kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Westergaards Hotel

Westergaards Hotel er et dansk hotel beliggende i Videbæk i Ringkøbing-Skjern Kommune. Den nuværende bygning blev opført i 1907, og rummer fem værelser, flere selskabslokaler og en restaurant.

Historie 
I midten af 1850'erne blev landevejen fra Aarhus over Silkeborg-Herning til Ringkøbing anlagt som en chaussévej. Som første bygning på Videbæk-egnen, blev der op til den nyanlagte vej opført en kongelig priviligeret kro som fik Jens Lund som ejer. I 1895 solgte han stedet til Christian Westergaard.

Den 24. april 1907 brændte kroen ned til grunden, men Westergaard gik straks i gang med at genopføre stedet, og samme år kunne han indvie den nye markante bygning, som samtidig skiftede navn fra Videbæk Kro til det nuværende.

Trivia 
I sommeren 2016 begyndte TV/Midt-Vest at optage en serie om den daglige gang på hotellet.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Westergaards Hotels officielle websted

Videbæk
Hoteller i Danmark
1990 (Love Shop-album)

1990 er debutalbummet fra den danske pop/rock-gruppe Love Shop. Albummet udkom i 9. oktober 1990 på Polydor.

Spor

Medvirkende 
Henrik Hall – mundharmonika
Hilmer Hassig – guitar, producer, mix
Jens Unmack – stemme, tekst, musik
Kåre Bjerkø – keyboards
Stefan Grabowski – trommer
Mikael Dehn – kor
Flemming Muus – bas
Martin Brygmann, The Milk Brothers, Steen Kyed – musikere
Hilmer Hassig, Finn Verwohlt, Bjarne Hansen, J. Bo Jylland, Stefan Glaumann – mixing

Kilder 

Album fra 1990
Love Shop-album
Debutalbum fra Danmark
Hassel Station

Hassel Station (Hassel holdeplass) er en tidligere jernbanestation på Randsfjordbanen, der ligger i Modum kommune i Norge. Stationen blev åbnet som trinbræt 9. oktober 1961. Betjeningen med persontog ophørte 28. maj 1989, men stationen fremgår dog stadig af Jernbaneverkets stationsoversigt.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Noter 

Stationer på Randsfjordbanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1961
Ophørt i 1989
Hen Station

Hen Station (Hen stasjon) er en tidligere jernbanestation på Randsfjordbanen, der ligger i byområdet Hen i Ringerike kommune i Norge. Stationen åbnede for ekspedition af tog, passagerer og gods 13. oktober 1868, da Randsfjordbanen mellem Drammen og Randsfjord stod færdig. Oprindeligt hed den Heen, men stavemåden blev ændret til Hen i april 1894. Stationsbygningen, der er opført i træ efter tegninger af Georg Andreas Bull, blev forhøjet med en etage i 1909.

20. juli 1921 vedtog Stortinget at bygge Sperillbanen, der blev åbnet for trafik fra Hen til Finsand ved Sperillen 31. juli 1926. Persontrafikken på banen blev imidlertid indstillet allerede 1. juni 1933, mens godstrafikken fortsatte indtil 1. august 1957.

På Randsfjordbanen ophørte driften med persontog mellem Hønefoss og Randsfjord, hvor Hen ligger, 26. maj 1968, men stationen var dog fortsat bemandet med ekspedition af tog og gods. Bemandingen bortfaldt 1. august 1989, men stationen fremgår stadig dog af Jernbaneverkets stationsoversigt som togekspeditionssted med tre spor.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Noter 

Stationer på Randsfjordbanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1868
Ophørt i 1968
Jernbanestationer i Viken
Hokksund Station

Hokksund Station (Hokksund stasjon) er en jernbanestation på Randsfjordbanen og Sørlandsbanen, der ligger i byen Hokksund i Øvre Eiker kommune i Norge. Stationen består af flere spor, to perroner og en stationsbygning, der er opført tegninger af Paul Due. Stationen er bemandet gennem en aftale mellem Bane Nor og kommunen, der giver adgang til ventesal og toiletter samt almindeligt opsyn med stationen.

