kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stangholmen fyr

Stangholmen fyr (Stangholmen) ligger i Risør kommune i Agder fylke i Norge ved indsejlingen til havnen. Fyret blev sat i drift 27. oktober 1855. Stangholmen-navnet fortæller, at der fra gammel tid har stået et sømærke her – en stang fundamenteret i sten, med en arm på toppen som viser ret vej. Men dette var dagmærker, om natten kunne kun fyrlys hjælpe den søfarende.

Fyrdirektøren udtalte i en skrivelse af 16. april 1850, at et indsejlingsfyr på Stangholmen var særdeles vigtigt, og i 1854 blev der i Stortinget søgt om bevilling af 3400 speciedaler til opførelse af fyr på Stangholmen. Det blev vedtaget at bygge fyret uden vederlag, og i maj 1855 blev der oprettet en "fyrvogterpost af 6. orden". Fyrvogterens årsløn blev sat til 300 speciedaler, men af denne løn havde han pligt til at holde medhjælper. Det blev ud over fyrbygningen opført et lille udhus, naust, bedding og kaj.

Ind til 1890 var alle bygninger på fyrene malet okkergule. Efterhånden blev selve forbygningerne malet hvide, mens udhusene på Stangholmen beholdt den gamle farve helt til 1930. En meter bred, lodret, rød stribe mellem vinduerne på forbygningens sydside blev fjernet året før.

Den merkelige "bunker" nær fyrbygningen er ikke noget krigsminde, men et kælder/udhus fra 1920'erne.

Frem til 1959 havde 8 fyrvogterfamilier deres hjem på Stangholmen i kortere eller længere tid. En af fyrvogterne, Theodor Neumann og hans familie, boede på Stangholmen fra 1929. Fyret blev nedlagt i 1959 og erstattet af et lygtehus på en søjle foran fyrbygningen.

Fyret er fredet efter lov om kulturminner, og bygningerne rummer i dag en af Risørs mest særegne restauranter.

Kilder og henvisninger 
 Stangholmen Fyr
 Norsk fyrliste 2012, Kystverket
 Om Stangholmen fyr , Norsk Fyrhistorisk Forening

Risør
Fyr i Agder
Etableret i 1855
Andrew Sinclair

Andrew Sinclair eller  Anders Sinklar (1555— 17. januar 1625) var en skotsk adelsmand og lensmand på Hammershus på Bornholm 1621-1625 .

Andrew Sinclair var rigsråd oprindelig af skotsk adel, søn af Henry Sinclair og Janet Lindsay, og
havde haft Hertugen af Guise til opdrager, hvilket vel tyder på, at han en tid har opholdt sig i Frankrig. Han kom formentlig til Danmark på grund af den forbindelse, der opstod mellem dette Danmark og Skotland ved dronning Annas ægteskab 1589 med Jakob VI af Skotland, i alt fald blev han hofjunker hos den unge Christian IV i  1591. I denne egenskab fulgte han 1597 Kongen på hans brudefærd til Tyskland, blev derpå hans dronning Anna Cathrine af Brandenburgs kammerjunker og ægtede så 23. november 1600 hendes jomfru Kirsten Kaas, datter af Erik Kaas til Lindbjerggård og Kirsten Galt.

Han fratrådte nu hoftjenesten og blev lensmand på Gladsaxe i Skåne (til 1620), blev 1613 tillige forlenet med Gislev i samme landsdel (til 1625), fik 1619 Landskrone Len og ombyttede dette 1621 med Hammershus. Det var i det hele Skåne, til hvilket han fortrinsvis knyttede sig. Her fik han 1615 skænket Sandby af Kronen, og samlede i det hele taget  meget gods og byggede herregården Sinklarsholm. Som fører for et skånsk kompagni fodfolk havde han også med hæder deltaget i Kalmarkrigen, medvirket til Ølands erobring 1611, og fra 1611-13 havde han befalingen over det erobrede Kalmar. I den følgende tid var han oberst over det skånske regiment, og 1616 blev han Ridder af den væbnede Arm. Hertil kom så 1617 hans optagelse i Rigsrådet. Både før og efter denne sendtes han mange gange i diplomatiske ærinder til England, som han havde nær forbindelse med efter Jacob I's tronbestigelse; han var der 1604, 1606, 1612, 1614, 1618, 1619 og 1621, i hvilket sidste år han sluttede et forbund mellem Danmark og England. Af hans særlige hverv i Danmark kan nævnes, at han 1620 forhørte Christoffer Dybvad og 1624 sendtes til Christiansstad for at sørge for fæstningens udbedring på grund af af den truende krig med Sverige. Han døde 17. januar 1625.

