kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bamberger Apokalypse

Bamberger Apokalypsen er et hovedværk i ottonsk bogmaleri (1000 til 1020). Dateringen er omstridt. Håndskriftet er et af de kendteste værker fra klosteret Reichenaus skriptorium (skrivestue).

Indhold 
To latinske tekster er forenet i værket: Apokalypsen i Johannes' Åbenbaring og en evangelistar (tekstrække med udvalg af evangeliet til søn og helligdage).

Historie 
Håndskriftet var en gave fra kejser Heinrich II. og kejserinde Kunigunde til St. Stephansstiftet i Bamberg. Ved sekulariseringen i Bayern kom det i den bayerske stats eje og er i dag under signaturet Msc.Bibl.140 opbevaret på Staatsbibliothek Bamberg.

I år 2000 udkom en faksimileudgave. Det illuminerede håndskrift er et fremragende eksempel på ottonsk bogmaleri og blev den 26. januar 2004 optaget på UNESCOs verdensddokumentarv.

Udstilling 
Bamberger Apokalypse var mellem oktober 2012 og januar 2013 i udstillingen Pracht auf Pergament i Hypo-Kunsthalle i München.

Litteratur 
 Heinrich Wölfflin: Die Bamberger Apokalypse. Eine Reichenauer Bilderhandschrift vom Jahre 1000. Zweite, vermehrte Auflage, Wolff, München 1921.
 Johannes Maas: Bamberger Apokalypse. Miniaturen der Reichenauer Schule um das Jahr 1000 aus der Bamberger Staatsbibliothek (Bibl. 140). Katalog der Diapositive, Richard Scherpe, Krefeld o. J. (ca. 1955).
 Gertrud Schiller: Die Offenbarung des Johannes. Farbige Bilder aus der Bamberger Apokalypse um 1020. Wittig, Hamburg 1955.
 Alois Fauser (Hg.): Die Bamberger Apokalypse. Die Miniaturen der Apokalypse und des Evangelistars in der Staatlichen Bibliothek Bamberg. Bibl. 140 (A II 42). Insel, Wiesbaden 1958 (auf 650 Exemplare begrenzte Auflage).
 Alois Fauser (Hg.): Die Bamberger Apokalypse. Sechzehn farbige Miniaturen auf Tafeln (= Insel-Bücherei. Bd. 775). Insel, Frankfurt am Main 1962
 Ernst Harnischfeger: Die Bamberger Apokalypse. Urachhaus, Stuttgart 1981, .
 Gude Suckale-Redlefsen, Renate Baumgärtel-Fleischmann: Die Bamberger Apokalypse. Faksimile-Ausgabe der Handschrift Msc.Bibl.140 der Staatsbibliothek Bamberg. Faksimile- und Kommentarband, Faksimile-Verlag, Luzern 2000
 Gude Suckale-Redlefsen (Hg.): Das Buch mit 7 Siegeln. Die Bamberger Apokalypse. Wiesbaden 2000. .
 Herwig Zens: Graphisches Nachdenken über die Bamberger Apokalypse. Hrsg. von der Staatsbibliothek Bamberg durch Bernhard Schemmel und Werner Taegert, Staatsbibliothek, Bamberg 2005, .
 Rubina Ballach: Die Bamberger Apokalypse. In: Caroline Zöhl (Hrsg.): Visionen vom Weltende. Apokalypse-Faksimiles aus der Sammlung Detlef M. Noack (= Universitätsbibliothek Ausstellungsführer Nr. 50). Katalog zur gleichnamigen Ausstellung vom 5. Juni 2010 bis 31. August 2010. Universitätsbibliothek der Freien Universität Berlin, Berlin 2010, S. 28–31 (m. Lit.).
 Claudia Fabian, Christiane Lange (Hg.): Pracht auf Pergament. Schätze der Buchmalerei von 780 bis 1180. Hirmer, München 2012, .

Eksterne henvisninger 

 Volldigitalisat i Staatsbibliothek Bamberg

Bayern
Manuskripter
McCarran International Airport

McCarran International Airport er den største lufthavn i Las Vegas-dalen og er beliggende i Clark County, omkring 8 km fra byen Las Vegas i staten Nevada i USA. Lufthavnen dækker et areal på cirka 1.100 hektar med dens fire landingsbaner og to terminaler. Lufthavnen er opkaldt efter den amerikanske senator Pat McCarran. Lufthavnen var i 2013 rangeret som den 24. travleste lufthavn i verden.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Lufthavnens officielle hjemmesider 

Lufthavne i USA
Hans Peter Heinrich Westh Hansen

Hans Peter Heinrich Westh Hansen (født 13. april 1917 i Nørre Nebel - død 2. september 1947 i Hanstholm) var en dansk modstandsmand, han var under krigen med til omdeling og produktion af illegal presse i Thisted og omegn, da han var boghandler i Thisted. Han startede med produktionen i 1943, han blev i 1945 fanget af Gestapo og sendt til Frøslevlejren.

