kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Retmodtager

En retmodtager er en radioforsatstype, som var udbredt indtil 1950'erne.

Det grundlæggende i retmodtageren er, at alle dens forstærkertrin benyttes til forstærkning af det frekvensinterval (radiokanalen), der ønskes modtaget. Detektering af informationen (eks. tale, musik) sker direkte fra denne frekvens.

Retmodtageren blev ligesom mange andre tidlige radioforsatser, f.eks. diodemodtageren og den superregenerative modtager senere erstattet af superheterodynmodtageren grundet sidstnævntes frekvensstabilitet, lette betjening, selektivitet og reproducerbarhed.

I dag anvendes retmodtageren til særlige formål, hvor lavt strømforbrug er vigtigt og hvor radiokanalen kun skal kunne justeres lidt, f.eks. til radioure, trådløse vejrstationer og dørklokker.

Eksterne henvisninger

electronics-tutorials.com: Tuned radio frequency TRF receiver
The Tuned Radio Frequency (TRF) Receiver (1953)
web archive backup: Langbølge modtager 243Khz (Senderen nedlagt 15. februar 2007)

Kommunikationskredsløb
Hundrede års ensomhed

Hundrede års ensomhed (originaltitel Cien años de soledad) er en roman af Gabriel García Márquez. Da den udkom i juni 1967, var han 39 år og havde endnu aldrig tjent penge på sine bøger. Men denne nye bog blev en salgssucces i løbet af den første uge efter udgivelsen og har været det lige siden.

På ét plan er Hundrede års ensomhed en slægtsroman om familien Buendía i den fiktive landsby Macondo; men der er meget mere i den. F.eks. er den en filosofisk roman, der beskæftiger sig med spørgsmålet om, hvad tid er. Og den er et af de mest udprægede eksempler på magisk realisme. Men først og fremmest er den en overdådig historie med mange små historier indeni.

Romanen er optaget på listen "Det 20. århundredes 100 bøger ifølge Le Monde".

Romaner
Litteratur i 1967
Bævere

Bævere (Castoridae) er en familie af gnavere. Familien omfatter to nulevende arter og derudover en mængde uddøde arter, der er kendt ud fra fossiler.

Nulevende arter 
De to nulevende arter i slægten Castor i familien Castoridae:

 Europæisk bæver, Castor fiber
 Nordamerikansk bæver, Castor canadensis

Bævere i Danmark igen 
I 1999 blev der genudsat bævere i Danmark efter at arten havde været forsvundet i 2500 år

Kilder og eksterne henvisninger
Sanger

En sanger er enhver der synger, men udtrykket bruges mest om sangere af profession eller uddannelse. En kvindelig sanger kaldes en sangerinde.

En sangers stemme kategoriseres i forbindelse med klassisk musik i de fire hovedstemmer: 
 Sopran
 Alt
 Tenor
 Bas. 

Mellem hver af de fire hovedstemmer findes en senere kategoriseret stemme:
 Mezzosopran
 Kontratenor
 Baryton

Klassisk sanger 
Den klassiske europæiske sangtradition har nogle af de mest teknisk trænede sangere. Opera er her den væsentligste genre, og der kræves dertil ofte et vist skuespiltalent. Af danske sangere kan nævnes Lilian Weber Hansen og af udenlandske sangere Jussi Björling.

Jazzsanger 
Jazzsangeren synger ofte med et big band eller et mindre ensemble. Som i jazzmusik i øvrigt er improvisationen det vigtigste, og sangerens personlige stil er derfor meget væsentlig.

Visesanger 
Visesangere varierer meget efter hvilken visetradition de tilhører. Ofte er viser folkelige sange fremført med enkle midler.

Se også 
 Operasanger
 Protestsanger
 Rock/pop-sangerinde
 Rock/beat-sangere

 
Stillingsbetegnelser

fi:Laulu#Laulaja
Østjylland

Østjylland er den østlige del af halvøen Jylland med Aarhus som den største by.

