kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dirk Philips

Dirk Philips (1504-1568) var en tidlig anabaptist-forfatter og -teolog. Han var en af Melchior Hoffmans fredelige disciple og sluttede sig senere til Menno Simons og var med til at fastlægge de grundlæggende doktriner for det, der senere blev til mennonit-kirken.

Biografi 

Dirk Philips blev født i Leeuwarden i Holland i 1504 som søn af en præst (det var på det tidspunkt ikke unormalt for præster at have uofficielle koner og familier). Han blev franciskanermunk men sluttede sig i 1533 til det anabaptistiske broderskab.

Tro 

Han var sin tids førende teolog blandt de hollandske mennonitter. Han var kendt for at være meget systematisk i sin tænkning samt meget urokkelig i sin tro. Der var to hovedelementer i hans teologi: Bibelens ord og Jesu ord. Som andre anabaptister gav han Jesus forrang. 

Philips identificerede syv kirkeordinanser:

Rene doktriner
Brug af sakramenterne iht. Bibelen
Vaske fødderne på helgenerne
Adskillelse (bandlysning og udstødelse)
Kærlighedens bud
Lydighed mod Kristi bud
Lidelse og forfølgelse

Han gik ind for en streng efterlevelse af bandlysning og udstødelse, (dvs. åbenlyse syndere udstødes fra kirken indtil de angrer). Han mente, at dette var nødvendigt for at opretholde kirkens renhed. Han mente, at der var en total modsætning mellem kirken og verden, og at de troende derfor skulle forvente at blive forfulgt.

Denne artikel er en oversættelse af artiklen Dirk Philips på den engelske Wikipedia. 

Personer fra Nederlandene
Reformatorer
Anabaptister
Kristne forfattere
Personer i Nederlandenes historie
David Joris

David Joris (ca. 1501-1556, også kaldet Jan Jorisz eller Joriszoon) var en ledende døber i Nederlandene før 1540. Joris blev sandsynligvis født i Flandern og var en af Melchior Hoffmanns disciple.

Af profession var David Joris glasmaler. I 1524 giftede han sig med Dirckgen Willems og blev interesseret i Martin Luthers reformationsbevægelse. I 1533 gik han ind for døberbevægelsens ideer og blev døbt i Delft af Obbe Philips. Joris gik ikke ind for den vold, som kom til udtryk under Münster-oprøret, men han accepterede i teorien polygami. Efter kampene i Münster samledes adskillige af Hoffmanns disciple i Bocholt i 1536. Det lykkedes Joris til en vis grad at fremhæve deres fælles tro og nedtone ideerne om hævn. Joris mente, at God ville tage hævn, men at helgener ikke burde gøre det. Han støttede et kompromis ang. polygami, idet han mente, at det ikke var så vigtigt, hvor mange koner en mand havde, blot familien adlød Gods love. 

David Joris befandt sig på den mystiske side af anabaptismen og ledede ved at citere drømme, visioner og profetier. 

I en periode lå Joris i teologisk strid med den nye leder Menno Simons. Menno Simons anså Joris for at være kompromissøgende; Joris mente, at Menno var overdrevent bogstavtro. Joris flyttede til Basel i 1544 og beskyttede sig selv ved at leve under et andet navn – Johann van Brugge. Han sluttede sig til den reformerte kirke men fortsatte med sine teologiske skriverier om anabaptismen. Dette afspejlede både hans opfattelse af, at "for den rene er alting rent", og hans nye mening at ydre symboler var mindre vigtige end den indre tro.

Joris' kone, Dirckgen, døde i august 1556, og Joris selv døde blot et par dage senere. Døberlederen Nicolas van Blesdijk, der var gift med Joris' ældste datter, blev modstander af Joris' lære. I 1559 afslørede han Joris' teologi for myndighederne i Basel. Den afdøde Joris blev dømt for kætteri og hans lig gravet op og brændt på bålet.

Denne artikel er en oversættelse af artiklen David Joris på den engelske Wikipedia. 

Protestantiske martyrer
Reformatorer
Anabaptister
Personer i Nederlandenes historie
Tjek fødselsår
Obbe Philips

Obbe Philips (ca. 1500-1568) (også stavet Philipsz og Filips) var en af de tidlige grundlæggere af anabaptismen i Holland. Han var uægte søn af en katolsk præst fra Leeuwarden. Obbe Philips læste medicin og blev barber og kirurg. Han giftede sig i 1530 og slog sig ned i Leeuwarden.