Stationen blev åbnet 15. november 1866, da Randsfjordbanen stod færdig. Jernbanen gav arbejde til mange og var også vigtig for udviklingen af det lokale erhvervsliv. Flere virksomheder fik således anlagt sidespor ind på deres grunde. Efter anlæggelsen af Sørlandsbanen fra 1920 indgår strækningen Drammen-Hokksund-Kongsberg i denne, sådan at Randsfjordbanen anses for at have sit udgangspunkt i Hokksund. I dag er det kun strækningen Hokksund-Hønefoss på denne bane, der har regulær trafik i form af togene Oslo-Bergen. De benytter Randsfjordbanen, selv om Roa-Hønefossbanen er kortere.

Stationen betjenes af en del af fjerntogene på Bergensbanen og Sørlandsbanen samt af lokaltog mellem Kongsberg og Eidsvoll. Lokaltogene mellem Hokksund og Hønefoss blev indstillet i slutningen af 2004.

Den første stationsbygning blev opført efter tegninger af Georg Andreas Bull i 1864. Den brændte 17. december 1895, og efterfølgende opførtes den nuværende stationsbygning efter tegninger af Paul Due i 1898. Bygningen er i klassicistisk stil med symmetrisk opbygning med et fremhævet midterparti og to lavere sidefløje. Bygningen er forholdsvis godt bevaret, om end nogle døre er blevet flyttet og erstattet af vinduer. Den blev fredet i 2002.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 

Stationer på Randsfjordbanen
Stationer på Sørlandsbanen
Etableret i 1866
Jernbanestationer i Viken
Christian IX's Gade

Christian IX's Gade er en gade i Indre By i København, der går fra Gammel Mønt i syd til Gothersgade i nord.

Historie 
Christian IX's Gade blev anlagt i 1906, da et privat konsortium, Christian IXs Gades Byggekonsortium, sanerede hele området mellem Møntergade og Store Regnegade. På det tidspunkt oplevede Københavns nye bydele udenfor de gamle volde en stærk stigning i befolkningstallet, mens det var faldende i Indre By. Nogle af de ældste og mest medtagne bygninger blev derfor erstattet af erhvervsejendomme eller moderne lejlighedsbyggerier. Den nye gade kom til at gå diagonalt gennem området. Den blev opkaldt efter den netop afdøde kong Christian 9. Byggeriet gik hurtigt og var afsluttet i 1910.

Eugen Jørgensen, der både var partner i konsortiet og medlem af Københavns Borgerrepræsentation, tegnede alle bygningerne langs gaden. De er bygget i en nationalromantisk stil, der kombinerer røde mursten og tagtegl med arkitektoniske detaljer så som et borglignende trappetårn med spir og et sidehus med fremstående tømmerkonstruktion øverst oppe som en schweizerhytte. Den vestlige side af gaden udgør den ene side af en trekantet blok, hvis to andre sider vender ud mod Møntergade og Gammel Mønt. Den østlige side er delt i to af Ny Østergade.

Nr. 6 blev præmieret af byen, men arkitekturen blev generelt kritiseret for at være for at være banal og overlæsset.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Christian IX's Gade  på indenforvoldene.dk

Gader i Indre By (København)
Béatrice Edwige

Béatrice Edwige (født 3. oktober 1991 i Paris, Frankrig) er en kvindelig fransk håndboldspiller, som spiller stregspiller for Győri Audi ETO KC og for Frankrigs kvindehåndboldlandshold. Hun var med til VM i håndbold 2015 i Danmark.

Hun var med til at vinde OL-guld i håndbold for , ved Sommer-OL 2020 i Tokyo, efter finalesejr over , med cifrene 30-25.