Østjylland har aldrig været en administrativ region. Området afgrænses traditionelt mod nord af Mariager Fjord og mod syd af Kolding Fjord eller grænsen til Sønderjylland. Andre grænser er mere uklare. Grænsen mod Vestjylland går traditionelt ned gennem Jylland langs hovedvej 13, tidligere hærvejen, og den jyske højderyg, hvor den omtrent følger grænsen mellem dialekterne østjysk og vestjysk.

Østjylland overlapper delvis med de nyere begreber Midtjylland og Sydjylland. Nogle opfatter således Silkeborg (og især Viborg) som Midtjylland, andre som Østjylland eller som begge dele. Mod syd vil langt de fleste medregne Horsens til Østjylland, mens Vejle og Kolding kan regnes til Øst- og/eller Sydjylland.

Endelig kan man i geografisk forstand tale om en østjysk landskabsform og købstadstype, som strækker sig fra Hobro til Egernførde og Kiel.

Det tidligere Århus Amt, omtrent svarende til Århus Stift, var identisk med dækningsområdet for TV 2/Østjylland og DR's Østjyllands Radio.

Kommuner 
Kommuner i dækningsområdet for TV 2/Østjylland og DR's Østjyllands Radio.

Byregion Østjylland 

I Landsplanredegørelsen for 2006 fra Miljøministeriet stod der:

Østjylland er ved at udvikle sig til et sammenhængende område med stor befolkningstilvækst og arbejdsdeling mellem byerne i bybåndet, der strækker sig fra Kolding til Randers. Ja, man kan endda på sigt se konturerne af en ny millionby i Danmark.

Dette blev grundlaget for, at begreberne Den Østjyske Millionby, Byregion Østjylland og Det østjyske bybånd blev skabt. Kommunerne i området dannede i styregruppe og stod i 2008 bag "Vision Østjylland", hvor Aarhus blev betegnet som en by med svage tegn på verdensbystatus i lighed med f.eks. Antwerpen, Glasgow, St. Petersborg og Torino.

Infrastrukturkommissionen havde i sin rapport også fokus på området og sammenlignede den nuværende situation i Østjylland med situationen i hovedstadsområdet før den første fingerplan.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Befolkningsopgørelser i Region Midtjylland
 http://www.trafikdage.dk/doks/endeligtpaper/tdpaper107.pdf 
 http://jp.dk/indland/aar/article1226851.ece 

Jylland
Louis Seize

Louis seize er en stilperiode 1760 – 1790 i arkitektur og interiør. Stilen opstod i Frankrig midt i 1700-tallet og har navn efter Ludvig 16.. Den er en del af klassicismen og kendetegnes af rette linjer og symmetri. Louis seize blev udviklet efter opdagelsen af Pompeii og afløste rokokoen. I Norge er Stiftsgården i Trondheim (1774-78), Gamlebyen kirke (1776) og Saxegården i Oslo (ca. 1800), samt Eidsvollsbygningen (1800) eksempler på louis seizestil i arkitekturen. I Sverige er stilen mest kendt under navnet gustaviansk stil. I Danmark er C. F. Harsdorff af central betydning.

Periode blev fulgt af directoire.

Stilperioder
Vinterglans-slægten

Vinterglans-slægten (Pachysandra) er udbredt i Østasien og Nordamerika. Det er flerårige, urteagtige planter eller halvbuske med spredstillede, læderagtige blade, der har hel eller groft tandet rand. Blomsterne er enbo og grønligt hvide. Frugterne er stenfrugter.

 Vinterglans (Pachysandra terminalis)

 Pachysandra axillaris
 Pachysandra procumbens

Buksbom-familien
Vinterglans

 
Vinterglans (Pachysandra terminalis) er en dværgbusk med krybende, over- og underjordiske stængler og oprette skud. Dette giver den en tæppeagtig vækstform.  Vinterglans har stedsegrønne blade og tidlig blomstring.

Beskrivelse 
Barken er glat og lysegrøn på de overjordiske skud. Knopperne er skjult mellem løvet. Bladene sidder tæt samlet hen mod skudspidsen. De er omvendt ægformede og læderagtige med groft takket rand. Både over- og underside er blank og friskt grøn. 