Eksterne kilder og henvisninger
 Biografi af J.A. Fridericia i Dansk Biografisk Leksikon, der som kilder angiver: 
Christian IV's egenhændige Breve, ved Christian Molbech, I, 9.
Personalhistorisk Tidsskrift, V, 6. 
 Sinklar Anders Sinklar, en Skottlænder 

Rigsråder fra Danmark
Lensmænd fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Godsejere fra Skåne
Danskere i 1500-tallet
Danskere i 1600-tallet
Officerer fra Danmark-Norge
Gesandter fra Danmark
Personer i Svenskekrigene fra Danmark-Norge
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Ungarn ved sommer-OL 2012

Ungarn deltog ved Sommer-OL 2012 i London som blev arrangeret i perioden 27. juli til 12. august 2012.

Medaljer

Medaljevinderne 

 

Lande ved sommer-OL 2012
2012
Olaf Skavlan

Olaf Skavlan (født 25. januar 1838  i Stranda, Sunnmøre, død 30. maj 1891 i Kristiania) var en norsk litteraturhistoriker. Han var far til Einar Skavlan.

Som juridisk student lod han under pseudonymet Jokum Pjurre på Studentersamfundets scene november 1858 opføre Gildet paa Mærrahaug eller Den fortryllede Agurk, romantisk Drama i to Akter, en lystig parodi på den eftergjorte kæmpevisestil, der netop gjorde lykke gennem Henrik Hertz’ Svend Dyring’s Hus, Henrik Ibsens Gildet paa Solhaug og Lorentz Dietrichsons epos Olaf Liljekrands. Efter embedseksamen viede Skavlan sig til litterære studier, opholdt sig 1866—67 i Frankrig og Italien, var 1867—68 artistisk direktør ved Christiania Theater, tog atter udenlands for at studere og blev fra nytår 1871 universitetsstipendiat i litteraturhistorie. Kort efter vandt han den filosofiske doktorgrad med sin store afhandling Holberg som Komedieforfatter, Forbilleder og Eftervirkninger (1872), et grundigt værk, der blandt andet hævder det norske i Holbergs lune. Efter et længere ophold med statsstipendium i Frankrig og England blev Skavlan 1877 udnævnt til ekstraordinær professor i europæisk litteraturhistorie. Imidlertid vedblev han stadig at studere også den nationale litteraturs historie, med Wergeland som centralfigur.

Dette kom til udtryk ikke alene ved hans forelæsninger, men også ved afhandlinger, der efter hans død blev udgivne med titlen Henrik Wergeland. Afhandlinger og Brudstykker (1892). Så at sige i embeds medfør var Skavlan den litterære redaktør af "Nyt Tidsskrift" (1882—87) med professor Ernst Sars som politisk medredaktør. Ellers var Skavlan fra ungdommen af ivrigt optaget af emner for satirisk digtning. 1866 var hans 5 akts komedie Plankeadel indstuderet ved Christiania Teater, da forfatteren tog stykket tilbage til omarbejdelse; 1870 blev Babels Taarn, Fastelavnsstykke i tre smaa Akter af Jokum Pjurre (trykt i omarbejdet form 1891) opført af studenter. Politisk er satiren i Eventyr-Skatten. Nr 1. Mikkel Ræv i Hønsehuset (1888). Skavlan var den anonyme grundlægger og første redaktør af det endnu bestående humoristisk-satiriske ugeblad "Vikingen", men trådte tilbage allerede efter nogle måneders virksomhed 1863. Den eneste frugt af Skavlans længe ulmende trang til at være digter helt ud blev hans anonyme (og utrykte) enakter Lillemor, der 1880 spilledes nogle gange på Christiania Teater.