Død 
Han døde i 1947 i en drukneulykke i Hanstholm. Efter at have været ude og bade med hans bror Bjørn Westh-Hansen, forsvandt han, man ledte i 6 timer, men uden held, han blev, kort tid efter at eftersøgningen var standset, fundet af hans bror, der så hans badehætte nede på stranden i Hanstholm, hvor han også fandt den livløse krop.

Han ligger begravet på Nørre Nebel kirkegård, hvor han har lov til at ligge evigt efter en aftale med staten om modstandsfolk. 
Hans gravsten er rejst af hans kammerater på stuen i Frøslevlejeren. 

Modstandsfolk fra Danmark
Aldrig ska jag sluta älska dig

Aldrig ska jag sluta älska dig med musik af Jesper Winge Leisner og tekst af Jonas Gardell blev skrevet til filmen "Livet är en schlager" fra 2000, hvor den blev sunget af Helena Bergströms rollefigur. Jonas Gardell fremførte sangen som et pausenummer under Melodifestivalen 2003, hvor han og Mark Levengood var værter.

Jonas Gardell indspillede den og den kom da ind på Svensktoppen, hvor den lå i 22 uger i tiden 8. oktober 2006-11. marts 2007 inden at den forlod listen, med en andenplads som højeste placering. Tidligere er den blandt andet blevet sunget af The Ark, Johanna Bjurensted og Lotta Engberg (2005).

Noter 

Musik fra Sverige
Martin von Dunin

Martin von Dunin (født 11. november 1774 i Wał i Masovien, død 26. december 1842) var en polsk kirkemand.

von Dunin var ærkebiskop i Gnesen-Posen, da striden om de blandede ægteskaber udbrød i Preussen. Han udsendte så 1838 to rundskrivelser til sine præster, hvori han forbød dem at vie en katolik til en ikke-katolik, uden at disse forinden havde lovet at lade alle deres børn opdrage i den katolske religion. Den preussiske kultusminister lod indlede undersøgelse mod von Dunin som den, der havde overskredet sin ermbedsmyndighed, og 1839 dømtes han til 6 måneders fæstningsarrest. Kongen ændrede dommen til et forbud mod at forlade Berlin, men da von Dunin alligevel forlod byen, blev han fængslet og ført til fæstningen Kolberg. Da Frederik Vilhelm IV besteg tronen, indsatte han von Dunin i hans embede (1840), uden at rundskrivelserne af 1838 var tagne tilbage.

Kilder 

 

Ærkebiskopper
Katolske biskopper
Otto von Dungern

Otto Karl Ludwig von Dungern (født 14. oktober 1875 i Neuwied, død 4. oktober 1967 i Graz) var en østrigsk friherre, retslærd og socialhistoriker.

Han var fra 1911 professor i stats- og folkeret i Czernowitz. Han forsøgte at skrive de tyske stænders historie på grundlag af genealogi og slægtsforskning, idet han særlig betonede de økonomisk-historiske forholds betydning for de sociale organisationers udvikling.

Biblografi (udvalg) 
 Das Problem der Ebenbürtigkeit (1905) 
 Der Herrenstand im Mittelalter (bind I, 1908)
 Thronfolgerecht und Blutsverwandschaft der deutschen Kaiser seit Karl der Grosse (2 udgave, 1910) 
 Staat und Volk durch die Jahrhunderte (1912)

Kilder 
 

Jurister fra Østrig
Socialhistorikere
Historikere fra Østrig
Professorer fra Østrig
Friherrer fra Østrig
Faglitterære forfattere fra Østrig
Tysksprogede forfattere
Østrigere i 1800-tallet
Østrigere i 1900-tallet
Lorenzo Bellini

Lorenzo Bellini (født 3. september 1643, død 8. januar 1704) var en italiensk læge.