Blomsterne sidder i små aks, der bryder frem af bladhjørnerne yderst på skuddet. De enkelte blomster er flødehvide og uden duft. De snehvide frugter ses af og til, men frøene modner formentlig ikke i Danmark.

Både jordstænglerne og de egentlige hovedrødder er tykke og kødede. Siderødderne er derimod trådagtige og meget fine.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,30 x 10 m (30 x 50 cm/år). 9 planter dækker 1 m² på 2 år.

Hjemsted 
Vinterglans danner skovbund i regnfulde løvskove i det centrale Kina og på Japans østvendte bjergskråninger. Her vokser planten i dalene og på de nederste dele af bjergene. Således findes arten i højder mellem 600 og 900 m i skovområderne på Yubari-bjergene i Ishikari-provinsen, Hokkaido, Japan. Disse skove er domineret af sakhalinædelgran  (Abies sacchalinensis), kamtjatkabirk (Betula ermanii) og jessogran (Picea jezoensis). Her optræder den desuden sammen med bl.a. viftebladet løn (Acer japonicum), koreansk løn (Acer tschonoskii), allemandsharnisk (Allium victorialis), Alnus hirsuta (en art af el), liden steffensurt (Circaea alpina), gyldentråd (Coptis trifolia), Dryopteris austriaca (en art af mangeløv), Epipactis papillosa (en art af hullæbe), sieboldask (Fraxinus sieboldiana),Galium kamtschaticum og Galium nakaii (arter af snerre), Glaucidium palmatum (en art af hornskulpe), 
japansk kristtorn (Ilex crenata), Menziesia pentandra (en art af bjerglyng), skovsyre (Oxalis acetosella), bjergkirsebær (Prunus nipponica), Pyrola alpina og Pyrola secunda (arter af vintergrøn), Quercus mongolica (en art af eg), Rhododenron albrechti (en art af rododendron), almindelig hindbær (Rubus idaeus), japansk skimmia (Skimmia japonica), ellebladet røn (Sorbus alnifolia), japansk røn (Sorbus commixta), japansk lind (Tilia japonica), Vaccinium smallii (en art af bølle), Viburnum furcatum (en art af kvalkved), Viola blandiformis og Viola brevistipulata (arter af viol)

Henvisninger

Kilde
Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Buske
Haveplanter
Hvide blomster
Hovedstadens Lokalbaner

Hovedstadens Lokalbaner A/S (HL) var et infrastrukturselskab, der ejede fem nordsjællandske privatbaner og Lille Nord. Selskabet var en fusion af Hillerød-Frederiksværk-Hundested Jernbane (HFHJ), Gribskovbanens Driftsselskab (GDS), Helsingør-Hornbæk-Gilleleje Banen (HHGB), Lyngby-Nærum Jernbane (LNJ) og Østsjællandske Jernbaneselskab (ØSJS). 

Selskabet blev stiftet 1. juli 2001 med Hovedstadens Udviklingsråd (HUR) som hovedaktionær. Denne stiftede samtidig selskabet Lokalbanen A/S til at forestå drift og vedligeholdelse mens HL fungerede som ejer af strækninger og tog. HUR ophørte ved strukturreformen, hvorefter de to selskaber kom under trafikselskabet Movia. Denne foretog en omorganisering 1. januar 2009. Østbanen blev sammen med Vestsjællands Lokalbaner og Lollandsbanen til Regionstog. Hovedstadens Lokalbaner fusionerede samtidig med Lokalbanen under sidstnævnte navn.

Strækninger 
 Hillerød – Frederiksværk – Hundested (HFHJ) (Frederiksværkbanen)
 Hillerød – Kagerup – Gilleleje /- Tisvildeleje (GDS) (Gribskovbanen)
 Hillerød – Snekkersten – (Helsingør) (Lille Nord)(tidligere DSB og Banedanmark) 
 Helsingør – Hornbæk – Gilleleje (HHGB) (Hornbækbanen)
 Jægersborg – Nærum (LNJ) (Nærumbanen)
 Køge – Hårlev – Rødvig /- Faxe Ladeplads (ØSJS) (Østbanen)

Noter 

Jernbaneselskaber i Danmark
Etableret i 2001
Ophørt i 2009
Lokalbanen

Lokalbanen A/S var et dansk jernbaneoperatør, der fra maj 2002 drev og vedligeholdt privatbanerne i Hovedstadsregionen. Selskabet fusionerede med Regionstog til Lokaltog 1. juli 2015.