Philips blev interesseret i Reformationen og konverterede til anabaptismen sidst i 1533. Han blev sandsynligvis døbt af Bartholomeus Boekbinder eller Willem de Kuyper, Jan Matthijs' udsendinge. Menno Simons blev præsteviet af Obbe Philips omkring 1537 og sandsynligvis døbt af ham tidligere. Obbe Philips præsteviede også broderen Dirk Philips og døbte David Joris. Obbe og Dirk Philips hørte til blandt de fredelige tilhængere af Melchior Hoffman (de mere radikale tilhængere havde oprettet i kongedømme i Münster), og så tidligt som 1534 prædikede de imod at oprette Guds rige med magt. Hoffman havde introduceret anabaptismen i Holland, da han praktiserede bekendelsesdåb i Emden i Østfrisland.

Obbe Philips stod i spidsen for de hollandske anabaptister indtil omkring 1540, men han mistede troen på anabaptismen og trak sig fra bevægelsen. 

Anabaptisterne, der senere blev kendt som mennonitter, blev oprindeligt kaldt obbenitter eller obbenister.

Denne artikel er en oversættelse af artiklen Obbe Philips på den engelske Wikipedia. 

Anabaptister
Reformatorer
Personer i Nederlandenes historie
Pilgram Marpeck

Pilgram Marpeck (? – 1556) var en ledende skikkelse i det sydtyske døberbevægelse i reformationstiden.

Marpeck kom oprindeligt fra Tyrol. Faderen Heinrich Marpeck flyttede fra Rosenheim i Bayern til Rattenberg ved floden Inn i Østrig, hvor han var medlem af byrådet. Heinrich var også dommer (1494-1502) og borgmester (1511). Pilgram gik i latinskole i Rattenberg.

Inden han blev anabaptist, levede Pilgram Marpeck under gode økonomiske kår og var en respekteret borger i Rattenberg. Han var mineingeniør, medlem af minearbejdernes broderskab og af de forskellige råd i Rattenberg.

Der findes intet om Marpecks omvendelse til anabaptismen. Man ved, at han som øvrighedsperson var nødt til at angive de minearbejdere, der sympatiserede med anabaptisterne. Den anabaptistiske forfatter Leonhard Schiemer blev henrettet af myndighederne to uger før Marpeck forlod sit job som mineingeniør 28. januar 1528. Det menes, at han mistede sin stilling, fordi han nægtede at hjælpe myndighederne med at fange anabaptisterne.

Fra 1528 til 1532 boede Marpeck i Strasbourg hvorefter han blev udvist af byen pga. sine anabaptistaktiviteter. De næste 12 år vandrede han rundt i Schweiz og rejste til Tyrol, Mähren, det sydlige Tyskland og Alsace. Han oprettede anabaptistiske menigheder i disse områder.

I 1544 arbejdede Pilgram Marpeck i skovene, der tilhørte Augsburg, og i 1545 blev han ansat som byens ingeniør. Han havde denne stilling indtil sin død i december 1556. Han var tilsyneladende meget efterspurgt, for selvom man gav ham adskillige advarsler, fortsatte han sine aktiviteter som præst for anabaptisterne. 

Foruden sit hverv som præst og kirkeorganisator var Marpeck også forfatter. Han debatterede med Martin Bucer og Kaspar Schwenkfeld, men angreb også Melchior Hoffmans syn på inkarnationen, Münster-oprørets magtanvendelse og hutteritternes fælleseje. Han mente, at både Det Gamle Testamente og Det Nye Testamente var Guds ord, men at Det Nye Testamente angav retningslinjerne for de kristnes tro og levevis. Marpeck mente, at den tyske bondekrig, Münster-oprøret, Ulrich Zwinglis død og mange af den Romerskkatolske kirkes overgreb skyldtes, at man ikke skelnede på den måde. 

Denne artikel er en oversættelse af artiklen Pilgram Marpeck på den engelske Wikipedia. 

