kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Harder

Harder er en privatejet dansk tøjbutik i Aarhus som har eksisteret siden 1895, og den er dermed Danmarks ældste herretøjsforretning. Den blev grundlagt af Marius Ditlev Harder.

Siden 1950'erne har butikken solgt studenterhuer. I 1982 solgte man omkring 600 om året, mens det i 1992 var omkring 1.500.

Butikken har desuden landets ældste kasseapparat, der stadig er i brug. Det stammer fra 1917 og af mærket National.

Historie 
Herretøjsbutikken er opkaldt efter Marius Ditlev Harder (født den 21. juli 1870 i Skive), der åbnede sin forretning den 24. oktober 1895 på Store Torv i Aarhus centrum. Den lille tøjforretning fik navnet Århus Cravat-magasin og Skjortefabrik, og solgte fortrinsvis løse kraver, skjorter, hatte og manchetter. Året efter blev den første medarbejder ansat. Medarbejderen nåede at have 50 års jubilæum i butikken. I 1909 flyttede butikken til mere moderne lokaler på Store Torv 1 i 1909. 

Den 1. juli 1940 blev Alban Knudsen medejer af herreekviperingen Harder. Han overtog senere forretningen. Efter en længere tids sygdom døde Ditlev Harder januar 1954.
Tre år senere, i 1957, flyttede Alban Knudsen butikken ca. 200 meter fra Store Torv til den nuværende adresse på Søndergade 1.

Den nuværende ejer, Flemming Heine Jensen, blev i 1969 ansat som ekspedient hos Alban Knudsen. I 1977 overtog han butikken, der i 1986 både blev udvidet og moderniseret. 

I 1998 startede Henrik Faurholt Jensen, søn af Flemming Heine Jensen, hos Harder. I 2006 indtrådte Henrik Faurholt Jensen i ejerskabet af Harder. Dette år købte man også lejemålet. Nogle år senere udvidede man butikken til også at inkludere 1. sal.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Harders hjemmeside

Virksomheder i Aarhus
Tøjbutikker i Danmark
Etableret i 1895
NRJ Music Awards

NRJ Music Awards er en prisuddeling indenfor musik, skabt i 2001 af den franske radiostation NRJ i samarbejde med TV-stationen TF1. Uddelingen finder sted midt i januar hvert år i Palais des festivals et des congrès i Cannes. Der bliver uddelt priser indenfor forskellige kategorier.

Kategorier

Vindere 

Vindere : 2000 – 2001 – 2002 – 2003 – 2004 – 2005 – 2006 – 2007 – 2008 – 2009 – 2010 – 2011 – 2012 – 2013 – 2013 II – 2014 – 2015

Vindere 2000 – I NRJ Music Awards

Vindere 2001 – II NRJ Music Awards

Vindere 2002 – III NRJ Music Awards

Vindere 2003 – IV NRJ Music Awards

Vindere 2004 – V NRJ Music Awards

Vindere 2005 – VI NRJ Music Awards

Vindere 2006 – VII NRJ Music Awards

Vindere 2007 – VIII NRJ Music Awards

Vindere 2008 – IX NRJ Music Awards

Vindere 2009 – X NRJ Music Awards

Vindere 2010 – XI NRJ Music Awards

Vindere 2011 – XII NRJ Music Awards

Vinder 2012 – XII NRJ Music Awards

<span id="Vindere 2013">Vindere 2013 - 14. NRJ Music Awards

<span id="Vindere 2013 (15. udgave)">Vindere 2013 (15. udgave) - 15. NRJ Music Awards

<span id="Vindere 2014">Vindere 2014<span id="Vindere 2013 (15th Edition)"><span id="Vindere 2014"> - 16. NRJ Music Awards

<span id="Vindere 2015">Vindere 2015<span id="Vindere 2015"> -17. NRJ Music Awards

Kilder 

Musik fra Frankrig
Musikpriser
Alan Breeze

Alan Louis Breeze (9. oktober 1909 i West Ham i London i England – 15. januar 1980 i Norwich i Norfolk i England) var en engelsk sanger, der optrådte sammen med Billy Cotton Band Show.

Breezes far Louis Breeze var en koncert- og oratoriesanger og medlem af D'Oyly Carte Opera Company, og hans mor Isobel underviste ved det gamle London County Council. I begyndelsen af sin karriere sang Breeze i arbejderklubber (working men's clubs), restauranter og endda for teaterkøer. Han producerede omkring 78 indspilninger. For eksempel fra hans senere repertoire: "I've Got a Lovely Bunch of Coconuts". Han producerede indspilninger på filmstudier for de skuespillere, der ikke selv kunne synge. Han mødte bandleder Billy Cotton, der var medvirkende til at hans karriere ændredes for altid.