Bellini blev professor i i 1663 filosofi, teoretisk medicin og anatomi i Pisa, til sidst livlæge hos storhertugen af Toscana. 19 år gammel skrev han Exercitatio anatomica de structura et usu renum (1662), hvori han påviste de fine kanaler, der danner størstedelen af nyrerne, og som efter ham kaldes Tubuli Belliniani. I sin historiske oversigt i dette arbejde nævner han ikke den eneste tidligere forfatter, Eustachius, der har gjort samme iagttagelse, og ganske det samme uheld havde han i et senere arbejde om smagsorganerne (1665). Hans Opera omnia udkom i Venedig 1708 og oftere.

Kilder 
 

Anatomer fra Italien
Italienere i 1600-tallet
Emilie Esther

Emilie Esther Holmgaard (født 12. maj 1999, Aalborg) er en dansk sanger, der vandt den danske talentkonkurrence X Factor 2015. Efterfølgende udgav hun sin første single "Undiscovered", som var nummer et på den danske iTunes i omkring en uge. I august 2015 modtog singlen guld.

I april 2015 tog Emilie Esther sammen med Remee til Los Angeles i USA, for at indspille en sang med produceren RedOne, som var præmien for at vinde X Factor. Den 8. juni 2015 udkom resultatet af samarbejdet, singlen "Inescapable". Hun  indspillede også en EP, der udkom  den 16. oktober 2015.

Den 12. juni 2015 var Emilie Esther support for den verdensberømte popsangerinde Kylie Minogue, der gav koncert i Skovdalen i Aalborg

Diskografi

EP'er 
Rare (2015)

Singler 
"Undiscovered" (2015) 
"Inescapable" (2015) 
"Hey Love" (2015)

Noter

Eksterne henvisninger 
 
 
 
 

Personer fra Aalborg 
Sangere fra Danmark
Deltagere i X Factor (Danmark)
Internalisering

Internalisering har forskellige definitioner, afhængig af området termen anvendes i. Internalisering er det modsatte af eksternalisering. Generelt er internalisering processen at indoptage omverdenens normer og værdier i sin personlighed. Sigmund Freud mente, at et barn identificerer sig med sine forældre, og at denne identificering resulterer i en internalisering af forældrenes holdninger og værdier. Internaliseringen har at gøre med udviklingen af overjeget, som indebærer en indre styring i personligheden.

En persons internalisering af normer kan ske efter et religionsskift eller i processen i den mere generelle moralomvendelse.

Internalisering bliver ofte associeret med indlæring (f.eks. af ideer eller færdigheder) og senere anvendelse af, hvad der blev lært i indlæringen. Internaliseringstanken har derfor værdi i uddannelse.

Se også
 Appropriation
 Konform
 Læring

Kilder/referencer

Psykologi
Otto Meyer

Otto Henrik Meyer (12. maj 1864 i København - 20. februar 1927 i Tårbæk) var en dansk snedkermester og møbelfabrikant.

Meyer var søn af grosserer Meyer Jacob Meyer og Augusta f. Kaikar. Han voksede op i en velhavende, jødisk familie i København. Hans far havde grundlagt et stort grossererfirma, som hans bror siden overtog, mens Meyer valgte at indtræde i snedkerfaget.

Meyer grundlagde i 1889 sin snedkervirksomhed og blev hurtigt en forgangsmand inden for sit fag. Han var særligt optaget af den kunstneriske side af håndværket og tilkaldte flere arkitekter og tegnere til sin forretning, eksempelvis kunstner Johan Rohde. Hans arbejder var derfor ofte af kunstnerisk værdi og skabte stor opmærksomhed ved flere lejligheder, bl.a. ved verdensudstillingen i Paris i 1925, hvor han udstillede et møblement tegnet af arkitekt Aage Rafn. 

Meyers forretning var fra midten af 1890'erne beliggende i glasmosaikfabrikant August Duviers ejendom på Holmens Kanal 6-8, men flyttede i 1926 til større lokaler i Bredgade. Han opførte i 1909 Villa Søholt i Tårbæk, tegnet af arkitekt Carl Brummer. 

Meyer giftede sig i 1889 med sin kusine, Carla Meyer, som siden blev formand for Københavns Husmoderforening. En søn, Erik Meyer, overtog forretningen ved hans død, mens en datter giftede sig med læge Knud O. Møller.

Kilder 
 Politiken 21. februar 1927

Snedkere fra Danmark
Fabrikanter fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer fra København
Jøder fra Danmark
Ruskind

Ruskind er en type læder med en ru, opkradset overflade, der bruges til jakker, sko, håndtasker, møbler og andre ting. Den engelske ord "suede" kommer fra det franske "gants de Suède", der betyder "svenske handsker"''.