Anabaptister
Personer i reformationen
Faglitterære forfattere fra Østrig
De Schweiziske Brødre

De Schweiziske Brødre var anabaptister, en gruppe radikale evangeliske reformatorer, der oprindeligt var tilhængere af Ulrich Zwingli i Zürich. I 1525 dannede bl.a. Felix Manz, Conrad Grebel og Georg Blaurock en ny gruppe, der forkastede barnedåb og prædikede en sand kristendom. Da bevægelsen bredte sig til hele Schweiz, blev tilhængerne kendt som De Schweiziske Brødre.

De Schweiziske Brødre mente ikke, at Zwinglis reformer gik hurtigt nok. Afvisningen af barnedåb adskilte De Schweiziske Brødre fra andre reformatorer. Brødrene hævdede, at da Bibelen ikke nævner barnedåb, skulle den heller ikke praktiseres af kirken.

Dette synspunkt blev angrebet af Ulrich Zwingli. Det kom til en offentlig debat, hvorunder byrådet bakkede op om Zwinglis holdning. De Schweiziske Brødre indledte, hvad der blev til den anabaptistiske bevægelse. Dket medførte, at de blev forfulgt af både de andre reformatorer og af den katolske kirke.

På grund af forfølgelserne flyttede mange af disse anabaptister til de omkringliggende lande. De Schweiziske Brødre blev senere kendt som mennonitter efter en splittelse i bevægelsen i 1693. Mange af mennonitterne i Frankrig, det sydlige Tyskland, Holland og Nordamerika, samt de fleste amish-folk nedstammer fra De Schweiziske brødre.

Denne artikel er en oversættelse af artiklen Swiss Brethren på den engelske Wikipedia. 

Anabaptister
Reformationen
Brødre
Felix Manz

Felix Manz (ca. 1498- 5. januar 1527) var medstifter af en anabaptistisk menighed i Zürich, Schweiz, og han var den radikale reformations første martyr. Døbermenigheden i Zürich blev startskud for etableringen af de De Schweiziske Brødre.

Fødsel og død 

Felix Manz var uægte søn af en kannik ved Grossmünster-kirken i Zürich. Selvom man ikke ved meget om hans uddannelse, tyder det dog på, at han var bredt uddannet, med bl.a. et grundigt kendskab til hebræisk, græsk og latin. Manz blev tilhænger af Ulrich Zwingli, efter at denne kom til Zürich i 1519. Da Conrad Grebel sluttede sig til gruppen, blev han og Manz venner. De satte spørgsmålstegn ved messen, ved forbindelsen mellem kirke og stat og ved barnedåb. Efter en disput i Zürich i 1523 blev de utilfredse, og de mente, at Zwinglis reformplaner var blevet kompromitteret af byrådet.

Grebel, Manz og andre gjorde adskillige forsøg på at argumentere for deres holdning. Adskillige forældre nægtede at lade deres børn døbe. En offentlig disput med Zwingli fandt sted i 1525, og byrådet erklærede Zwingli for sejrherre.

Efter at være beordret af byrådet til at holde op med at argumentere, rette sig efter byrådets beslutning og lade deres børn døbe, mødtes broderskabet hos Manz og dennes moder. Conrad Grebel døbte Georg Blaurock, og Blaurock døbte de andre. Dette førte til et definitivt brud med Zwingli og byrådet og til oprettelsen af den første kirke under den radikale reformation. Bevægelsen spredte sig hurtigt, og Manz var meget aktiv. Han brugte sine sproglige evner til at oversætte sine tekster til almindeligt sprog og arbejdede entusiastisk som evangelist. Manz blev arresteret adskillige gange i årene 1525-1527. Mens han prædikede sammen med Blaurock i området omkring Grüningen, blev de overrumplet, arresteret og fængslet i Zürich.

Død gennem "dåb" 

I 1526 vedtog byrådet i Zürich en forordning, der gjorde gendåb af voksne strafbart med drukning. Den 5. januar 1527 blev Manz det første offer for denne forordning og den første schweiziske anabaptistiske martyr dræbt af andre protestanter.

Denne artikel er en oversættelse af artiklen Felix Manz på den engelske Wikipedia.

Eksterne henvisninger 

Præster fra Schweiz
Protestantiske martyrer
Reformatorer
Anabaptister
Personer i Europas historie
Tjek fødselsår
Georg Blaurock

Jörg vom Haus Jacob (Georg Cajacob), almindeligvis kendt som Georg Blaurock (ca. 1491-1529) var sammen med Conrad Grebel og Felix Manz medstifter af De Schweiziske Brødre, en anabaptistisk menighed i Zürich, og således en af anabaptismens grundlæggere.