Breeze begyndte med Billy Cotton i 1932 uden kontrakt og blev i 36 år. Han var en af de mest populære britiske vokalister, i radio, tv og i biografer rundt omkring i Storbritannien. Hans indspilninger høres lejlighedsvis på engelsk radio.

Eksterne henvisninger 
 
 Officiel Alan Breeze hjemmeside 
 Billy Cotton Band Show hjemmeside

Kildehenvisninger 

Sangere fra England
En verden i krig

En verden i krig (originaltitel: The World at War) er en britisk dokumentarserie fra 1973 som omhandler 2. verdenskrig. Serien er på 26 episoder og regnes af mange som den mest kendte og omfattende dokumentarserie om 2. verdenskrig. En verden i krig blev produceret af Thames Television i samarbejde med Imperial War Museum, og blev vist på kanalen ITV fra 1973 til 1974. Den blev skabt og produceret af Jeremy Isaacs, mens den britiske krigshistoriker Noble Frankland blev benyttet som rådgiver. Den kostede omkring 10 millioner kroner (ca. 120. mio. i 2015) at producere og bestod i udpræget grad af arkivoptagelser fra krigen, samt interviews med overlevende deltagere. Arbejdet med serien pågik fra 1969 til 1973. Fortællerstemmen tilhører Laurence Olivier, mens musikken er komponeret af Carl Davis. En bog med samme titel, skrevet af Mark Arnold-Forster, blev udgivet parallelt med seriens første visning på Thames Television.

En del hemmeligstemplede oplysninger som briternes Enigma-aflytninger kom af gode grunde ikke med.

I Danmark blev seriens 26 episoder første gang sendt på Danmarks Radio fra 11. august 1976 til 16. februar 1977. I denne udgave blev den originale fortællerstemme af Laurence Olivier erstattet med stemmen fra kontorchef og journalist hos Danmarks Radio, Henning Knudsen. Serien havde dansk bearbejdelse af Alice Weeke, ligeledes fra Danmarks Radio.

Afsnit

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Dokumentarserier
Britiske tv-serier fra 1970'erne
Tv-programmer fra ITV
Ķemeri

Ķemeri er en bydel i byen Jūrmala i Letland omtrent 44 kilometer fra hovedstaden Riga. Fra 1928 til 1959 var Ķemeri en by i sig selv, og kendt for de helbredende mudderbade og luksuriøse hoteller. I dag har bydelen omkring 2.200 indbyggere, og det største og bedst kendte hotel er under genopbygning.

Navnet Ķemeri () optræder første gang i skriftlige kilder efter grundlæggelsen af Hertugdømmet Kurland og Semgallen i 1561. Dokumenter tyder på, at kilderne i Ķemeri først blev kendt for deres helbredende egenskaber i 1796, den første kemiske analyse af kildevandet udførtes i 1818. Beboerne i den nærliggende by Sloka begyndte at bygge huse til patienterne. I 1825 blev den første offentlige bygning bygget til spa-gæster. Bad Kemmern grundlagdes som et feriested i 1838, da kejser Nikolaj 1. af Rusland gav jorden til opførsel af den første badstue med mineralvand, og fra den dag begyndte folk at komme til behandling.

Ķemeri som feriested blev temmelig populær i Det Russiske Kejserrige. I 1912 fandtes en direkte jernbaneforbindelse mellem Ķemeri og Moskva. For at opnå forbindelse med stranden i Jaunķemeri indførtes elektriske sporvogne. Nervesygdomme, samt sygdomme i led, knogler og muskler blev behandlet på stedet. Der var også behandlinger med svovlholdigt vand og mudderbade. Besøgstallet nåede op på omkring 8.300 årligt. Under 1. verdenskrig varede kampene mellem tyske og russiske styrker flere år, og foregik kun få kilometer fra Ķemeri. Feriestedet blev hærget og togstationen ødelagt.