Referencer

Eksterne henvisninger
 

Håndboldspillere fra Frankrig
Olympiske håndboldspillere fra Frankrig
Olympiske medaljevindere i håndbold
Olympiske sølvmedaljevindere fra Frankrig
Medaljevindere ved sommer-OL 2016
Håndboldspillere ved sommer-OL 2016
Håndboldspillere ved sommer-OL 2020
Deltagere for Frankrig ved sommer-OL 2016
Deltagere for Frankrig ved sommer-OL 2020
Deltagere for Frankrig ved sommer-OL 2016
Deltagere for Frankrig ved sommer-OL 2020
Amt Pinnau

Amt Pinnau er et amt i det nordlige Tyskland, beliggende i den centrale del af Kreis Pinneberg. Kreis Pinneberg ligger i den sydlige del af delstaten Slesvig-Holsten. Administrationen i amtet er beliggende i byen Rellingen, som dog ikke er en del af amtet.

Historie 
Amtet blev oprettet 1. januar 2007 i forbindelse med den slesvig-holstenske strukturreform, ved en fusion af amterne Bönningstedt og Pinneberg-Land.

Administrationen lå indtil 1. august 2008 i kommunen Bönningstedt.

Kommunerne Bönningstedt og Hasloh forlod 1. januar 2013 og bliver nu administreret fra byen Quickborn.

Kommuner i amtet 
 Borstel-Hohenraden
 Ellerbek
 Kummerfeld
 Prisdorf
 Tangstedt

Eksterne kilder/henvisninger 

 Amt Pinnau
 Oprettet efter ver. 159644729 på tysk Wikipedia

Pinnau
Rumæniens store unionsdag

Rumæniens store unionsdag (, eller Rumæniens enhedsdag) fejres den 1. december, og er en national helligdag i Rumænien. Den fejres til minde om, at forsamlingen bestående af etniske rumænere mødtes i Alba Iulia og erklærede Transsylvaniens union med Rumænien.  

Datoen sattes efter den Rumænske revolution i 1989, og fejres til minde om Transsylvaniens forening med Rumænien 1918, men også at Bessarabien og Bukovina samme år indlemmedes i det Kongeriget Rumænien. 

Inden 1918 fejredes den 10. maj af to årsager: dels var det dagen da Carol I første gang satte sin fod på rumænsk jord (i 1866), dels var det dagen da fyrsten godkendte Rumæniens selvstændighedserklæring fra Det Osmanniske Rige i 1877.

Under kommunisttiden markerede man i stedet den 23. august til minde om, at marskalk Ion Antonescus pro-fascistiske regering blev afsat i 1944.

Noter

Store unionsdag
Armlæn

Et armlæn er en del af et møbel, hvor armene kan hvile.

Et armlæn er et muligt ekstraudstyr til et siddemøbel såsom en stol. Ved siden af sædet og i reglen både til højre og venstre kan en underarm lænes på armlænet, der almindeligvis findes parvis. De tjener til komfort.

Armlæn findes på mange slags stole, f.eks. liggestole, lænestole, sofaer, kontorstole, flysæder, kørestole og til mange bilsæder og sæder i jernbanevogne.

I mange biler er der armlæn i midterkonsollen mellem forsæderne og undertiden også bagsæderne, men i reglen også i dørene. Biler i den højere prisklasse har armlæn med plads til drikkeflasker og betjeningspanel til elektriske enheder.

Historie 

Armlæn på stole kan findes helt tilbage til oldtiden. Således kendte allerede assyrerne til armstole, og også romerne kendte til armlæn, hvilket kan ses på freskomalerier.