Ruskindslæder fremstilles af undersiden af skindet, primært fra lam, selvom ged-, kalv- og hjorteskind også bruges. Kløvet skind fra ko og hjort er også ruskind, men er som følge af fibrene mere slaskede. Da ruskind ikke har den hårde overflade fra læderet, er det mindre holdbart, men samtidig blødere end normalt læder. Dens bløde overflade, tykkelse og smidighed gør det anvendeligt til tøj og små ting; ruskind blev oprindeligt brugt til damehandsker. Ruskindslæder er også populært til indtræk, sko, tasker og andet tilbehør, og som for i andre læderprodukter. Som følge af ruskinds tekstur og åbne porer kan det ofte blive beskidt hurtigt og absorbere vand og andre væsker.

Alternativer til ruskind 

Tekstiler fremstilles ofte med den opkradsede og ru overflade, som ruskind har. Disse produkter giver et lignende udseende og overflade som ruskind, men kan have fordele som eksempelvis større modstandsdygtighed overfor vand og snavs, og kan appellere til kunder der ønsker ikke-animalske produkter.

Se også 
Kunstlæder
Nubuck

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 
 
 
 
 
 
 
 

Materialer af dyreskind
Adolf Friedrich von Schack

Adolf Friedrich von Schack (født 2. august 1815 i Schwerin, død 14. april 1894 i Rom) var en tysk greve, digter og litteraturhistoriker.

Biografi 
Schack kom som ung til Frankfurt a. M., studerede 1834—1838 jura, orientalske sprog og litteratur i Bonn, Heidelberg og Berlin, foretog store rejser til Italien, Amerika, Grækenland og Spanien og ledsagede storhertugen af Mecklenburg på rejser. Han var i nogle år mecklenburgsk gesandtskabsattaché ved forbundsdagen i Frankfurt og senere chargé d'affaires i Berlin, hvor han samtidig vedblivende dyrkede sine specielle studier. I de følgende år, efter at han ved sin faders død havde overtaget godserne i Mecklenburg, rejste han atter til Spanien, hvortil maurernes kultur og efterladte mindesmærker drog ham. På opfordring af kong Kong Maximilian 2. af Bayern bosatte Schack sig nu i München, hvor han skabte den udmærkede malerisamling, der bidrog til hans berømmelse, og som han har skildret i Meine Gemäldesammlung. Han blev en af Münchens mæcener og åbnede samlingen for publikum. 1876 udnævnte Kejser Wilhelm 1. ham til greve. Som digter minder Schack om Platen og Rückert, han er som disse formens mester, men den skønne form savner ofte liv og originalitet. Den megen lærdom, der heller ikke forlader ham som digter, gør hans lyrik stiv og upopulær. Blandt hans poetiske værker kan nævnes Gedichte (1867), Episoden, versromanen Durch alle Welter, eposet Die Piejaden, digtsamlingen Lotusblätter, Tag- und Nachtstücke, fortællingerne Aus zwei Welten og Epistlen und Elegien (1894). Som oversætter udfoldede han samtidig en stor virksomhed — fra hans hånd foreligger Spanisches Theater, Heldensagen des Firdusi, Romanzen der Spanier und Portugiesen (sammen med Geibel), Die englischen Dramatiker vor, neben und nach Shakespeare. Også historiske værker fik han tid til at skrive — Geschichte der dramatischen Literatur und Kunst in Spanien (3 bind) og Poesie und Kunst der Araber in Spanien und Sizilien (2 bind), værdifulde værker, vidnesbyrd om indgående viden og grundigt studium. Han har også skrevet sin selvbiografi: Ein halbes Jahrhundert (3 bind, 1887, 3. oplag 1894), der yder interessante bidrag til tidens historie. Hans Gesammelte Werke (6 bind, 1883, 3. oplag i 10 bind 1897—99) efterfulgtes af Nachgelassene Dichtungen, udgivne ved Winkler (1896).

Kilder 

 

Litteraturhistorikere fra Tyskland
Digtere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Grever fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Schwerin
Varmedunk

En varmedunk er en beholder, der kan fyldes med varmt eller kogende vand og lukkes med en prop eller skuelåg. Varmedunken bruges til at give varme, typisk i sengen, eller til at varme dele af kroppen: Kolde fødder, lænd, eller dele af kroppen, der er ømme efter sport.

