger der tre lysekroner, som er almissegaver, og på væggen hænger der to mindetavler. Kirkeskibet er en model af sluppen "Beinisvørð", som er en gave.

Over døren i forkirken (våbenhuset) hænger der en tavle med årstallene MDCCCXLVII og med forbogstaverne af dem, som byggede kirken. I samme rum står der en gammel gravsten med årstallet 1640 og kirkebøssen, som er en model af kirken. På loftet står et Verland Johansen orgel fra 1981 med 4 stemmer. Det første orgel fik fik kirken omkring 1900. Verland Johansen byggede og konstruerede 20 orgler til forskellige færøske kirker.

I tårnet hænger den gamle kirkeklokke fra 1952 og den nye fra 1976. Over indgangsdøren udvendig er der udskåret en roset og en kongekrone med årstallet 1847 og C R VIII.

Ekstern henvisning 
 Porkeri Kirke You Tube

Kirker på Færøerne
Suðuroy
De sidste dages hellige

De sidste dages hellige henviser til flere artikler:

 Jesu Kristi Kirke af Sidste Dages Hellige – almindeligt kendt som Mormonkirken
 Den danske modstandsbevægelse – danskere, der først blev modstandsfolk fra d. 4. maj 1945 kaldtes for De sidste dages hellige
Henri Victor Regnault

Henri Victor Regnault (født 21. juli 1810 i Aachen, død 19. januar 1878 i Paris) var en fransk fysiker og far til Henri Regnault. 

Regnault blev uddannet som ingeniør på den polytekniske skole i Paris i 1832 og efterfulgte i 1840 Joseph-Louis Gay-Lussac som lærer i kemi ved denne skole og blev i 1841 professor i fysik ved Collège de France. I 1847 blev han chefingeniør ved et af Grubedistrikterne. I 1854 blev han direktør for porcelænsfabrikken i Sèvres, men i 1871 opgav han alle sine stillinger.

Regnault vandt sig et anset navn, især ved sine mange og ypperlige fysiske målinger, især om dampes og luftarters forhold under forskellige temperaturer, tryk og rumfang. Regnault målte fordampningsvarmer og varmefylder for mange grundstoffer og forbedrede metoderne til bestemmelse af luftarters vægtfylde.

Regnaults forsøg, der udførtes med stor hjælp fra staten, står endnu som mønstre på nøjagtige målinger, og man har ikke væsentligt kunnet forbedre hans resultater. Det meste af hans arbejde blev offentliggjort i Annales de chimie et de physique og i Paris-Akademiets Comptes rendus. Blandt hans andre værker kan nævnes en meget anvendt lærebog i kemi samt hans beretninger om de undersøgelser, han foretog til hovedlovene for dampmaskinen.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Fysikere fra Frankrig
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Personer fra Aachen
Modtagere af Copleymedaljen
Paul Regnaud

Paul Regnaud (født 17. april 1838, død 18. november 1910) var en fransk sprogforsker.

Regnaud kom til universitetet i Lyon 1879, hvor han siden 1887 virkede som professor i sanskrit og sammenlignende sprogvidenskab. Hans talrige arbejder omfatter både den indiske litteratur og den almindelige sprogvidenskab (såvel i sproghistorisk som i filosofisk henseende), samt mytologi og religionsvidenskab.

Særlig fortjener at fremhæves: Exposé chronologique et systématique de la doctrine des principales Upanishads (1874—76), La Rhétorique sanscrite (1884), oversættelse af Bhartrihari (Les Stances de Bhartrihari, 1876), af skuespillet "Lervognen" (Le Chariot de terre cuite, 1877), og af Rigveda (bind 1, 1900), Essais de linguistique évolutioniste (1886), Origine et Philosophie du langage (2. udgave 1888), Principes générales de linguistique indo-européenne (1889), Éléments de grammaire comparée du grec et du latin (bind 1—2, 1895—96), Précis de logique évolutioniste (1896), Éléments de grammaire comparée des principaux idiomes germaniques (1898), Le Rigveda et les origines de la mythologie indo-européenne (1892), Les Premiers formes de la religion et de la tradition dans l'Inde et la Grèce (1894).

Kilder 

 

Filologer fra Frankrig
Indologer
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Fransksprogede forfattare
Franskmænd i 1800-tallet
Franskmænd i 1900-tallet
Zamenhofdag

Zamenhofdag () fejres den 15. december, fødselsdagen for skaberen af Esperanto – Ludwik Lejzer Zamenhof. Det er den mest udbredt fejrede dag indenfor esperantos kultur. Det har været en tradition siden 1920'erne blandt esperantotalende og esperantoklubber over hele verden at fejre denne dag, og det er ikke usædvanligt at benytte anledningen til at give hinanden esperantobøger som gave.