Georg Blaurock blev født i 1491 i Bonaduz i Schweiz. Han blev teolog ved universitet i Leipzig og var præst i den romerskkatolske kirke til han blev omvendt til den evangeliske anabaptisme. Blaurock have tydeligvis forladt den katolske kirke, inden han kom til Zürich omkring 1524, for han var allerede gift. Selv om han kom for at møde Ulrich Zwingli, fandt han snart sammen med de mere radikale af Zwinglis tilhængere, der insisterede på kun at følge, hvad der var stod i Bibelen. De forkastede messen, billeder og barnedåb. Byrådet fordømte deres holdning, bød dem ophøre med at mødes og beordrede alle udøbte spædbørn døbt inden otte dage. Den 21. januar 1525 mødtes gruppen hemmeligt hjemme hos Felix Manz. Georg Blaurock bad Conrad Grebel om at døbe sig, efter han havde bekendt sin tro på Jesus Kristus. Grebel døbte Blaurock, og Blaurock døbte de andre.

Georg Blaurock arbejdede tæt sammen med Felix Manz, indtil Manz led martyrdøden i Zürich den 5. januar 1527. Samme dag blev Blaurock pryglet og udvist af Zürich. Blaurock rejste nu rundt og arbejdede i bl.a. Bern, Biel og Appenzell. Da han blev arresteret og udvist for fjerde gang, forlod han Schweiz for aldrig mere at vende tilbage.

Han rejste til Tyrol og blev i 1529 præst i Adige-dalen, efter at den tidligere præst var blevet brændt på bålet. Blaurock havde stor succes som præst i Tyrol. Mange blev døbt og kirker grundlagt. I august blev han sammen med Hans Langegger arresteret af myndighederne i Innsbruck og udsat for tortur. Den 6. september 1529 blev han og Langegger brændt på bålet.

Denne artikel er en oversættelse af artiklen George Blaurock på den engelske Wikipedia. 

Anabaptister
Reformatorer
Præster fra Schweiz
Balthasar Hubmaier

Balthasar Hubmaier (1480 – 10. marts 1528) var en indflydelsesrig tysk/mährisk anabaptistleder. Han var en af de mest kendte og respekterede anabaptistiske teologer under Reformationen.

Tidlig liv og uddannelse 

Hubmaier blev født i Friedberg (Bayern) lidt øst for Augsburg omkring 1480. I 1524 giftede han sig med Elizabeth Hügline.

Han gik i latinskole i Augsburg og kom på universitetet i Freiburg i 1503. Han var af økonomiske grunde nødt til at forlade universitetet, og han underviste en tid i Schaffhausen. Han vendte tilbage til Freiburg i 1507 og blev færdiguddannet i 1511. I 1512 tog han en doktorgrad ved universitetet i Ingolstadt og blev universitetets vicerektor i 1515. Han forlod universitetet i Ingolstadt og blev præst i den katolske kirke i Regensburg i 1516. I 1521 tog han til Waldshut.

Reformator og døber 

I 1522 mødte han Heinrich Glarean (Conrad Grebels lærer) og Erasmus i Basel. I 1523 mødte Hubmaier Ulrich Zwingli i Zürich og deltog i oktober samme år i en disputs, hvor han forfægtede lydighed over for Biblen. Det var tydeligt, at Hubmaier ville afskaffe barnedåben, som han ikke kunne finde belæg for i Biblen.

Døberen Wilhelm Reublin kom til Waldshut i 1525 efter at være blevet fordrevet fra Zürich. Reublin døbte i april Hubmaier og tres andre. I de følgende dage lod flertallet af Waldshuts indbyggere sig døbe. Waldshut blev med andre ord den første og eneste døber-folkekirke. Denne folkekirkes levetid blev kort. Den blomstrede beskyttet af "Bondekrigen" i dens sejrende fase. Da fyrsterne i forsommeren 1525 igen fik overtaget, betød det også, at de habsburgske myndigheder langsomt men sikkert kunne tage kvælertag på døber-folkekirken i Waldshut.