Kilder 

 

Litteraturhistorikere fra Norge
Dramatikere fra Norge
Ansatte ved Oslo Universitet
Nordmænd i 1800-tallet
Vapnö

Vapnö er en herregård i Halmstads kommun, Halland.

Historie 
Vapnö omtales i 1312 som tilhørende slægten Ribbing. Efter Peter Sigvidsson Ribbings død 1379 kom herregården til Vadstena kloster og fra dette 1409 ved mageskifte til ridderen Abraham Brodersson. Ved arveskiftet efter ham tilfaldt gården 1419 hans enke Cecilia Niclisdotter og hendes mand Bonde Jakobsson (Tott). Senere overtog den norske slægt Urup. I 1661 købte feltmarskallen Gustaf Otto Stenbock godset, som gik videre til sønnen Magnus Stenbock og dennes sønner, til det 1741 og 1751 erhvervedes af Georg Bogislaus Staël von Holstein. Han gjorde 1754 Wapnö til fideikommiss. Fideikommisset blev afviklet 1964. Godset blev byggnadsminne 1983. Den nuværende ejer er Erica Staël von Holstein.

Avlsgård 

Hovedvirksomheden i dag er dels jordbrug med mælkeproduktion i eget mejeri, dels restaurant og konferencevirksomhed. Landbruget er Sveriges største mælkeproducent  med næsten 1400 malkekøer . Ejendommen omfatter 1400 hektar produktiv landbrugsjord og 433 hektar skov  Produkterne sælges under navnet Wapnö.

Hvert år kommer mange tilskuere, når køerne slippes på græs .

Noter

Eksterne henvisninger 
 
 Vapnö slott i Riksantikvarieämbetets register.

 Wapnö

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Sverige
Slotte i Halland
Byggnadsminnen i Hallands län
Fødevarevirksomheder fra Sverige
Mejerier
Jordan ved sommer-OL 2012

Jordan deltog ved Sommer-OL 2012 i London som blev arrangeret i perioden 27. juli til 12. august 2012.

Medaljer

Lande ved sommer-OL 2012
2012
Coventry Cathedral

Coventry Cathedral (officielt Cathedral Church of St. Michael), også kendt som Mikaelskatedralen, er en katedral og sædet for biskoppen af Coventry og Coventry stift i Coventry, West Midlands i England. Den nuværende (niende) biskop er Right Revd Christopher Cocksworth.

Byen har haft tre katedraler. Den første var Mariækirken, en klosteragtig bygning, hvoraf kun få ruiner er bevaret. Den anden var Mikaelskatedralen, en gotisk kirkebygning fra det 14. århundrede, der senere fik betegnelsen katedral, og som i dag kun eksisterer som ruin efter dets bombning under 2. verdenskrig. Den tredje er den nye og nuværende Mikaelskatedral, der blev opført som en fejring af det 20. århundredes arkitektur og konsekreret den 25. maj 1962.

Eksterne henvisninger 

 Officiel hjemmeside 

Cathedral
Domkirker i England
Etableret i 1962
Skovsnogen Artspace

Skovsnogen Artspace er et 25 hektar stort udstillingssted under åben himmel i en vestjysk skov, der ligger 25 km. syd for Herning. Skovsnogen Artspace vil gerne give nye bud på mødet mellem kunst og publikum, og er et udstillingssted, hvor eksperimenterende samtidskunst bliver søgt forenet med friluftsliv og naturoplevelser.

Skovsnogen er anlagt med en 3 kilometer tur igennem skoven, hvor man foruden natur og friluftliv møder kunst, der kredser omkring emner som virus, terrorisme, arbejderromantik og forfaldsæstetik. Skovsnogen Artspace beskriver selv, at ambitionen bag stedet er, at hele familien er i centrum. Ikke forstået på den måde at det er det samme børn og voksne skal se i et værk, men at et værk kan appellere til alle alderklasser og sætte en samtale eller en leg i gang. Der er offentlig og fri adgang til Skovsnogen Artspace.