Kildehenvisninger 

Esperanto
Mærkedage
Tarnobrzeg

Tarnobrzeg er en by i Polen, og hovedstad i voivodskabet podkarpackie. Byen ligger ved floden Wisła.

Byer i Polen
Bilforhandlerkæde

En bilforhandlerkæde er en sammenslutning af bilforhandlere, der arbejder sammen om for eksempel indkøbsaftaler, fælles leverandører, fælles bilmærker el.lign. Der findes forskellige former for forhandlerkæder, spændende lige fra indkøbsforening til kapitalkæde.
Carepoint

Carepoint A.m.b.a. er en dansk forretningskæde bestående af 30 forretninger, som sælger og reparerer person- og varevogne. De 30 forretninger beskæftiger tilsammen cirka 900 ansatte.

Kæden blev grundlagt den 1. september 2005 af 18 selvstændige forhandlere, som ønskede at gå sammen for at skabe et landsdækkende netværk.

Hovedfokus ligger på de tre primære bilmærker Volkswagen, Škoda og SEAT. Den enkelte butik forhandler som minimum det ene af mærkerne, men kan også sælge andre end de tre mærker.

Etableret i 2005
Bilforhandlere og autoværksteder i Danmark
Bilforhandlerkæder i Danmark
Danse Macabre

Danse Macabre () er en allegorisk kunstnerisk form, der opstod i den sene middelalder og skildrede døde af alle rangklasser, der danser (nogle gange sammen med Døden). Eller en dans, der fører til døden; en straf i mange folkeviser og eventyr.

Ordet macabre (= makaber) knyttes til hebraisk macabé (= makkabæer), med henvisning til et mirakelspil, der fremstiller nedslagtningen efter makkabæeropstanden.

Dødedans har været inspiration til kunstværker inden for mange genrer.

Musik 
 Totentanz – et værk for klaver og orkester af Franz Liszt (1849)
 Danse Macabre (Saint-Saëns) – et symfonisk digt af Camille Saint-Saëns (1874)
 Danse macabre – strygekvartet nr. 2 af John Frandsen (1991)
 Cortège & Danse Macabre – et symfonisk digt fra suiten Cantabile af Frederik Magle med tekst af Henrik, Prinsgemalen (2009)
 Dance of Death - af Iron Maiden fra albummet af samme navn. (2. September 2003)
 Danse Macabre - af Baest fra albummet Danse Macabre (2018)

Billedkunst 
 Døden fra Lübeck (Dødedansen) – et maleri af Bernt Notke (omkring 1463, ødelagt under et luftangreb i 1942.)
 Vægmaleri fra 1490 i Berlins Mariekirke ved Alexanderplatz 
 Hans Holbein den Yngres billedserie fra 1520'erne viser, hvordan alle, uanset stand i livet, til sidst havner i dødens favntag.

Litteratur 
 En folkebog på dansk, sandsynligvis trykt i 1550'erne eller tidligere 
 Danse Macabre (bog) – roman af Stephen King (1981)

Referencer

Se også 
 Dødedans

Død
Kristen kunst
Dødedans

Dødedans eller Dødedansen kan henvise til:

 Dødedansen (teater) - teaterstykke af August Strindberg
 Dødedansen (film fra 1912) – tysk stumfilm fra 1912 af Urban Gad med Asta Nielsen i hovedrolle
  Dødedansen (roman) – roman af Sophus Michaëlis
 Dødedansen - et maleri af Bernt Notke (omkring 1463), også kaldet Døden fra Lübeck
 Dødedans – en digtsamling af Vagn Lundbye (1983)
 Dødedans og blodunder: 1376-1668 – en bog af Kåre Bluitgen (2003)

Se også 
 Danse Macabre
Danse Macabre (Saint-Saëns)

Danse Macabre er et symfonisk digt opus 40 fra 1874 af den franske komponist Camille Saint-Saëns.

Danse Macabre blev i 1872 oprindeligt skrevet for sang og klaver til en tekst af digteren Henri Cazalis. I 1874 udvidede og omarbejdede Saint-Saëns musikken til et symfonisk digt, hvor sangen blev erstattet af soloviolin.