I december 1525 flygtede Hubmaier til Zürich for at undgå at blive tilfangetaget, dømt og brændt som kætter af de østrigske/habsburgske myndigheder, som nu havde genvundet kontrollen over Waldshut. I stedet for at finde et fristed blev han fængslet på foranledning af Zwingli. Mens han sad i fængsel bad Hubmaier om en disputs om dåben. Disputsen viste sig at blive usædvanlig. Hubmaier citerede Zwingli for at have sagt, at børn ikke skulle døbes, førend de var blevet instrueret. Zwingli svarede, at han var blevet misforstået. Den forvirrede Hubmaier gik med til afsværge sin tro, men fortrød dagen efter. Tilbage i fængslet og efter at være blevet tortureret afsværgede han dog sin tro alligevel og fik lov til at forlade Schweiz og rejse til Nikolsburg i Mähren.

Fængsel og død 

I 1527 vendte han tilbage til Waldshut, hvor han og hans kone blev arresteret af de østrigske myndigheder og ført til Wien. Han sad i fængsel indtil marts 1528. Han blev tortureret og dømt for kætteri. Den 10 marts 1528 blev han brændt på bålet, og tre dage efter blev hans kone druknet med en sten om halsen i Donau.

Eksterne henvisninger 

Tjek fødselsår
Protestantiske martyrer
Reformatorer
Anabaptister
Teologer fra Tyskland
Personer i Europas historie
Hans Denck

Hans Denck (født ca. 1495, død 1527) var en tysk protestantisk teolog og en ledende skikkelse af døberbevægelsen under Reformationen.

Denck blev født omkring 1495 i byen Habach i Bayern. Efter at have fået en klassisk uddannelse blev han rektor ved Skt. Sebaldus-kirkens skole i Nürnberg i 1523. Han blev indblandet i retssagen mod kunstnerbrødrene Sebald og Barthel Beham, der blev udvist af byen i 1524 på foranledning af den lutheranske teolog Andreas Osiander.

I 1525 tog han til Augsburg, og derfra flygtede han til Strasbourg i 1526, hvor han boede hos Ludwig Hätzer, en ligesindet anabaptist. Herfra blev han også udvist og efter langs tids omvandren i Sydtyskland, fandt han et fristed hos teologen Johannes Oekolampad i Basel. Efter at have deltaget i Martyrernes Synode i Augsburg vendte han tilbage til Basel, hvor han døde af byldepest i 1527. I sine skrifter rettede han voldsomme angreb mod reformatorerne; sammen med Hätzer oversatte han Profeterne til tysk.

Teologi 

For Denck var Guds levende ord vigtigere end Bibelens ord. Han opfattede Bibelen som et menneskeskabt produkt og så dens bøger som forskellige vidnesbyrd om én sandhed. For Denck var sakramenterne kun symboler: dåben var et tegn på en forpligtelse, nadveren en mindeceremoni.

Denck opfattede Jesus Kristus som legemliggørelsen af det perfekte menneske, der aldrig var adskilt fra Gud, idet han altid udførte Guds vilje og tjener som rollemodel. Luthers lære om at Kristi død på korset frelste os fra synden er i modsætning til Dencks verdensbillede, hvor dette ikke er nødvendigt, idet Guds perfekte kærlighed gør alle kan blive velsignet.

Referencer 

Denne artikel er en oversættelse af artiklen Hans Denck på den engelske Wikipedia. 

Reformatorer
Anabaptister
Teologer fra Tyskland
Personer i Tysklands historie
Personer fra Bayern
Hans Hut

Hans Hut (ca. 1490-1527) var en meget aktiv anabaptist i Sydtyskland og Østrig.

Liv 

Hut blev født i Haina ved Römhild i det sydlige Thüringen og ernærede sig som omrejsende boghandler. Hut var i nogle år sakristan for Hans von Bibra (bror til biskop Lorenz von Bibra). Han blev tidligt påvirket af Thomas Müntzer og blev bortvist i 1524, fordi han ikke ville døbe sine børn. Hut deltog i slaget om Thüringen under den tyske bondekrig i 1525 ved Bad Frankenhausen. Det lykkedes ham at flygte efter slaget.