Inspiration fra Kina 

I 1600- og 1700-tallet var de såkaldte "kineserier" (kinesisk inspirerede genstande og motiver) på mode i Europa. Europæerne importerede mange genstande fra Kina og lod sig inspirere af dem i udformning af deres egne varianter. Blandt de importerede genstande var også kinesiske stole. Disse stole havde tre vidt forskellige udformninger af armlæn:

Den første type var bambusstole. Bambusrør blev skåret, bøjet og sammenføjet til stole med 6 ben: fire fortil (som led i en afskåret forkant) og to bagtil. Armlæn på disse stole var vandrette, men det var ikke blot armlæn. Rummet mellem armlænet og stolesædet var udfyldt af dekorationer, således at sædet blev lukket både af stoleryggen og på siderne op til armlænshøjde. Denne form anvendes endnu i mange stofbeklædte stole, hvor armlænet i virkeligheden er en stoleside.

Den anden type var stole, hvor armlæn hældede nedad fortil, og hvor armlæn bagtil svang opad og derved kom til at gå i ét med stoleryggen. Disse armlæn var også udformet med "hesteskosving", det vil sige i en U-bøjet form, der helt fortil svang sig skarpt udad. Sådanne stole fandt vej til Europa (også Danmark) i 1730'erne, da supercargoer af kinesiske "facemakere" fik lavet kinesiske portrætfigurer, som oftest siddende i en stol af denne type. Denne stoletype blev i 1943 kopieret af Hans Wegner i hans berømte "kinastol".

Den tredje type var en "klassisk" armstol, hvor armlænet er vandret og bagtil tappet ind i stoleryggens ene ben, fortil er stolebenet nedefra tappet ind i undersiden af armlænet.

Funktionelle armlæn 

I nyere tid har man fundet ud af at inddrage armlænet til funktionelle opgaver, for eksempel med askebægre og bægerholdere.

Noter

Litteratur 
 Tove Clemmensen og Mogens Mackeprang: Kina og Danmark 1600-1950. Kinafart og Kinamode; Nationalmuseet, København 1980; 
 Nina Fabricius: "Kineseri" (kronik i Skalk 1975 Nr. 5; s. 18-27)
 Karl-Heinz Dietsche, Thomas Jäger, Robert Bosch GmbH: Kraftfahrtechnisches Taschenbuch. 25. Auflage, Friedr. Vieweg & Sohn Verlag, Wiesbaden, 2003, 

Møbler
Djúpivogur

Djúpivogur er en lille by og en kommune (Djúpavogshreppur) beliggende på en halvø i Austurland i det østlige Island, nær øen Papey og fjorden Berufjörður. Kommunen blev dannet ved at sammenlægge de mindre bebyggelser Berunes, Buland og Geithellur den 1. oktober 1992. Kystlinjen består af de tre fjorde Berufjörður, Hamarsfjörður Álftafjörður. Byen Djúpivogur ligger på halvøen mellem Berufjörður og Hamarsfjörður.

Klima 
Ca. 5 km vest for Djúpivogur ligger Teigarhorn, en gård ved kysten til Berufjörður, hvor der er foretaget vejrobservationer siden 1874. Det er en af de ældste vejrstationer i Island og har rekorden for den varmeste temperaturmåling i Island, 30,5 grader celsius, der blev målt den 22. juni 1939. Det hævdes også, at der på vejrstationen er målt 36,0 grader i september 1940, men dette anerkendes ikke af Islands meteorologiske institut. Temperaturer over 30 grader er meget sjældne i Island; der er alene målet temperaturer over 30 grader fem gange siden regelmæssige målinger blev påbegyndt i 1800-tallet. Teigarhorn ved Djúpivogur har tundraklima, da der ikke er nogle måneder med middeltemperaturer over 10 grader celsius, men vintertemperaturerne er milde for tundraklima, og minder mere om subpolart oceanklima, et klima der ses i det meste af det kystnære Island.

Historie 
I begyndelsen af 1800-tallet var Djúpivogur en lille handelsstation under den danske koloniadministration. Den bortløbne slave Hans Jonatan, der i København var blevet dømt til hjemsendelse som slave i Vestindien flygtede til byen og slog sig ned der, hvor han blev en af de første farvede indbyggere på øen.