Kompositioner af Camille Saint-Saëns
Den sidste rejse

Den sidste rejse er en actionfilm fra 2011 af Lasse Spang Olsen og med Finn Nørbygaard og Jacob Haugaard i hovedrollerne - produceret at Michael Hannover. Hovedpersonerne Nørbygaard og Haugaard spiller en fiktiv udgave af sig selv fx er en vigtig del af handlingen at Nørbygaard, ligesom i virkeligheden, i filmen mister en masse penge på grund af svindel i firmaet IT Factory.

Filmen fik meget dårlige anmeldelser og solgte kun 23.021 biografbilletter, i modsætning til deres tidligere film Jydekompagniet, der solgte over 850.000 billetter.

Medvirkende 
 Finn Nørbygaard
 Jacob Haugaard
 Dorte Daugbjerg
 Gerard Bidstrup
 Stefan Cronwall
 Mark Viggo Krogsgaard
 Magnus Åkerborn
 Peter Fridh

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 2011
Actionfilm fra Danmark
Film instrueret af Lasse Spang Olsen
Komediefilm fra Danmark
Dansksprogede film
DR Læseklubber

DR Læseklubberne, som var et tilbud under DR, havde indtil 2018 i alt fem læseklubber: Krimiklubben, Klassikerklubben, Romanklubben, Testklubben og Fagbogklubben.

I 2018 blev klubberne nedlagt og de fem tilhørende nyhedsbreve slået sammen til et enkelt under titlen DR Bøger. I nyhedsbrevet får man en gang om ugen en opsamling af de artikler om litteratur og forfattere, som er lagt på dr.dk.

DR Romanklubberne er fortsat læsegrupper, der er et tilbud på landets biblioteker. Her mødes medlemmerne fysisk på det lokale bibliotek for at diskutere de seks romaner, der er kandidater til DR Romanprisen, og desuden bliver bøgerne diskuteret online på Litteratursiden.dk 

 Krimiklubben læser krimier. Det kan både være højaktuelle hit eller ældre kendte/ukendte titler, der har gode krimikvaliteter. Krimiklubben er aktiv fra december til maj.
 Klassikerklubben Her læses de eviggyldige værker, som f.eks. Karen Blixen, Dostojevskij og Charlotte Brontë. Klassikerklubbens sæson går fra august til januar.
 Romanklubben læser de nye, interessante romaner, og omdrejningspunktet i klubben er at finde modtageren af DR Romanprisen en gang om året. Romanklubben er aktiv hele året.
 Testklubben har fokus på det nye og eksperimenterende inden for litteraturen. Testklubben læser og diskuterer i januar til juni.
 Fagbogklubben  tager fat på det nyeste inden for faglitteratur. Det er de debatskabende fagbøger, som benytter sig af fortællegreb, der ofte forbindes med skønlitteratur – som f.eks. Peter Øvig Knudsens Hippie 1. Fagbogklubben er aktiv hele året.

DR Romanklubben overrækker hvert år DR Romanprisen efter et forløb med seks nominerede romaner. I sidste ende er det en jury udvalgt blandt klubmedlemmer, der peger på modtageren af DR Romanprisen. Med prisen følger 25.000 kroner.

Tidligere modtagere af DR Romanprisen:
 Profeterne i Evighedsfjorden - Kim Leine (2013)
 Det syvende barn – Erik Valeur (2012)
 Det dobbelte land – Birgithe Kosovic (2011)
 Liberty – Jakob Ejersbo (2010)
 Dinosaurens fjer – Sissel-Jo Gazan (2009)
 Mærkedage – Jens Smærup Sørensen (2008)
 Vi, de druknede – Carsten Jensen (2007)
 Hundehoved – Morten Ramsland (2006)
 Undtagelsen – Christian Jungersen (2005)
 Unn fra Stjernestene – Hanne Marie Svendsen (2004)
 Trefoldighedsbarn – Vagn Lundbye (2003)
 Helt og heltinde – Hans Otto Jørgensen (2002)
 Bonsai – Kirsten Thorup (2001)
 Genspejlet – Svend Åge Madsen (2000)
 En skidt knægt – Bent Vinn Nielsen (1999)

DR Læseklubber arrangerer ofte events, som f.eks. forfattermøder, biografture eller byvandringer, hvor medlemmerne bliver inviteret med. Man tilmelder sig via hjemmesiden.