Generelt 
Strækningerne omfattede:

 Hillerød – Frederiksværk – Hundested (HFHJ)
 Hillerød – Kagerup – Gilleleje /- Tisvildeleje (GDS)
 Hillerød – Fredensborg – Snekkersten – (Helsingør) (Lille Nord)(tidligere DSB og Banedanmark) – Snekkersten – Helsingør ejes af Banedanmark, men alle tog fortsætter til og fra Helsingør.
 Helsingør – Hornbæk – Gilleleje (HHGB)
 Jægersborg – Nærum (LNJ)

Indtil 1. januar 2009 indgik også 
 Køge – Hårlev – Rødvig /- Faxe Ladeplads (ØSJS), der efterfølgende indgik i Regionstog. 

Selskabet ejedes af Trafikselskabet Movia med 85,6 % og øvrige aktionærer med 14,4 %.

Banerne – infrastrukturen – ejedes af datterselskabet Hovedstadens Lokalbaner A/S, hvor Lokalbanen A/S ejede 60,2%.

Lokalbanen A/S havde hovedkontor i Hillerød, hvor alle administrative medarbejdere arbejdede. Værkstedsanlæg til de 25 togsæt Lint 41 ligger også i Hillerød.

Togsæt

Lint 41 

På strækningerne Frederiksværkbanen, Gribskov- og Hornbækbanen og Lille Nord kører 25 togsæt af typen Lint 41, der er bygget i Tyskland af det franske firma Alstom. De blev sat ind på de nordsjællandske strækninger i 2006-2007.

Fakta om Lint 41:
 Levering: 2006/2007
 Antal togsæt: 25 sæt
 Toglængde: 41.81 m
 Max. toglængde: 3 sæt
 Antal siddepladser: 129
 Motoreffekt: 2 x 315 kW
 Max. hastighed: 120 km/h
 Max. hastighed på Lokalbanen: 100 km/h

RegioSprinter 

På "Nærumbanen" kører nu 4 togsæt af typen RegioSprinter. De 4 togsæt blev sat ind på strækningen i 1999.

Fakta om RegioSprinter:
 Levering: 1999
 Antal togsæt: 4
 Toglængde: 24.8 m
 Max. toglængde: 2 sæt
 Antal siddepladser: 67
 Motoreffekt: 2 x 228 kW
 Max. hastighed: 120 km/h
 Max. hastighed på Lokalbanen: 75 km/h

Noter

Se også 
 Lokalbanen 

Tidligere jernbaneselskaber i Danmark
Etableret i 2002
Ophørt i 2015
Hårdhed

Hårdhed kan måles på forskellig måde, alt efter materiale og sammenhæng:

Hårdhed (metal).
Mohs' skala, der angiver mineralers hårdhed.
Hårdhed (vand).
Santali (sprog)

Santali er det mest udbredte munda-sprog. Det tales af omkring 6 millioner mennesker (santalere) i Indien, Bangladesh, Nepal og Bhutan. De fleste santaler bor i Indien i delstaterne Jharkhand, Assam, Bihar, Orissa, Tripura og Vestbengalen.

Santali har sit eget alfabet kaldet ol cemet'. Ol cemet' blev skabt af Pandit Raghunath Murmu i 1925. Tidligere blev santali skrevet med bengali-skrift, oriya-skrift eller latinske bogstaver i de sjældne tilfælde, hvor det overhovedet blev skrevet. Ingen af disse skriftsystemer var dog gode til at gengive santalis lyde. I modsætning til de fleste indiske skriftsystemer er ol cemet' et ægte alfabet og ikke et stavelsesskriftsystem. Der er 30 bogstaver i alfabetet, og det skrives fra venstre mod højre. Den norske santalmissionær Paul Olaf Bodding forfattede santalernes første alfabet med latinske bogstaver samt santalfolkets grammatik. Han har også stor leksikalsk betydning som folkets folklorist.