Tidligere tiders herlighed i Ķemeri forsøgtes genoprettet i den selvstændige republik Letland. I 1924 blev en særlig badefacilitet bygget til mudderbade, udstyret med mekanisk tilførsel af varmt mudder og pumpning af brugt mudder tilbage til mosen. I 1929 blev et 42 meter højt vandtårn med udsigtsplatform øverst bygget nær badefaciliteterne. Den mest imponerende bygning var Hotel Ķemeri, også kaldet "det hvide skib" med mere end 100 værelser, designet af den berømte lettiske arkitekt Eižens Laube, som åbnedes for gæster i 1936.

Eksterne henvisninger 

 Officiel side om Ķemeri  

Bydele og forstæder i Letland

fi:Ķemeri
Rafinha

Márcio Rafael Ferreira de Souza, også kendt som Rafinha, (født 7. september 1985) er en brasiliansk fodboldspiller, der spiller for FC Bayern München i den tyske Bundesliga. Han har tidligere spillet i Schalke 04 og Genoa C.F.C..

Eksterne kilder/henvisninger 

 Official website 

Fodboldspillere fra Brasilien
Fodboldspillere fra FC Bayern München
Fodboldspillere fra Genoa C.F.C.
Fodboldspillere fra FC Schalke 04
Årets Bil i Danmark

Årets Bil i Danmark er en kåring, hvor jurymedlemmer fra den danske motorpresse stemmer om årets bil. Kåringen ledes af Motorjournalisternes Klub Danmark (MKD), første gang man kårede Årets Bil i Danmark var i 1969, hvor Ford Capri blev kåret. 

I 2019 blev 50 års jubilæet fejret med en udstillingen med de første 50 vindere. Udstillingen hedder "Familien Danmark på hjul" og blev vist både på Viborg Museum samt Forstadsmuseet.

Årets Bil i Danmark

1960'erne 
 1969: Ford Capri

1970'erne 
 1970: Fiat 128
 1971: Citroën GS
 1972: Fiat 127
 1973: Audi 80 B1
 1974: Fiat 126
 1975: Volkswagen Golf I
 1976: Simca 1307/1308
 1977: Ford Fiesta
 1978: Alfa Romeo Giulietta
 1979: Fiat Ritmo

1980'erne 
 1980: Opel Kadett D
 1981: Ford Escort
 1982: Volkswagen Polo II
 1983: Ford Sierra
 1984: Fiat Uno
 1985: Opel Kadett E
 1986: Ford Scorpio
 1987: Peugeot 309
 1988: Peugeot 405
 1989: Fiat Tipo

1990'erne 
 1990: Renault 19
 1991: Nissan Primera P10
 1992: Citroën ZX
 1993: Mazda 626
 1994: Citroën Xantia
 1995: Fiat Punto
 1996: Fiat Bravo/Brava
 1997: Škoda Octavia I
 1998: Alfa Romeo 156
 1999: Ford Focus

2000'erne 
 2000: Fiat Multipla
 2001: Škoda Fabia
 2002: Peugeot 307
 2003: Citroën C3
 2004: Mazda3
 2005: Mitsubishi Colt
 2006: SEAT León II
 2007: Opel Corsa D
 2008: Mazda2
 2009: Honda Jazz

2010'erne 
 2010: Volkswagen Polo V
 2011: Ford C-MAX
 2012: Opel Ampera
 2013: Volkswagen up!, SEAT Mii og Škoda Citigo
 2014: Škoda Octavia III
 2015: Citroën C4 Cactus
 2016: Opel Astra K
 2017: Peugeot 3008
 2018: SEAT Arona
2019: Ford Focus

2020'erne 

 2020: Tesla Model 3
2021: Volkswagen ID.3
2022: Hyundai Ioniq 5 
2023: Volkswagen ID. Buzz

Fordeling efter bilmærke 
(Flest sejre først, min. to sejre)

Fordeling efter moderkoncern 
(Flest sejre først, senere opkøbte selskaber medregnet, min. to sejre)

Fordeling efter land 
(Flest sejre først, moderkoncernens hjemland)

Referencer
Seiland nationalpark

Seiland nationalpark (nordsamisk: Sievjju álbmotmeahcci) er en nationalpark som ligger på øen Seiland i den vestlige del af Troms og Finnmark fylke i Norge, med fjorde, bjerge og to isbræer. Parken blev oprettet 8. december 2006, for at «bevare et alpint kystlandskab med en egenartet og varieret biologisk mangfoldighed, sikre variationsbredden af naturtyper i regionen, bevare landskabsformer og særprægede geologiske forekomster og værne om kulturminder»  og den dekker et område på 316,3 km2.