Eksterne kilder og henvisninger 
 DR Læseklubberne

Noter 

Litteratur
Læseklubber
Mackeprang

Slægten Mackeprang, hvis medlemmer i særlig grad har tilhørt lægestanden og  landbrugsvirksomhed, føres tilbage til bartskær i Rødby Jørgen Johan Mackeprang (ca. 1670-ca. 1718), der antagelig er indvandret fra Femern. Hans sønnesøn, apoteker og landfysicus på Møn, dr.med. Marcus Mackeprang (1726-1791) havde i to ægteskaber en stor børneflok, hvoraf skal nævnes regimentskirurg Mathias Smith Mackeprang (1768-1844), forpagter Antonius Johannes Mackeprang (1785-1874) og Martha Sabine Adolphine Marie Mackeprang (1788-1817), gift med kammerherre Charles Reinholdt de Bosc de la Calmette (1781-1820) til Marienborg og Liselund samt Rosenfeldt og Iselingen fideikommisser. Regimentskirurg Mathias Smith Mackeprang var fader til regimentskirurg Hans Marcus Mackeprang (1793-1874) — hvis datter Claudine Hansine (Signe) Mackeprang (1819-1911) var gift med lægen Georg Carl Heinrich Lehmann (1815-1890) — og til gæstgiver og jernstøber Hans Jørgen Philip Mackeprang (1811-1875), hvis sønnesøn statistiker, dr.polit. Edvard Philip Mackeprang (1877-1933) var fader til arkæologen Mogens Bellman Mackeprang (1905-1986).

Ovennævnte Antonius Johannes Mackeprang (1785-1874), der ligesom flere af hans efterslægt var forpagter af forskellige gårde under baroniet Holstenshuus, var fader til dyremaler Adolf Henrik Mackeprang (1833-1911) og til forpagter på Kiding ved Gråsten Adam Magnus Johannes Mackeprang (1836-1895), hvis søn, museumsdirektør Carl Mouritz Clod Mackeprang (1869-1959) var fader til Vibeke Mackeprang (1899-1991), gift med professor Louis Hjelmslev (1899-1965).

Der er ikke påvist forbindelse mellem denne slægt og det udbredte Witten-Mackeprangske fætterskab på Femern.

Kilder 
 Albert Fabritius, "Mackeprang", i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), Dansk Biografisk Leksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1932-44.
 Edv. Mackeprang: Det Mackeprangske Fætterskab, 1917.
 Edvard og Emil Mackeprang: Stamtavle over den danske Familie Mackeprang, 1929.

Slægter fra Danmark
Carl Hagenbeck

Carl Hagenbeck (født 10. juni 1844, død 14. april 1913) regnes ofte som "den moderne Zoo's fader", da han introducerede "naturlige" indhegninger der genskabte dyrenes oprindelige habitater, uden tremmer for. 

Han stammede fra Tyskland og solgte vilde dyr til mange zoologiske haver i Europa, så vel som til P.T. Barnums cirkus. 

Hagenbeck grundlagde Tierpark Hagenbeck, Tysklands mest succesrige private zoologiske have, der blev flyttet til sin nuværende adresse i Hamburgs Stellingenkvarter i 1907. Han rolle som foregangsmand i forsøgene med at vise dyr sammen med mennesker – i det der er blevet kaldt "menneskelige zoologiske haver" – er mindre kendt.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Zoologer fra Tyskland
Direktører for zoologiske haver
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Sajnkho Namtjylak

Sajnkho Namtjylak (russisk: Сайнхо Намчылак, født 1957) er en russisk sanger fra Tuva, den lille autonome republik på grænsen til Mongoliet. Hun er kendt for at synge strubesang fra sin hjemegn, den såkaldte "chöömij". 

Namtjylak stammer fra en afsides liggende landsby i Tuva, og herfra stammer hendes nære kendskab til chöömij. Hun har studeret musik på universitetet i Kyzyl og Gnesins-instituttet i Moskva. Her har hun især interesseret sig for musikken hos minoritetsfolkeslag i Sibirien.

Hendes stemme rækker over syv oktaver, og hendes musik er meget eksperimenterende med udgangspunkt i chöömij. Hun har også brugt elementer af avantgardejazz og electronica. Efter sin dimission fra universitetet har hun arbejdet med en række orkestre, heriblandt Moskva Statsorkester, jazz-ensemblet Tri-O fra Moskva, Dramatikskolen i Moskva, forskellige orkestre i Kyzyl, Tuvas folkloreorkester og flere andre. Hun er blevet sammenlignet med kvindelige sangere som Patti Smith, Billie Holiday og Nina Hagen, som er eksempler på veletablerede vestlige musikere, der har brugt deres stemmer på avancerede måder. 