En del santaler bor i Assam. Disse blev forflyttet dertil af de norske og danske santalimissionærer (bl.a Hans Peter Børresen) og befolker i dag egnene omkring Mornai Tea Estate, som blev købt af den norske missionær Skrefsrud og fortsat i dag ejes af den nationale kirke, NELC (Northern Evangelical Lutheran Church).

Der er stor analfabetisme (70 – 90 %) blandt de santali-talende.

Mundasprog
Sprog i Indien
Sprog i Bangladesh
Sprog i Nepal
Bhutan
Grønspætterne

Grønspætterne er et spejderkorps for drenge i Disneys Andeby-univers.

Den kendte Anders And-tegner Carl Barks introducerede Grønspætterne i en historie fra 1951. De mest prominente medlemmer er Anders Ands tre nevøer, Rip, Rap og Rup, der her portrætteres som kloge og fornuftige spejdere, i modsætning til deres sædvanlige rolle som drillesyge, irriterende og uopdragne unger. Rip, Rap og Rup er medlemmer af Andeby-troppen.

Grønspætternes viden er samlet i Grønspættebogen, en lille håndbog som næsten altid indeholder præcis den viden der er brug for i en vanskelig situation.

Grønspætterne har mange spejder-rivaler, men de kæmper mest mod pige-spejderne Gærdesmutterne, hvor Andersines niecer Kylle, Pylle og Rylle er medlemmer

Grønspætterne er som nævnt kun for drenge, hvilket afspejler den amerikanske (og tidligere danske) opdeling i pigespejdere og drengespejdere. Det er dog i enkelte historier sket, at en pige har sneget sig ind i troppen.

Rip, Rap og Rup rangerer højt inden for Grønspætterne og har flere gange fået tildelt medaljer i spandevis.

En anden kendt Anders And-tegner Don Rosa er en meget yndet bruger af Grønspætterne og Grønspættebogen, og han bruger tit Grønspætternes viden som en medvirkende faktor i opklaringen af mysterier i sine historier.

Historien 
Grønspætterne blev ifølge Don Rosa stiftet af Clinton Blisand, søn af Andebys grundlægger Kornelius Blisand.
De begyndte i Fort Andeby på Hestebremsebakken, hvor Joakim von Ands pengetank ligger i dag. Dengang var der meget få medlemmer, men de blev utrolig hurtigt til en verdensomspændende organisation. I dag ligger Andeby-afdelingens hovedkontor ifølge Rosa i skoven lidt uden for Andeby, men det har det med at rykke rundt i andres historier.

En vigtig ting i Grønspætternes historie er Grønspættebogen. Den originale version, der vejede ca. 10 kg og var mindst 10 cm tyk, blev ifølge Rosa for århundreder tilbage anbragt i Fort Andeby som tegn på, at det var deres hovedkvarter. Ingen ved, hvem der har skrevet Grønspættebogen, men den bliver opdateret ca. hvert år og rummer alle emner i hele verden.

Lige fra begyndelsen af Grønspætternes historie har medlemmerne fået tildelt forskellige duelighedstegn og titler i form af lange akronymer, der giver mening i både forkortet og fuld form. Et eksempel er B.O.G.O.R.M., som står for Bibliotekar Og Gennemført Overlegen Reference-Mester, og der findes talrige forskellige ærestitler.

Kuriosum 
Grønspætternes rivaler, pigespejdergruppen Gærdesmutterne, hedder Grönspättorna på svensk.

Eksterne henvisninger

Se også 

Spejder
Anders And-universet
Fiktive organisationer
Tulipantræ

Tulipantræ (Liriodendron) er en planteslægt, der kun har to arter:

 Almindelig tulipantræ (Liriodendron tulipifera)
 Kinesisk tulipantræ (Liriodendron chinense)

Magnolie-familien
Modtager

Modtager kan henvise til flere artikler:
Modtager (kommunikationsteori)
Modtager (transport)
Radiomodtager
Fjernsynsmodtager
Almindelig tulipantræ

 
Almindelig tulipantræ (Liriodendron tulipifera) er et stort, løvfældende træ. Vækstformen er smal og kegleformet i de unge år. Senere bliver den mere uregelmæssig med svære, vandrette grene, der bøjer opad og bærer særskilte småkroner.