Tidlig historie 
Varmedunken er blevet brugt i flere århundreder, så tidligt som tilbage i 1500-tallet. Dengang var varmedunken lavet af metal med et langt håndtag, ofte af træ, hvor hele toppen kunne åbnes, og der kunne kommes varme kul ned i fra det døende ildsted. Man satte den ind mellem madras og dyne og flyttede den rundt, til den havde varmet sengen op.

I 1800-tallet begyndte man at bruge varmt vand i stedet for kul som varmekilde. Varmedunkene var stadig lavet af metal, men uden et langt håndtag. Desuden var åbningen meget mindre, da der kun skulle hældes vand i.

Gummidunken 
De moderne varmedunke lavet af gummi blev opfundet i 1903 og var dengang lavet i naturgummi. Designet blev patenteret af den kroatiske ingeniør og opfinder Eduard Penkala. 

Nutidige varmedunke er fremstillet af PVC. Den moderne varmedunk kan, til forskel fra den kul-opvarmede varmedunke fra gamle dage, blive i sengen med den sovende, da de ikke risikerer at brænde hul i sengetøjet. 

Medicinsk udstyr
Opvarmning
Rudolf Volf

Peter Rudolf Volf (født 25. august 1838 i Naur, død 19. april 1926) var en dansk præst.

Volf blev 1874 den første sognepræst ved Sankt Stefans Kirke og virkede i det fattige sogn i 25 år. Ganske særlig arbejdede han for menighedsplejen og for den indre mission og samlede en stor tilhørerkreds. Han sad i bestyrelsen for den københavnske Forening for indre Mission fra 1865-67 og atter fra 1878 til 1899, de sidste 13 år som formand. En tid var han også formand for Magdalenehjemmet. Men ved siden af det omfattende praktiske arbejde dyrkede Volf studiet af hebraisk. I 1875 blev han licentiat for en afhandling om integriteten af Zacharias og 1888 Dr. theol. ved universitetet i Rostock for afhandlingen Die 70 Wochen Daniels. Han har i øvrigt skrevet en række populære kirkelige småskrifter. I 1899 udnævntes han til sognepræst for Store Heddinge Sogn og anden stiftsprovst for Sjællands Stift. Han skrev en selvbiografi: En gammel Præsts Livserindringer (1926).

Kilder 
 

Præster fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Tysksprogede forfattere
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Carl Bratli

Carl Georg Valdemar (Jensen) Bratli (16. juli 1871 i Odense - 19. april 1957 i Paris) var en dansk forfatter.

Bratli var uægte søn af overlæge Carl Lunding og Elna Georgine Jensen. Hans barndom i Odense var vanskelig og præget af fattigdom, men han fandt en støtte hos Marie Rée, enke efter redaktør Bernhard Rée, som påtog sig en moderlig rolle. Bratli blev student fra Odense Katedralskole i 1890. Efterfølgende påbegyndte han sine teologiske studier i København, som han afsluttede i 1897. I sine studieår blev han medlem af Studentersangforeningen og foretog desuden flere studierejser til Frankrig, Italien og Spanien, hvor han studerede på universitetet i Salamanca. 

Bratlis interesse for de romanske kulturer og sprog, særligt spansk, skulle efterfølgende vise sig at blive hans levevej. Først som translatør i spansk i 1906 og siden som forfatter til adskillige historiske og sprogvidenskabelige bøger. Han udgav i 1909 sin debutbog Filip II af Spanien, som forsøgte at revurdere kongens efterminde. Denne omfattende bog etablerede Bratli som en stor begavelse inden for spansk historie og kultur, både i Danmark og i Spanien, hvor han blev udnævnt æresdoktor. Hans mest mindeværdige bidrag som forfatter findes imidlertid i han årelange arbejde med udfærdigelsen af en detaljeret norsk-dansk-spansk ordbog, som han først udgav i 1917, men vedblev at korrigere og udvide til kort før sin død. Han oversatte desuden en lang række tekster, ikke blot på spansk men også fransk og italiensk, som han også mestrede. 

Bratli fungerede i Danmark som en slags repræsentant for Spanien, ligesom han i Spanien gav Danmark et godt ry. Han var ven af adskillige spanske professorer, kulturfolk og politikerer, bl.a. ministerpræsident José Canalejas, som blev myrdet i 1912. 

Bratli døde af et slagtilfælde den 19. april 1957 under et ophold i Paris, 85 år gammel.