Sajnko Namtjylak har i mange år haft base i Wien, men er stærkt rodfæstet i det fædrene Tuva, hvortil hun gennem mange år har inviteret musikere fra andre lande for at formidle musikken fra Tuva. Hun har udgivet en række plader siden 1990.

Eksterne henvisninger 
Personlig hjemmeside  

Sangere fra Rusland
Danmarks Kommunistiske Ungdom

Danmarks Kommunistiske Ungdom, forkortet DKU, var mellem 1919 og 1990 ungdomsorganisation for Danmarks Kommunistiske Parti.

Om organisationen 
DKU havde sine rødder i Socialdemokratisk Ungdomsforbund, grundlagt i 1906 som ungdomsorganisation for Socialdemokraterne. Efter splittelse i moderpartiet brød en del af ungdomsorganisationen ud og tilsluttede sig i stedet DKP. DKU selv daterede sig til 1906, men reelt var ungdomsorganisationen socialdemokratisk frem til splittelsen i 1919.

I foråret 1921 tilsluttede DKU sig Kommunistiske Ungdomsinternationale, i oktober samme år tog organisationen navneforandring til Kommunistisk Ungdoms Forbund (KUF). I 1924 ændrede KUF navn igen, denne gang til Danmarks Kommunistiske Ungdom (DKU), et navn organisationen beholdt resten af sin levetid.

Før krigen var DKU medlem af Kommunistisk Ungdomsinternationale, denne blev dog nedlagt på grund af 2. verdenskrig. Efter krigen blev DKU medlem af World Federation of Democratic Youth, som de betegnede "som en bred demokratisk og anti-fascistisk ungdomsbevægelse".

Se også 
 Danmarks Kommunistiske Ungdom (2009)
 Arbejderpartiet Kommunisterne (APK) stiftede i 1999 også en kommunistisk ungdomsforening med navnet DKU:
 Danmarks Kommunistiske Ungdomsforbund (DKU)

Litteratur 
 Knud Holt Nielsen (2009): "Giv mig de rene og de ranke", Selskabet til Forskning i Arbejderbevægelsens Historie. Om Danmarks Kommunistiske Ungdom 1960-1990.

Kilder

Referencer

Henvisninger 

 Danmarks Kommunistiske Ungdom (DKU), artikel på Leksikon.org

Etableret i 1919
Ophørt i 1990
Kommunistiske Ungdom
Kommunistiske ungdomsorganisationer
Danmarks Kommunistiske Parti
Almansa-slottet

Almansa-slottet er et slot i Almansa, Spanien. Det blev udnævnt til national kulturværdi i 1921.

Slotte i Spanien
Arveord

Arveord er ord, der ikke er indlånt, ikke er låneord og ikke kommet fra andet sprog.
Dog kan arveord også defineres som de interne ord der ikke er interne nydannelser.

Det vil sige, at arveordene er kendt på det ældste sprogstadium, vi har dokumentation for. De ord, der er indlånt for så længe siden, at de efterhånden føles danske, kalder vi låneord, og de ord, der stadig føles fremmede, kaldes fremmedord.

Fremmedordene er lånt fra andre sprog og føles stadig fremmede på grund af udtale og/eller bøjning, f.eks. bassin, computer, design, faktum, kasus, kartotek.

Låneordene har vi haft så længe, at vi ikke længere tænker over, at de er fremmede, f.eks. kors, kusine, onkel, strejke, struds, trappe.

Arveordene kan være fællesnordiske, fællesgermanske eller indoeuropæiske. Følgende arveord har vi kendt lige så længe, som vi har haft skriftsprog (dvs. belæg siden runeskriften): arm, dag, dyr, hest, skov.

Referencer

Kilde 
 Arveord, låneord og fremmedord — sproget.dk 

Ordtyper
Sprog
Andrea Mantegna

Andrea Mantegna (født ca. 1431, død 13. september 1506) var en italiensk kunstmaler, der interesserede sig meget for romersk arkæologi, og som var Jacopo Bellinis svigersøn. Han eksperimenterede som flere samtidige med perspektivet i sine malerier, der også ofte er kendetegnet ved kolde, metallignende landskaber og noget stenprægede figurer, der påviser en basal skulpturel tilgang til malerkunsten. Mantegna var også leder af et værksted, der var den førende  producent af tryk i Venedig før år 1500.

Et af hans vigtigste værker, Kristus som den lidende frelser, er på Statens Museum for Kunst i København.