Beskrivelse 
Barken er først glat og olivengrøn med blå dug. Så bliver den brun med hvide korkporer og derefter stribet i brunt-hvidt-grønt. Til sidst er barken grå og furet. Knopperne sidder spredt, og de er flade og andenæb-agtige med farver i rødt, violet, brunt eller grønt, overtrukket med blå dug. 

Bladene er firelappede og helrandede. Oversiden er friskt grøn og blank, mens undersiden er grågrøn med lyse ribber. Høstfarven er gul til orange. Blomsterne ses i juni på særlige skud. De er krukkeformede med blomsterblade, som er grønne inderst, så orange, og så grønne igen yderst. Frugterne er vingede nødder, som sidder i kogleagtige stande langt ud på vinteren. Frøene skal plukkes grønne og sås straks for at kunne spire hos os.

Rodnettet er hjerteformet med dybtgående hovedrødder. Alle rødder er tæt forgrenede.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 27 x 10 m (30 x 15 cm/år).

Hjemsted 
Tulipantræet hører hjemme i Appalacherne i det sydøstlige USA, hvor det er skovdannende sammen med andre løvfældende træer på veldrænet, tør bund. 

I Manassas National Battlefield Park i Virginia vokser arten sammen med bl.a. Alleghenybærmispel, tretorn, amerikansk avnbøg, amerikansk blærenød, amerikansk hassel, amerikansk humlebøg, amerikansk kaki, amerikansk nældetræ, amerikansk sassafras, askebladet løn, bitter hickory, blomsterkornel, blyantene, canadisk judastræ, carolinarose, Clematis ochroleuca (en skovranke-art), duftsumak, farveeg, feberbusk, glansbladet hæg, grå valnød, hvid hickory, hvidask, hvideg, hvidelm, klatrevildvin, Lespedeza violacea (en kløverbusk-art), Malus angustifolia (en æble-art), rævevin, rød morbær, rødeg, rødelm, rødløn, skarlageneg, skarlagenhvidtjørn, skovtupelotræ, sommervin, sort hindbær, sort valnød, spansk eg, sumpeg, svinehickory, sølvbladet hortensia, tandpinetræ, Vaccinium pallidum (en bølle-art), Viburnum prunifolium (en kvalkved-art), virginsk troldnød og virginsk sneflokketræ.

Note

Kilde 
 Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Eksterne henvisninger 

Haveplanter
Træer
Knahrvorn

Knahrvorn er Anders Ands uudholdelige nabo (eller også er det Anders der er uudholdelig). Han er i enkelte historier blevet kaldt Nabo Nielsen eller Trælsen.

Han dukkede første gang op i en historie af Carl Barks i juli 1943. Da han er Anders' nabo, bor han enten på Paradisæblevej 109 eller 113. 

Hans familie er sjældent på besøg, da de er lige så irriterende som ham, ja faktisk mere endda. Man ved at han har familie, men de bor utrolig langt væk fra ham. Den mest kendte fra hans familie er hans tante, som ofte ringer til ham.

Knahrvorn på andre sprog 
 Norsk: Nabo Jensen
 Svensk: (Olle) Olsson
 Finsk: Teppo Tulppu Herra Muristo
 Engelsk: Neighbor (J) Jones
 Tysk: Nachbar Nickel/Nachbar Schurigl / Herr Zorngiebel
 Italiensk: Vicino Jones/Signor Bombarda
 Portugisisk: Silva
 Nederlandsk: Buurman Bolderbast

Eksterne henvisninger 

 

Anders And-figurer
Frederik von And

Frederik von And (1835-1902) er en fiktiv figur fra Anders And-universet. Han er Joakim von Ands far og Anders Ands morfar. Han blev født i 1835 i Glasgow, Skotland. Han var gift med Clementine O'And.