Seværdigheder 

Knap en km vest for byen står kunstværket "Eggin í Gleðivík" ("Æggene i Gladvig") af Sigurður Guðmundsson. Værket er et replika af æggene i 34 fuglereder i området og blev installeret i sommeren 2009.

Noter

Eksterne henvisninger 

 http://www.islandsmyndir.is/html_skjol/austurland/Djupivogur_2002/index.html 

Byer på Island
Sekundærrute 275

Sekundærrute 275 er en rutenummereret landevej på Lolland.

Ruten strækker sig fra Rødbyhavn til Søllested.

Rute 275 har en længde på ca. 25 km.

Kilder 

275
Den store sovjetiske encyklopædi

Den store sovjetiske encyklopædi ( eller БСЭ; ) er et af de største og mest moderne opslagsværker på russisk. Encyklopædien blev udgivet i Sovjetunionen mellem 1926 og 1990. Den første udgave med 65 bind og et helt ekstra bind helt helliget Sovjetunionen udkom 1926-1947; den anden udgave på 50 bind udkom 1950-1958; den tredje udgave udkom i 1969-1978 og havde 30 bind.

Første udgave af Den store sovjetiske encyklopædi (1926-47) indeholdt 65.000 artikler, 12.000 illustrationer og over 1000 kort. Hver artikel var gennemsnitligt på 2.700 tegn. Chefredaktøren på den første udgave var sovjetiske videnskabsmand Otto Schmidt. I redaktionen indgik blandt andre Nikolaj Bukharin, Kliment Vorosjilov og Karl Radek. Hvert bind blev udgivet i 50-80 tusinde eksemplarer.

Anden udgave (1950-58) indeholdt 100.000 artikler og tredje udgave (1969-78) indeholdt i alt 95.279 artikler.

Leksikonet fik en efterfølger i 2002, hvor Vladimir Putin undertegnede en kontrakt om at udgive en ny udgave. Den nye udgave blev opdateret. Forud for udgivelsen i 2004 ændredes navnet til "Den store russiske encyklopædi".

Eksterne henvisninger 

 "Den store sovjetiske encyklopædi" online , hentet 1. december 2016 

sovjetiske encyklopædi, den store
sovjetiske encyklopædi, den store
sovjetiske encyklopædi, den store
Korsør-Halsskov-banen

Korsør-Halsskov-banen – eller bare Halsskovbanen – var en jernbane mellem Korsør Station og Halsskov Odde. Den blev sammen med Nyborg-Knudshoved-banen anlagt for at sikre trafikken over Storebælt i isvintre.

Historie 
Ved lov af 23. april 1881 besluttede Rigsdagen at indsætte jernbanefærger på Storebælt. Der blev anskaffet 2 dampfærger, hver med 2 jernbanespor, og anlagt færgelejer i Korsør og Nyborg. De første færger var hjuldampere, hvis skovlhjul ikke kunne tåle at arbejde i is, så der blev også anskaffet en isbryder. Hvis isen var så svær, at isbryderen ikke kunne gå ind i færgehavnene, skulle overfarten flyttes, så isbryderen opsamlede og afsatte passagererne ude ved Storebæltskysten. I værste fald kunne passagererne sendes over Bæltet i isbåde. Derfor indeholdt loven også anlæg af de to "lette baner" fra færgehavnene ud til isbådestationerne ved kysten.

Anlægget af banen blev påbegyndt midt i 1882, og den blev prøvekørt med lokomotiv 24. februar 1883. Halsskovbanen kom til at udgå fra hovedsporet umiddelbart nord for Korsør Station. Halsskov Station fik omløbsspor, der løb sammen helt ude på odden. Herfra var der også sidespor til remisen med en drejeskive på 11 m. Der blev opført en ny stationsbygning, og desuden fandtes der fra isbådenes storhedstid en forvalterbolig, et isbådehus og en mandskabsbolig (Christian 4.'s posthus).