Nationalparken ligger i kommunerne Alta, Hammerfest og Kvalsund. Øen Seiland er den næst største ø i Finnmark efter Sørøya, og de to isbræer på øen, Seilandsjøkelen og Nordmannsjøkelen, er Skandinaviens nordligste isbræer, og er også de lavest liggende bræer i Skandinavien.

Geografi, landskab, geologi 
Seilandslandskabet domineres af mange små og store fjorde. De to største er Store Kufjorden og Jøfjorden, som går nord-syd, og deler næsten øen i to. Det mest alpine terræn ligger på den vestlige del af øen. Her falder flere bratte fjelde ned i havet. Syd for Seilandsjøkelen (på østsiden) er der et plateau med småkuperet terræn. Gennem dette plateau løber Melkelven, uberørt af indgreb, fra bræ til fjord.

Flora og fauna 
Bjerggrunden er næringsrig i fjeldområderne i den sydlige del af nationalparken. Her vokser en artsrig og særpræget vegetation, med sjældne bjergplanter som dvergarve, snegræs og stjernøyvalmue (Papaver radicatum ssp. macrostigmum).

De stejle bjerge i vest er bosted for en rig og varieret rovfuglebestand. Her yngler havørn, jagtfalk, dværgfalk, tårnfalk og fjeldvåge. Langs kysten er der små kolonier med mågefugle, vadefugle, grågås, edderfugl og tejst.

Af patterdyr findes odder, snehare og lækat, foruden store mængder tamren i sommerhalvåret.

Kulturminder 
Det findes kulturminder fra flere tidsaldre og kulturer på øen. Fund fra stenalderen og jernalderen, sammen med fangstanlæg er vidnesbyrd om gamle bosættelser. Der findes dokumentation i kort på bosættelser i næsten hver fjordarm i 1800-tallet, og samernes brug af øen som sommergræsning for tamren har både præget landskabet og givet fysiske kulturminder i form af buer og gærder.

Forvaltning og brug af området 
Værneforskriften fastslår at «Varetagelse af naturgrundlaget indenfor nationalparken er vigtig for samisk kultur og erhvervsliv. Området skal kunne bruges til rendrift».

Der er ikke tilrettelagt mærkede stier og åbne hytter i nationalparken, og der er ingen veje ind til området. Der går færge  fra Akkarfjord nær Hammerfest til Kjerringholmen nord på Seiland. Det går godsrutebåt fra Hammerfest til Øksfjord  som anløber kirkestedet Altneset på den sydlige del af øen.

 Eksterne kilder og henvisninger 

 Informationsside om Seiland nationalpark  på nasjonalparkstyre.no.
 Seiland Alpine island scenery in west Finnmark  på karensrorbuer.no
Litteratur
 Per Arne Askeland. Drømmelandet : en fotografisk reise i Seiland nasjonalpark''. Alta : Askeland foto-media , 2007 

Nationalparker i Norge
Troms og Finnmarks geografi
Etableret i 2006
Vilhelm Hjort

Vilhelm Billeskov Hjort (født 13. marts 1813 i Ribe, død 23. november 1867 i København) var en dansk postembedsmand og politiker.

Hjort var søn af biskop Viktor Kristian Hjort og Marie Pauline Schiørring. Han blev 1830 student fra Ribe Katedralskole og herefter juridisk kandidat i 1835. I nogle år gjorde han tjeneste i det københavnske toldekspeditionskontor på Frederiksværks Birkekontor og i 1841 blev han konstitueret som fuldmægtig i Generalpostdirektionen. Han blev fast ansat i 1842 og seks år senere, i 1848 blev han kontorchef og postsekretær. Han blev konstitueret som postinspektør for Slesvig og Østifterne i 1852 og samme år blev han udnævnt som justitsråd. Han blev fast ansat i 1853 og i 1857 vendte han tilbage til Generalpostdirektionen som kommitteret og i 1862 fik etatsråds titel.
Den 1. januar 1856 var han blevet Ridder af Dannebrog og var tillige ridder af Sankt Olavs Orden og ridder af 2. klasse af Vasaordenen.

Hjort for blev ugift. Han deltog ved afslutning af postkonventioner med fremmede stater (afsluttede 1847 postkonventionen med Sverige og 1851 med Norge). Han oversatte den ældre Edda (1860-63). Hjort var desuden folketingsmand for Vejle Amts 3. kreds (27. maj 1853 til 10. maj 1854).

Der findes en silhouet af Niels Christian Fausing.