Historie 
Skovsnogen blev etableret i 2009 af billedkunstnerne René Schmidt og Søren Taaning i et samarbejde med Herning Kommune som et forsøgsprojekt under Friluftsrådets koncept Naturrum, der handlede om at skabe projekter som kunne trække flere folk ud i naturen. I forlængelse af dette projekt blev Skovsnogen Artspace etableret i 2011 med støtte fra Statens Kunstråd og Herning Kommune som et bud på hvordan en park for samtidskunst kunne se ud.

Eksterne henvisninger 
Skovsnogen Artspace's hjemmeside.
Anmeldelse og billeder fra området. Fra Kopenhagen.dk. 
"6 nye værker" - artikel fra kunsten.nu

Dansk kultur
Treub

Treub er et nederlandskt efternavn, der henviser til blandt andre:

 Hector Treub (1856-1920), nederlandsk gynækoloog
 Melchior Treub (1851-1910), nederlandsk botanist, virksom på Java
 Willem Treub (1858-1931), nederlandsk økonom og liberal politiker

Efternavne
Melchior Treub

Melchior Treub (født 26. december 1851 i Voorschoten, død 30. oktober 1910 i Saint-Raphaël) var en hollandsk botaniker, bror til Hector og Willem Treub.

Han studerede botanik, tog doktorgraden og rejste 1880 til Java for der at overtage ledelsen af den store botaniske og kolonial-økonomiske have, s’Lands Plantentuin, i Buitenzorg samt de dertil knyttede videnskabelige, botaniske anstalter. Treub var en fremragende forsker, som særlig har beskæftiget sig med anatomiske og udviklingshistoriske arbejder, hvoraf de vigtigste er publicerede i det i Leyden udgivne, men af Treub redigerede, tvangfri tidsskrift Annales du jardin botanique de Buitenzorg. Opholdet i Buitenzorg, hvis pragtfulde og rige planteverden har skaffet udmærket og rigeligt undersøgelsesmateriale af mange planter, som enten slet ikke eller i alt fald vanskeligt kunne studeres i Europa, har gennem Treubs studier bragt videnskaben mange og udmærkede, ofte uventede resultater. Her kan således nævnes opdagelse af chalazogamien hos Casuarina, af den apogame kimdannelse hos de mærkværdige Balanophoraceer, studierne over blåsyredannelsen hos Pangium edule, over forkimene hos urskovsformer af Lycopodium, over kimdannelse uden befrugtning hos visse Ficusarter; af hans ældre arbejder kan nævnes: Le méristème primitif de la racine des Monocotylédones (Leyden 1876, med 8 tavler), Sur les organes de la végétation du Selaginella (Leyden 1877, med 5 tavler), Contribution à l’anatomie, à la physiologie et au dévéloppement des plantes (Leyden 1882, med 15 tavler). Som organisator og leder af de videnskabelige anstalter i Buitenzorg, der har spillet så stor en rolle for mange europæiske videnskabsmænd, er Treubs betydning også overordentlig og bør særlig fremhæves. Slægten Treubella af Sapotaceernes familie er af Pierre og Treubia, en halvmos, af Goebel opkaldt efter ham.

Kilder 

 

Botanikere fra Nederlandene
Faglitterære forfattere fra Nederlandene
Medlemmer af Kungliga Vetenskapsakademien
Nederlændere i 1800-tallet
Homborsund fyr

Homborsund fyr er et fyr på øen Store Grønningen syd for Grimstad i Agder fylke i Norge.

Arbejdet med opførelsen påbegyndtes i 1877, samtidig opførelsen af Lyngør fyr, og de er meget lig hinanden. Fyret blev sat i drift 1. september 1879. I 1951 blev fyrstationen væsentlig forbedret med montering af tågehorn og udvidelse af bygningen for at give plads til kompressor, tryktanke og elektriske batterier som kraftreserve. I 1973 blev fyret ændret fra familiestation til turnusstation. Frem til automatiseringen i 1992 blev der taget dagobservationer for Meteorologisk institutt. Fyret er fredet efter lov om kulturminner.