Strækningsdata 
 Længde 3,67 km
 Enkeltsporet
 Sporvidde: 1.435 mm
 Skinnevægt: 32 og 34 kg/m
 Maks. stigning: 5 ‰
 Mindste kurveradius: 188 m
 Maks. hastighed: 45 km/t
 Akseltryk: 13,5 t.

Isvintre 
Der var stationeret 36 isbåde i Halsskov. I vintrene 1887-88 og 1892-93 kom de - og dermed Halsskovbanen - flittigt i brug. Men så gik der 30 år inden der i 1923 og 1929 kom så streng isvinter, at isbryderne måtte lægge til ved molerne i Halsskov og Knudshoved.

I 2001 blev der i de tilbageværende bygninger på Halsskov Odde indrettet et isbådsmuseum, der hører under Korsør By- og Overfartsmuseum.

Strækninger hvor banetracéet er bevaret 
Banetracéet er bevaret som "Revstien" på 1½ km i Korsør.

Noter

Eksterne kilder/henvisninger 

 Signalposten 1983/4, s. 156 f.
 Korsør By- og Overfartsmuseum: Isbådsmuseet

Se også 
 Vandring og cykling på nedlagte jernbaner i Danmark#Korsør-Halsskov
 Danske jernbaner

Nedlagte jernbanestrækninger i Danmark
Halsskov-banen
Banen
Lord Siva

Brian Sivabalan (født 24. november 1989 i Aalborg), kendt under kunsternavnet Lord Siva, er en dansk sanger med tamilske rødder fra Sri Lanka. Hans debut var med EP'en "100" i februar 2014. Samme år optrådte han som gæst i nummeret Fortæl dem på Ukendt Kunstners album Forbandede Ungdom. 

I 2020 indspillede han en coverversion af dansktopgruppen Humørekspressens sang "Solhverv", som blev et stort hit og kåret til Årets hit ved Zulu Awards året efter. Årets mest indtjenende musiknummer blev "Paris" med Vera (William Frederik Asingh).

I 2020 blev han ambassadør for fodboldklubben AaB, en titel han deler med syv andre kulturpersonligheder.

Anmeldelser 

I Gaffa fik 100 4 stjerner af anmelderen Maria Therese Seefeldt Stæhr.. 180 fik også 4 stjerner af samme anmelder i Gaffa.

Soundvenue gav 180 fem stjerner ud af seks mulige.

Diskografi

EP'er 
 100 (2014)
 180 (2014)
 3 (2017)

Singler 

 "Affiché" (feat. Karl William (2015)
 "Byen Der Larmer" (2015)
 "Vi Ses" (2016)
 "Blind" (2016)
 "3. Dag" (2017)
 "Paris" (2019)
 "Oh My God" (2019)
 "Solhverv" feat. Humørekspressen (2020)
 "Nobody's Lover" (2020) med Clara
 "Stjernerne" (2020)
 "SOS" 2022

Kilder

Eksterne henvisninger 
 
 

Rappere fra Danmark
Personer fra Aalborg
Har spillet på Roskilde Festival
Ny Østergade

Ny Østergade er en gade i Indre By i København, der går fra Østergade, en del af gågaden Strøget, i syd til Christian IX's Gade i nordvest. Gaden udgør sammen med de krydsende Grønnegade og Store Regnegade en af de mest eksklusive områder med butikker i København.

Historie 

Hvor den sydlige del af Ny Østergade ligger i dag, lå gennem flere århundreder smøgen Peder Madsens Gang med lejeboliger for de allerfattigste. Den var opkaldt efter Peder Madsen, der var oldermand for Københavns rodemestre i årene efter 1610, og som opførte nogle af bygningerne. Allerede senere i 1600-tallet blev det beskrevet som det værste slum i byen. Der var adgang til den gennem en port i Svaneapotekets bygning og fra Grønnegade.