Familie 
Bratli giftede sig første gang i 1901 med Vilhelmine Philippine Bille-Brahe f. Bahnson, fraskilt baron Ludvig Bille-Brahe (1858-1898), datter af grosserer Waldemar Bahnson og søster til etnograf Kristian Bahnson (ægteskabet opløst i 1915). Han giftede sig anden gang i 1916 med Sophie Amalie Gersdorff Reenberg Worsøe f. Teilmann, fraskilt sagfører Laurits Worsøe, datter af Gårdejer Tøger Hans de Teilman (ægteskabet opløst i 1934). Han giftede sig tredje og sidste gang i 1943 med Ane Marie f. Nielsen Dahl, datter af landmand Jørgen Nielsen Dahl. Fra andet ægteskab fik han en datter, som giftede sig med en søn af forfatter Gustav Wied.

Kilder 
 Politiken, 19/11 1912
 Politiken, 20/04 1957

Eksterne henvisninger 
 

Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer fra Odense
Faglitterære forfattere fra Danmark
Ansatte ved Københavns Universitet
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Magdalenehjemmet

Magdalenehjemmet på Jagtvej i København var en institution oprettet af Indre Mission i 1877 for at hjælpe såkaldte ”faldne kvinder” væk fra prostitution. Gennem "Foreningen til Ulykkelige Pigers Frelse" forsøgte Indre Mission at forandre kvindernes levevis ved praktisk arbejde og familiepleje, omend i begyndelsen med ringe held. Først, da institutionen fik en ny, ung forstanderinde Thora Esche, blev indsatsen en succes. Hun lagde vægt på, at kvinderne fik et opholdssted og socialt fællesskab, som de følte som deres hjem. Med tiden voksede behovet for større og bedre faciliteter, og i 1896 åbnede Skovtofte Magdalenehjem i Lyngby.

Eksterne henvisninger 
Inger-Marie Børgesen: "Mission mod prostitution"

Indre Mission
Etableret i 1877
Ludvig Müller

Ludvig Müller henviser til:

 Ludvig Müller (numismatiker) (1809–1891) – dansk numismatiker og museumsmand
 Ludvig Müller (skuespiller) (1868–1922) – norsk skuespiller og teaterchef
 Ludvig Christian Müller (1806–1851) – dansk præst og seminarieforstander

Se også 
 Ludwig Müller
Toogtyveplettet mariehøne

Den toogtyveplettede mariehøne (videnskabeligt navn Psyllobora vigintiduopunctata) er en bille i familien mariehøns. De fleste mariehønearter lever af bladlus, dog lever den toogtyveplettede mariehøne udelukkende af skimmelsvampe. Arten er meget nemt kendelig på grund af den meget stærke gule farve og de mange sorte pletter.

Eksterne henvisninger 
 Danmarks Fauna, Victor Hansen, Biller XIV. Clavicornia 2. og Bostrychoidea. G.E.C. Gads Forlag. København 1951.
 
Mariehøns
Armand Félix Marie Jobbé-Duval

Armand Marie Félix Jobbé-Duval (17. juli 1821 i Carhaix, Finistère – 2. april 1889 i Paris) var en fransk maler.

Han var elev af Paul Delaroche. Han malede genrebilleder i "Ny grækernes" manér: Bruden fra Korinth, Margrete i Haven etc., mange portrætter og kirkemalerier, således for St Severin og St Louis-en-l'Île i Paris, endvidere dekorative arbejder for Lyons rådhus. Han var desuden politiker, maire 1870—71 i Paris' 15. arrondissement og der efter stærkt fremme under kampen mod kommunarderne.

Kilder 
 

Malere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
First Satanic Church

First Satanic Church blev stiftet den 31. oktober 1999 af Karla LaVey for at videreføre arven efter sin far, Anton LaVey, forfatter af Satans bibel.

Historie 
På Valborgsaften, 30. april 1966 grundlagde Anton LaVey den "The Satanic Church" (som han senere skulle omdøbe til "Church of Satan"). Efter hans død i 1997 kom Church of Satan under en ny administration og dets hovedkvarter blev flyttet til New York.

LaVeys datter, Karla LaVey, følte det at var skadeligt for sin fars arv. Karla LaVey (gen)grundlagde First Satanic Church og fortsætter med at lede den fra San Francisco, Californien, meget på samme måde, som hendes far havde kørt organisationen, da han var i live.

Referencer 

Etableret i 1999
Satanisme