Kilder 
 
 Norsk fyrliste 2012, Kystverket

Eksterne henvisninger 

 
 Homborsund fyrstasjon, Norsk Fyrhistorisk Forening

Grimstad
Fyr i Agder
Etableret i 1879
Georgi Markov

Georgi Markov (født 1. marts 1929, død 11. september 1978) var en bulgarsk disident, der i 1978 blev myrdet med ricin i det såkaldte paraplymord. 

I mordsagen blev den danske statsborger Francesco Gullino afhørt af Politiets Efterretningstjeneste.

Henvisninger 

Personer fra Sofia
Personer der er blevet myrdet
Willem Treub

Marie Willem Frederik Treub (født 30. december 1858 i Voorschoten, død 24. juli 1931 i Haag) var en hollandsk socialøkonom og politiker, bror til Hector og Melchior Treub.

Treub blev 1885 docent ved Amsterdams Universitet, 1896 professor i socialøkonomi og statistik. Som sådan virkede han for grundlæggelsen af Nederlandenes Centraal Bureau voor sociale Adviezen, der trådte i virksomhed 1900, og hvis leder Treub blev. 1905 trådte Treub tilbage som professor og viede sig til politisk virksomhed. Han tilhørte det frisindede, demokratiske parti og var finansminister 1913—18. Treub har interesseret sig stærkt for den kooperative bevægelse. Treub udgav i 1883 en afhandling om Nederlandenes beskatningsvæsen (belønnet med guldmedaille), mest kendt er det i 1902 offentliggjorte omfangsrige historisk-kritiske værk Het wijsgeerig-ekonomisch Stelsel van Karl Marx (2 bind, Haarlem), et af den internationale Marx-litteraturs i sin tid betydeligste arbejder.

Kilder 

 

Nationaløkonomer
Økonomer fra Holland
Statistikere
Professorer fra Nederlandene
Faglitterære forfattere fra Nederlandene
Finansministre
Ministre fra Nederlandene
Nederlændere i 1800-tallet
Nederlændere i 1900-tallet
Bernardino Luini

Bernardino Luini (født mellem 1475 og 1480 i Luino ved Lago Maggiore, død juni 1532 i Milano) var en italiensk maler. Luini var elev af St. Scotto, synes først at have uddannet sig efter Bramantino; senere droges han så stærkt af Lionardos kunst, at han blev en af den milanesiske skoles mest fremragende og typiske repræsentanter (flere af hans staffelibilleder er gået under Lionardos navn); naiv og oprindelig indoptog han dog kun, hvad der passede hans naturel, af Lionardos kunst; medens han således ikke fulgte mesterens storladne, beregnende kompositionskunst, og ofte her netop viste sin ånds begrænsning, fortsatte han den Lionardoske tråd i gengivelsen af det ungdomsskønne og sjælfulde, smilets sødme, farvens Ynde, og hans stille andagtsbilleder kan have en uovertræffelig, huldsalig skønhedens Inderlighed, en hjertevindende, mild elskværdighed og en farvernes tryllende finhed og blødhed. Han virkede især i og om Milano, i Chiaravalli, Legnano, Saronno, Como, Lugano. Et karakteristisk arbejde fra Luinis ungdom er Pieta i S. M. della Passione i Milano. Denne by er i det hele rig på fresker af Luini; dem i S. Maurizio (Monastero Maggiore), hvor L. bl. har malet Hyppolita Sforza, de mange i Brera-Samlingen (nedtagne fra omegnens kirker): hovedværket Madonna med S. Antonius og S. Barbara, Madonna velsignende en Nonne, Adonis’ fødsel og (et af tidens skønneste Værker) Engle, der svævende gennem luften bærer den hellige Katharina’s lig til graven (skåret ned fra Casa la Pelucca ved Monza, ligesom Vulkan smedende Amor’s Våben i Louvre) og den ved Farvernes Kraft og Portrætterne ejendommelige freske Kristi Bespottelse i Ambrosiana. Andre fresker: Europas Rov (fra Casa Rabia i Milano. Hovedparten i Berlins Kaiser-Friedrich-Museum, andre dele bl.a. Museum Condé i Chantilly, Wallace-Samlingen i London), Kongernes Tilbedelse i Louvre, og så fremdeles. Til Luinis fresko-hovedværker (fra senere tid) hører de mange i Valfartkirken i Saronno (Kongernes Tilbedelse, Fremstillingen i Templet, Maria’s Formæling etc.) og udsmykningen af Sankt Maria degli Angeli i Lugano (det kolossale Passion (1529) over korindgangen med den skønne Johannes-skikkelse, i det hele et af tidens ypperste værker, Sankt Sebastian m. v. på Pillerne, Madonna-Lunetten etc.). Af Luinis talrige staffelibilleder anføres bl.a.: det store alterbillede i 7 afdelinger i Legnano, Salome med Johannes Døberens Hoved (Uffizi, Firenze); »Modestia e Vanita« (Sciarra, Rom) og en række billeder i Brera og Ambrosiana i Milano, galleri Poldi, Comos Domkirke. Uden for Italien: Kristus bl. de skriftkloge (London), en hl. Familie (Louvre), endvidere billeder i Mus. i Berlin, München, Wien, Sankt Petersborg og Madrid. I Danmark er Luinis kunst repræsenteret med to skønne værker: en hellig Katharina i Kunstmus. i København og Madonna med Kristus-Barnet i Nivaagaard-Samlingen. Af navnet Luini nævnes som kunstnere: Aurelio, Evangelista og Piero, muligvis Sønner af Bernardino Luini.