Kilder 
 
 Sofus Elvius og H.R. Hiort-Lorenzen, Danske patriciske Slægter, s. 154 f.
 Danske Jurister 1736-1936

Kontorchefer fra Danmark
Postfolk fra Danmark
Jurister fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Riddere af Sankt Olavs Orden
Folketingsmedlemmer i 1850'erne
Personer fra Ribe
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Strømmen Station (Danmark)

Strømmen Station var en jernbanestation på Randers-Ryomgård-banen, der blev anlagt i 1876 som privatbane og overtaget af staten i 1881. Strækningens persontrafik ophørte 2. maj 1971, men banen blev anvendt som godsbane frem til 1993. Sporet findes stadig mellem Randers og Allingåbro.

Stationsbygningen 
Den første Strømmen Station lå for enden af Gl. Stationsvej lige vest for Aarhusvej. Den nuværende stationsbygning 200 m øst for Aarhusvej er fra 1905 og ligger på adressen Strømmen 32 i bydelen Strømmen i Kristrup Sogn i Randers Kommune. Stationsbygning, pakhusbygning og perron blev fredet i 2005.

Stationsbygningen er tegnet af DSBs overarkitekt Heinrich Wenck i nationalromantisk stil. Den er udformet som en asymmetrisk "klump" med et vekslende antal etager. I den østlige ende er bygningen i én etage, mens den i den vestlige ende stiger i højde til to etager. Bygningen er opført i røde mursten på et fundament af granit og tækket med skifer, der er lagt som bæverhaler. I det indre er rummene velbevarede; bl.a. findes en vestibule med flisegulv og bjælkeloft med sildebensmønster.

Bevaret nedlagt banetracé 
Fra Strømmen Station udgik et sidespor til virksomhederne ved Tronholmen på sydsiden af fjorden, først og fremmest S.C. Sørensen. På Topografisk Kort 1953-76 delte sporet sig i en vestlig og en østlig gren. På Topografisk Kort 1980-2001 ses kun den østlige gren, som til gengæld er ført længere ud ad Tronholmen. På dette 1 km lange spor findes skinner og vejskilte stadig, hvorimod der ikke findes rester af det vestlige spor.

Eksterne kilder/henvisninger 
 Fredningsbeskrivelse hos Kulturarvsstyrelsen
 Havnebaner: Strømmen
 Geodatastyrelsens kort

Se også 
 
 Vandring og cykling på nedlagte jernbaner i Danmark
 Danske jernbaner

Nedlagte jernbanestationer i Danmark
Fredede jernbanestationer i Danmark
Heinrich Wenck
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Randers
Transport i Randers
RemisenBrande

RemisenBrande er en nedlagt lokomotivremise ved Brande Station i Brande, som er omdannet til kultur- og konferencecenter.

Da Brande Station var udset at være det knudepunkt, hvor de to jyske diagonalbaner Vejle-Holstebro og Langå-Bramming skulle krydse hinanden, begyndte man i 1913 at bygge en stor remise, i første omgang med 8 spor og senere udvidet til 14 spor. Arkitekt var DSB-arkitekten Heinrich Wenck, som også tegnede stationsbygningen.

I 1969 kørte det sidste damplokomotiv i Brande, og i 1971, hvor Langå-Bramming-banen blev nedlagt, ophørte brugen af remisen.

I 2006 blev remisen restaureret og ombygget til dens nuværende formål ved Jørgen Overbys Tegnestue. Projektet blev muliggjort med støtte fra:
 Kulturministeriets Provinspulje
 Ringkøbing Amt
 Brande Kommune
 Bestseller A/S
 Lokale- og Anlægsfonden
 Realdania
 Siemens Wind Power A/S
 Scan-Thor
 Dronning Margrethe og Prins Henriks Fond
 Nordea Danmark Fonden
 Brande Fonden
 Anna & Aage Petersens Fond
 Codan Fonden
 Tuborgfondet
 Handelsbanken

Eksterne kilder/henvisninger 

 RemisenBrandes hjemmeside

Heinrich Wenck
Brande (by)
Andreas Holt

Andreas Holt (17. februar 1729 i Christiania – 20. januar 1784 i København) var en dansk-norsk deputeret.