Eksterne henvisninger 

Malere fra Italien
Renæssancemalere
Italienere i 1400-tallet
Italienere i 1500-tallet
Holbein

Holbein var en tysk malerfamilie. Dens ældste medlem, Hans Holbein den ældre, blev født ca. 1460 i Augsburg og i døde 1524 i Isenheim, Alsace. Skønt han naturligt er blevet stillet i skygge af sin berømte søn, er han selv en betydelig mester, slutter sig under indflydelse fra Martin Schongauer til den realistiske retning, viser evne for skarp karakterisering, så figurerne i hans religiøse billeder ofte virker som levende portrætter, og ikke mindre for kraftig og varm farveharmoni; særlig hans værker fra hans senere tid viser ham som en tilhænger af den italieniserende retning, således det skønne Sebastians-Alter fra 1516, Münchens Pinakotek. 

Hans Holbeins broder, maleren Siegmund Holbein, virkende i Bern, døde 1540, har nu, da hans kunst ikke er sikkert til at eftervise, væsentlig kun interesse som testator af sin formue til Hans Holbein den yngre. 

Af Hans Holbeins sønner var Ambrosius Holbein den ældste. Han kom til Basel, optoges i malerlavet der 1517, udførte gode sølvstifttegninger, der ikke altid er til at holde ud fra broderens, og udfoldede en ret omfattende virksomhed i boghåndværkets tjeneste. 

Den berømteste af hele familien er Hans Holbein den yngre født i 1497 i Augsburg døde i 1543 i London.

Malere fra Tyskland
Slægter fra Tyskland
Tsjerkessk

Tsjerkessk (, ) er hovedstad i republikken Karatjajevo-Tjerkessien i Rusland. Byen ligger ved floden Kuban i Nord-Kaukasus, omkring 1300 km sydøst for Moskva. Tsjerkessk har  indbyggere.

Tsjerkessk er forvaltningsby og politisk, økonomisk og kulturelt center for republikken Karatjajevo-Tjerkessien. Af industriel betydning er elektronikindustri, produktion af lædervarer og fødevareindustri. Byen har flere højere uddannelsesinstitutioner.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i republikken Karatjajevo-Tjerkessien
Admiralitetskollegiet

Admiralitetskollegiet (til tider uformelt benævnt Admiralitetet) blev oprettet i 1655 fem år før enevældens indførelse i Danmark som ansvarshavende myndighed for søetatens anliggender. Et forsøg på at oprette en tilsvarende myndighed var strandet i 1579.

Admiralitetskollegiet fungerede tillige som domstol (overadmiralitetsret) for søetaten, hvorimod økonomiske anliggender hørte under først Krigskollegiet (fra 1658). Fra 1699 bestod Admiralitetskollegiet af alle flagofficerer, to kommandører og to embedsmænd. Den krigsstyrende myndighed var indtil 1712 fælles for landstridskræfter og søstridskræfter. Der blev da oprettet et Kommissariatskollegium for flåden og i 1725 oprettedes et særskilt Søkrigskancelli. 1746 blev Admiralitetskollegiet og Kommissariatskollegiet forenet til ét kollegium for senere igen i perioder at være opdelte.

Admiralitetskollegiet blev i 1848 afløst af Marineministeriet, som i 1950 opgik i Forsvarsministeriet.

Litteratur 
 Albert Fabritius og Harald Hatt: Håndbog i slægtsforskning, 3. udgave, København 1982;

Noter

Eksterne henvisninger 
 Leon Jespersen: "Christen Skeel og adelsvælden" (Historie/Jyske Samlinger, Ny række, Bind 18; 1989)
 Kollegiesystem – Den Store Danske
 Maritim ordbog 

Danske myndigheder under enevælden
Søværnet
Etableret i 1655
Ophørt i 1848
Ingusjisk

Ingusjisk er et dagestansk sprog som omkring 405.000 mennesker i Rusland har som modersmål. Det tales fortrinsvist i den russiske republik Ingusjien, hvor det sammen med russisk er officielt sprog. Ligesom russisk skrives ingusjisk med det kyrilliske alfabet, men også det latinske og arabiske alfabet har været brugt.

Ingusjisk er det næststørste af de tre nakh-sprog. Der er flere, der taler tjetjensk, og færre, der taler batsisk. Tjetjensk og ingusjisk er indbyrdes forståelige. Batsisk lidt fjernere beslægtet.

Kaukasiske sprog
Republikken Ingusjien