I pinsen 1526 blev han døbt i Augsburg af Hans Denck, der selv var døbt af Balthasar Hübmaier. Hut og Denck var med til at udbrede doktrinen om frelsens universalitet. Han forventede, at Guds rige ville indtræffe i 1528 ved en voldsom apokalyptisk indførelse af Kristi styre. Han udsatte derfor sin omfattende missionæraktivitet for at afvente pinsen 1528 og være blandt det 144.000 udvalgte som nævnt i Johannes' Åbenbaring. Han døbte ikke kun med vand, men beseglede dåben med korsets tegn på panden.

Huts missionæraktiviteter strakte sig fra grænselandet mellem Thüringen og Frankrig i nord til Tyrol og Mähren, og på sine rejser syntes han at lede efter deltagere i bondekrigen. Hans prædikener var stærkt påvirket af Thomas Müntzers mysticisme. 

Hans Hut var en af hovedpersonerne i Martyrernes Synode i Augsburg i 1527. Synoden var et møde mellem 60 anabaptister fra omegnen, og de forsøgte at nå en fælles forståelse. Da byrådet i Augsburg hørte om mødet, fik det arresteret Hut og de vigtigste Augsburg-anabaptister; de blev dømt til fængsel på ubestemt tid. Hut blev udsat for voldsom tortur, og han blev kvalt ved et uheld under en brand i fængslet i Augsburg 12. juni 1527. Dagen efter dømte myndighederne hans lig til døden, og det blev brændt på bålet. 

Denne artikel er en oversættelse af artiklen Hans Hut på den engelske Wikipedia. 

Protestantiske martyrer
Reformatorer
Personer i Tysklands historie
Anabaptister
Personer fra Thüringen
Jakob Hutter

Jakob Hutter (1500-1536) var en tyrolsk anabaptist-leder og grundlægger af hutteritterne.

Jakob Hutter var hattemager fra Sydtyrol (det nuv. Norditalien) og blev leder af den radikale kristne bevægelse, der skyllede igennem de tysktalende områder i Europa i 1520'erne og 30'erne. Mænd og kvinder brød med den romerskkatolske kirke, der i deres øjne var blevet korrupt og ikke længere kunne give dem den åndelige føde, de længtes efter. Tusinder lod sig døbe, hvilket var ulovligt og medførte dødsstraf. I Mähren i det nuv. Tjekkiet var der religiøs tolerance, og her samledes anabaptisterne, som de blev kaldt, sig under Hutters lederskab. De havde fælleseje, var ikke-voldelige og praktiserede dåb af voksne troende.

Jakob Hutter rejste ofte mellem Mähren og Tyrol for at prædike og døbe. Han blev arresteret den 1. december 1535 og ført til Innsbruck, hvor Kong Ferdinand havde sin regering. Her blev han tortureret og levende brændt den 25. februar 1536.

Denne artikel er en oversættelse af artiklen Jacob Hutter på den engelske Wikipedia. 

Anabaptister
Reformatorer
Personer fra Østrig
Michael Sattler

Michael Sattler (ca. 1490-1527) var en munk, der forlod den Romerskkatolske kirke under Reformationen for at blive en af de første anførere i anabaptist-bevægelsen. Han havde især stor betydning for sin rolle i udarbejdelsen af Schleitheim-bekendelsen.

Sattler, der blev født omkring 1490 i Staufen i Tyskland, blev benediktinermunk i klosteret Skt. Peter og var sandsynligvis prior, da han forlod klosteret i 1525. I det år rejste han til Zürich, der på det tidspunkt var optaget af kontroversen om barnedåb. Han sluttede sig til anabaptisterne og blev sandsynligvis gendøbt i sommeren 1526. Han blev involveret i missionærarbejde og rejste til Strasbourg. I februar 1527 ledede han et møde blandt De Schweiziske Brødre i Schleitheim, hvor Schleitheim-bekendelsen blev vedtaget.

I maj 1527 blev Sattler sammen med sin kone og adskillige andre anabaptister arresteret af de katolske myndigheder. Sattler blev dømt til døden som kætter. Som en del af henrettelsen blev hans tunge skåret ud og han blev sønderrevet med glødende tænger. Derefter blev han kørt uden for byen og tortureret med tænger igen, hvorefter han blev brændt på bålet. De andre mænd i gruppen blev henrettet med sværd, og kvinderne blev druknet.

Protestantiske martyrer
Reformatorer
Personer i Europas historie
Anabaptister
Teologer fra Tyskland
Munke og nonner