Har hele livet været fabriksarbejder, for det meste i Glasgow i Skotland, hvor Joakim og hans to søstre Andrea og Horsensia voksede op i en fattig familie.

Familien blev i Glasgow indtil Frederik arvede von And klanens slot på Ødelyng Overdrev, hvorefter de flyttede dertil. Han har meget sjældent optrådt sammen med Joakim, kun i de historier hvor Joakim var en lille ælling, samt i enkelte historier om Joakims liv. Hvis man skal tro tegneren Don Rosa, så døde han i 1902 i en alder af 67 år.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Stamtræet 
 

Anders And-figurer

nl:Clan McDuck#Fergus McDuck
Carl Michael Bellman

Carl Michael Bellman (født 4. februar 1740, død 11. februar 1795) var en svensk digter og visesanger.

Bellman skrev muntre og undertiden tragiske digte om personer fra det stockholmske folkeliv til musik lånt fra franske operaer og komponister som Händel og Roman.

Bellmanprisen er opkaldt efter ham.

Se også 
 Sange i Wikisource

Eksterne henvisninger 
 

Digtere fra Sverige
Personer i den gustavianske periode
Medlemmer af Kungliga Musikaliska Akademien
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Svenskere i 1700-tallet
Bedstemor And

Bedstemor Ands rigtige navn er Andrea And (f. Blisand). I Don Rosas univers blev hun født i 1855 i Andeby og er datter af Katinka Knarand og Clinton Blisand, som er søn af Kornelius Blisand. Hun er derfor barnebarn til Kornelius Blisand, som er Andebys grundlægger.

Hun bliver senere kæreste og gift med Andtonius And, som hun sammen med får Rapmus, Andelise og Andolf And, og bliver dermed farmor til Anders And og mormor til Højben.

I Rosas univers har bedstemor And kun én bror, Klement Blisand. I enkelte italienske og amerikanske historier er hun dog søster til Joakim von And, f.eks. "Tilbage til de gode gamle dage!" i Anders And & Co. nr. 41, 1967.

Hun blev opfundet af tegneren Al Taliaferro, hvor hun for det meste er på besøg hos Anders And. Her er hun en stramtandet og lidt tyrannisk gammel dame. Først hos Carl Barks får vi hendes gård at se, her er hun blevet en rar gammel bedste.

Bedste, som hun bliver kaldt af næsten alle i Andeby, er en nybygger. Hun har bl.a. kæmpet mod indianere og kørt i hestevogn. I dag kører hun og hendes medhjælper fætter Guf rundt i en gammel bil af mærket Detroit Electric. Hun er miljøbevidst og har derfor en elektrisk bil, der ikke kører på benzin, og dyrker korn, kartofler, majs og grøntsager og har mange dyr, som hun holder meget af og tager sig godt af.

Hendes gård er en typisk amerikansk gård i hillbilly-stil med en rund silo ved laden.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Andeby.dk Bedstemor And 
 

Anders And-figurer
Johan Helmich Roman

Johan Helmich Roman (født 26. oktober 1694 i Stockholm, død 20. november 1758) var en svensk komponist og hofkapelmester. Roman blev kaldt "den svenske musiks fader".

Roman blev uddannet i England fra 1716 til 1721. I 1731 organiserede han den første offentlige koncert i Sverige. Drottningholmsmusiken, en lang suite af korte satser, er hans mest kendte værk. Han har også skrevet tolv fløjtesonater, musik for soloviolin m.m.

Eksterne henvisninger 
 Johan Helmich Roman på Runeberg.org 
 Johan Helmich Roman på Den store danske – Gyldendals åbne encyklopædi
 Helenius-Öberg, Eva: Johan Helmich Roman udgivet af Svensk biografisk ordbog Band 30 (1998-2000), side 292 

Komponister fra Sverige
Dirigenter fra Sverige
Hofkapelmestre fra Sverige
Kongelige kapelmusici fra Sverige
Svenskere i 1700-tallet
Personer fra Stockholm