French Open-mesterskabet i herresingle

French Open-mesterskabet i herresingle er en tennisturnering, der siden 1891 er afviklet årligt som en del af French Open, kun afbrudt af første og anden verdenskrig. Siden 1928 er mesterskabet blevet spillet på grusbaner på Stade Roland Garros i Paris, Frankrig. Indtil 1897 var herresinglerækken den eneste titel ved mesterskabet.

Turneringen bliver spillet over to uger i slutningen af maj og begyndelsen af juni og har siden 1987 været årets anden grand slam-turnering.

Historie 
Mesterskabet hed Championnats de France indtil 1924 og var forbeholdt amatørmedlemmer af franske tennisklubber. Sandbanerne i Île de Puteaux og grusbanerne i Racing Club de France skiftedes til at være værter for arrangementet indtil 1908. Efter et år i Bordeaux i 1909, vendte det tilbage til Paris i 1910, hvorefter det fast blev afviklet i Racing Club de France indtil 1924. I 1925 blev mesterskabet åbnet for internationale spillere, men stadig forbeholdt amatører, og i den forbindelse skiftede det navn til Championnats internationaux de France. I 1925 og 1927 spilledes turneringen i Stade Français, men den i 1926 vendte tilbage til Racing Club de France. I 1928 flyttede man til det nybyggede Stade Roland Garros, hvor turneringen er blevet spillet siden da. Fra 1941 til 1944 blev der afholdt en åben turnering for franske amatører og professionelle under navnet Tournoi de France. Disse turneringer bliver ikke regnet for en del af French Opens historie af FFT. French Open gik ind i den åbne æra i forbindelse med 1968-udgaven af mesterskabet, og siden har professionelle spillere kunnet deltage på lige fod med amatører.

Reglerne for afviklingen af herresinglemesterskabet har udviklet sig siden den første udgave. Turneringen er altid blevet spillet som en cupturnering. Kampene er blevet spillet bedst af tre sæt indtil 1902 eller 1903, men siden da er der blevet spillet bedst af fem sæt, bortset fra i perioden fra 1973 til 1975, hvor de første runder blev spillet bedst af tre sæt. Tiebreaken blev introduceret i kampenes fire første sæt i 1973.

Herresinglemesteren modtager en miniaturekopi af sølv-pokalen Coupe des Mousquetaires, der er opkaldt efter fransk tennis' fire musketerer: Jean Borotra, Jacques Brugnon, Henri Cochet og René Lacoste. I 2012 var der endvidere en pengepræmie på € 1.150.000 til vinderen.

I perioden som nationalt mesterskab (1891-1924) er Max Decugis indehaveren af flest titler med 8 (1903–1904, 1907–1909, 1912–1914). Rekorden for flest titler i træk i denne periode indehaves af Paul Aymé, der vandt fire titler i træk i 1897-1900.

I perioden som internationalt amatørmesterskab (1925-67), har Henri Cochet rekorden for flest vundne titler, idet han vandt fire gange (1926, 1928, 1930 og 1932). Rekorden for flest titler i træk i denne periode er delt mellem fire spillere, der hver har vundet titlen to år i træk: Frank Parker (1948–1949), Jaroslav Drobný (1951–1952), Tony Trabert (1954–1955) og Nicola Pietrangeli (1959–1960).

Siden mesterskabet blev åbnet for professionelle spillere har Rafael Nadal vundet flest titler: 14 (2005–2008, 2010–2014, 2017-20, 2022). Han har endvidere rekorden for flest titler i træk: 5 (2010-2014). I den åbne æra er titlen blevet vundet uden sættab af Ilie Năstase (1973), Björn Borg (1978 og 1980) og Rafael Nadal (2008, 2010, 2017 og 2020).

Vindere og finalister

Statistik

Mestre med mindst to titler

Se også 
 French Pro Championship

Referencer

Noter

Eksterne henvisninger 

 Internationaux de France de Roland-Garros – French Open    

 
Etableret i 1891