Kilder 

 

Malere fra Italien
Renæssancemalere
Frederik Julius Bech

Frederik Julius Bech (født 8. august 1758 i Middelfart, død 20. december 1822 i Kristiania) var en norsk præst og politiker.

Bech blev 1783 cand. theol., kom som huslærer til generalvejmester Krohg på Munkvold ved Trondhjem, blev senere lærer i denne by og fra 1787 tillige hospitals- og tugthuspræst, 1798 kapellan ved domkirken. Det så ud, som han for stedse skulde forlade Norge, da han 1804 blev udnævnt til stiftsprovst ved Sankt Knuds Kirke i Odense; samme år som han også fik den teologiske doktorgrad i Kiel. Han forfremmedes imidlertid allerede året efter til biskop i Akershus, hvor han virkede til sin død. Som teolog og forkynder var han rationalist, stod derfor helt uforstående lige over for den fra Hans Nielsen Hauge udgående vækkelse.
 
Men han var socialt interesseret, sværmede vistnok oprigtig for tidens filantropi, var frem for alt virkelysten i kraft af en dyb trang til at gøre sig gældende og til at være med, hvor det gjaldt reformer eller samfundsarbejde. Han var administrativt anlagt og dygtig. Allerede i Trondhjem fik han skolevæsenet forbedret, lærerstandens uddannelse og lønningsforhold højnet, fattigvæsenet ordnet på en efter omstændighederne mønstergyldig måde, adskillige velgørende indretninger sat i gang med levedygtig organisation. Og denne sociale virksomhed fortsatte han i sin biskoptid; han var vicepræces såvel i det Topografiske Selskab fra 1807 som i Selskabet for Norges Vel, da dette oprettedes 1809. 

Men først og fremmest søgte han at spille en rolle i politikken, og her kom ret de karakteregenskaber frem, som gav ham et omtvistet ry i samtid og eftertid. Da han altid vilde stå der, hvor han mente magten lå, blev han typen på en vendekåbe og politisk chancespiller. Betegnende sagde Christian Frederik om hans forhold 1814: "Han skifter Mening, som man skifter Linned". Beck begyndte også året som Frederik VI's underdanige undersåt og absolutismens forkynder, fulgte så Christian Frederik gennem dennes skiftende standpunkter og endte høsten samme år med at blive unionens og svenskernes frasefyldte advokat på det overordentlige Storting og Karl Johans tilsyneladende varme beundrer. 