I 1840'erne blev det for første gang foreslået at rydde området, men intet skete. I september 1872 nedsatte Københavns Borgerrepræsentation imidlertid et fællesudvalg, der skulle overveje, hvad der skulle gøres ved forholdene. Det modtog fire forslag, og det nydannede Kjøbenhavns Byggeselskab fik til opgave at sanere område. Den nye brede Ny Østergade mellem Østergade og Grønnegade stod færdig i 1876.

30 år efter kom turen til området nordvest for Grønnegade, der også blev omsat for en omfattende sanering. I den forbindelse gennembrød man blokken mellem Grønnegade og Store Regnegade til krydset med den blinde sidegade Lille Regnegade. Den blev nu en del af Ny Østergade og samtidig forlænget til Christian IX's Gade, der netop var blevet anlagt i 1906.

Bygninger og beboere 
Nr. 11 fra anden halvdel af 1700-tallet er en af de få bygninger, der er ældre end den nuværende gade. De fleste andre bygninger langs gaden stammer fra 1870'erne, hvor den første del blev anlagt. En del af dem blev tegnet af Ove Petersen og Vilhelm Dahlerup, så som nr. 5, 7 og 9. Andre bygninger som nr. 8, 10 og 12 blev tegnet af Ludvig Fenger.

Nr. 19-21, 23 og de to bygninger på hjørnerne af Christian IX's Gade (Ny Østergade 25/Christian IX's Gade 4-6 og Ny Østergade 34/Christian IX's Gade 8/Gothersgade 43) blev opført efter tegninger af Eugen Jørgensen i 1906-1910.

Svaneapotekets tidligere bygning (Ny Østergade 2-4/Østergade 18) er fra 1938 og blev tegnet af Bent Helveg-Møller.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Ny Østergade  på indenforvoldene.dk

Gader i Indre By (København)
Huhtamäki

Huhtamäki Oyj () er en finsk fødevareemballagevirksomhed. I 2015 var virksomhedens omsætning på 2,7 mia. Euro og der var 15.844 ansatte. Den fokuserer primært på engangspapir og plastikbordtøj, såsom engangskopper, tallerkener og containere til fastfoodrestauranter, kaffebarer, detailbutikker, cateringvirksomhed, automatoperatører (fx overfladebehandlede papirskopper til fastfood-kæder som Burger King) såvel som fleksible emballager og labels til mad og drikke, dyrefoder, medicin, husholdning og hygiejne. Huhtamaki fremstiller også æggebakker, frugtbakker og kopholdere. Virksomheden er en pioner i udvikling og brugen af bæredygtige materialer som bioplast og genbrugelige materialer.

Historie 
Huhtamäki blev oprindeligt etableret som en producent af konfekt i 1920 i Kokkola i Finland. Gennem årerne voksede den i størrelse og den blev endeligt et industrikonglomerat med så forskellige produkter som kvindetøj, medicin og elektroniske komponenter. En emballagedivision blev etableret i 1965 under Polarpak-mærket. I 1988 besluttede virksomheden at fokuserede på et enkelt segment, hvor den kunne være verdensledende. Mange forretningsenheder blev frasolgt gennem det følgende årti, inklusiv medicindivisionen Leiras (solgt til Schering) og den originale slik-forretning (som på dette tidspunkt inkluderede Leaf-mærket). I den samme periode blev der opkøbt et stort antal emballagevirksomheder. I dag fokuserer Huhtamäki entydigt på emballagesektoren, hvor de er til stede i over 30 lande. Hovedsædet ligger i Espoo i Finland.

Referencer

Ekstern henvisning 
 

Virksomheder i Helsinki
Emballage
Fremstillingsvirksomheder fra Finland
Etableret i 1920