Den svenske kronprins var til at begynde med kold for hans smiger og tænkte endog på at afsætte Bech som biskop. Men dennes  svenskvenlighed reddede ham og vandt ham snart den kongelige bevågenhed. Vidnesbyrd herom var det, at han allerede 1814 blev prokansler for universitetet og 1815 fik Nordstjerneordenens storkors. Bech trak sig dermed ud af politikken. 1816 deltog han i grundlæggelsen af det norske Bibelselskab og var indtil sin død dettes formand. Som den norske Kirkes primas kronede han 1818 Karl Johan i Trondhjems domkirke.

Kilder 
 

Biskopper fra Norge
Domprovster fra Danmark
Personer fra Middelfart
Stortingsrepræsentanter
Storkorskommandører af Nordstjerneordenen
Danskere i 1700-tallet
Nordmænd i 1700-tallet
Nordmænd i 1800-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Salmonsens
Riddere af Dannebrog
Sinclairsholm slot

Sinclairsholm er et slot i Gumlösa socken i Hässleholms kommun i Skåne i Sverige.

Den nuværende hovedbygning opførtes i 1788 i træ efter en brand. På godset er der nu  en restaurant, og om sommeren er der guidede ture.

Historie
Godset blev grundlagt i 1620'erne af lensmanden på Landskrona slot, den  danske rigsråd Andrew Sinclair. Det har siden tilhørt hans søn Kristian Sinclair, Jochum Beck på Torup, Jørgen Marsvin, landshøvding Håkan Nilsson Skytte, i hvis slægt det var til 1808. Det har siden været ejet af slægten Gyllenkrook. Via friherreinde Eva Barnekow, født Gyllenkrook, kom godset til familien Barnekow, og ejes i dag af friherre Johan Barnekow.

Eksterne kilder og henvisninger
Sinclairsholms webbplats
Om Sinclairsholm, Sylve Åkesson 
 

Slotte i Skåne
Hässleholms kommun
Radziwiłł-palæet (Vilnius)

Radziwiłł-palæet () er et renæssancepalads i Vilnius gamle bydel, Litauen. Paladset er Radziwiłł-familiens største i Vilnius.

Historie 

Det er sandsynligt, at Mikołaj "den sorte" Radziwiłłs træpalæ i Vilnius lå samme sted. Det nuværende palads blev bygget efter ordre fra Janusz Radziwiłł mellem 1635 og 1653, efter tegninger af Jan Ullrich. Bygningen var ruin efter Zar-ruslands invasion 1655-1660 og forblev overset i århundreder. Det blev yderligere ødelagt under 1. verdenskrig, og kun den nordlige fløj af paladset overlevede. Til sidst blev det restaureret i 1980'erne, og en afdeling af det litauiske kunstmuseum er i dag placeret i paladset. En del af paladset har stadig behov for renovering.

Arkitektur 

Som den eneste eksisterende renæssancepalads i Vilnius har det træk af nederlandsk renæssance med manieristiske dekorationer, der er karrakteriske for litauisk renæssance arkitektur. Paladset oprindelige symmetriske grundplan er karakteristisk for bygninger i den sene franske renæssancestil og minder om Château de Fontainebleau og Palais du Luxembourg i Paris.

Se også 
 Radziwiłł-slægtens Biržai slot
 Radviliškis

Eksterne henvisninger 
 Official hjemmeside  

Seværdigheder i Vilnius
Litauens historie
Slotte, paladser og palæer i Vilnius
Kronprins Christian Land

Kronprins Christian Land er en stor halvø i det nordlige Grønland navngivet efter kronprins Christian, senere Christian 10.. Halvøen er en del af Grønlands Nationalpark. Den danske militærbase/vejrstation  Nord er den eneste bebyggelse på halvøen. Halvøen er omgivet af Wandels hav, ishavet mod nord, Framstrædet mod øst, Grønlandshavet mod syd, og Grønlands indlandsis mod vest.

Eksterne henvisninger 
 Vejrvarsel for Kronprins Christian Land  

Grønlands geografi
Halvøer i Grønland