Han var søn af købmand Peder Hansen Holt og Lisbet Jensdatter f. Stør, blev student 1747 og tiltrådte 1759 som hovmester for agent Erik Ankers sønner Carsten og Peter en udenlandsrejse, der skal have varet i 6 år. 1770 fik han rang som virkelig kancelliråd, blev samme år medlem af en til Island sendt overlandkommission og 1772 af en på Kongsberg angående sølvværkets drift nedsat kommission. 1773 blev han kommitteret i General- Landøkonomi- og Kommercekollegiet (til 1776) samt chef for sammes norske sekretariat og assessor i Bjergværksdirektoriet (til 1775). 1773 fik han endvidere justitsråds rang, blev 1774 virkelig justitsråd, 1779 etatsråd, 1781 deputeret i Bjergværksdirektoriet og døde i København 20. januar 1784. Han var forfatter eller oversætter af de i London 1772 udkomne Letters from an English gentleman concerning the late transactions in Copenhagen, der for øvrigt også tillægges Ove Høegh-Guldberg og angår Struensees fald osv.

Kilder 
 H.J. Huitfeldt-Kaas, "Andreas Holt", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Rasmus Nyerup, Lit. Lex.
 Bernt Moe, Tidsskrift for den norske Personalhistorie I.
 Meddelelser fra Geh. Arkivet osv. 1886-88.
 Kjøbenhavns Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784, nr. 17.

Danskere i 1700-tallet
Personer fra Oslo
Kollegiedeputerede fra Danmark
Nordmænd i 1700-tallet
Bjergværksdirektoriet

Bjergværksdirektoriet var en dansk myndighed under enevælden, som administrerede sølvminerne og den øvrige udvinding af mineraler i Norge.

Direktoriet blev oprettet i januar 1773 og fik til huse i 2 værelser i den nederste mezzaninetage på Christiansborg Slot. Bjergværksdirektoriet blev nedlagt ved kongelig resolution af 28. januar 1791.

Blandt de væsentligste embedsmænd i organisationens historie var Carsten Anker, Andreas Holt, Gregers Christian Juel, Lorenz Prætorius og Christian Ditlev Frederik Reventlow.

Kilder 
 A.D. Jørgensen, Historiske Afhandlinger, 4. bind, København: Det nordiske Forlag 1899, s. 326. Online hos Archive.org

Danske myndigheder under enevælden
Etableret i 1773
Ophørt i 1791
Norges historie
Syngemester

Syngemester (alternativt korsyngemester) er en ældre betegnelse for lederen af en sangskole.

Titlen bruges forsat, DR KoncertKoret har syngemester Florian Helgath og Det Kongelige Teater har en korsyngemester til at lede indstuderingen af korsangernes repertoire.

Dirigenten Mogens Dahl har tidligere været syngemester ved Den Jyske Opera.

Noter 

Musikudtryk
Titler
Plasmahøjttaler

Plasmahøjttaler er en form højttaler som varierer lufttrykket via en højenergi elektrisk plasma. Der er ingen fast membran.

Plasmaet dannes af elektroder forbundet til output af en højspændings effektforstærker. Effektforstærkerens tilførte lydsignal varierer størrelsen af plasma udladningen, koronaudladningen eller lysbuen, som så opfører sig som en akustisk udstrålende ultra lavmasse element. De akustiske bølger breder sig i luften og opfattes som lyd af tilhørere.

Teknikken er en evolution af William Duddells "syngende lysbue" fra ca. 1900, og en innovation relateret til ion-motorers rumfartøjs fremdrift. 

Et lynnedslag kan opfattes som en gigantisk plasmahøjttaler – der fungerer i kort tid.

Det skal bemærkes, at en plasmahøjttaler danner noget ozon. Ozon er en aggressiv oksidant og i større mængder, vil den mærkbart angribe slimhinder (f.eks. lunger).

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger 

 The Art of Speaker Design
 A loudspeaker with a plasma ion tweeter
 An attempt at a working DIY plasma loudspeaker
 The Plasma Speaker Homepage

Lysbuer
Elektromagnetiske fremdriftsenheder
Højtalere
Spillekonsoller (1. generation)

Den første generations spillekonsoller varede fra 1972 med udgivelsen af Magnavox Odyssey til omkring år 1977, da "pong"-konsol fabrikanter forlod markedet efter den succesrige introduktion af mikroprocessor-baserede konsoller.

Interaktive fjernsyn 
Fjernsyns ingeniøren Ralph Baer fik ideen at skabe interaktive fjernsyn imens han byggede et fjernsyn fra grunden for Loral 1951 i Bronx, New York. Han udforskede ideen ydligere i 1966 da han var chef ingeniør af "Equipment Design Division" ved Sanders Associates. Baer skabte et simpelt 2-spillere computerspil der kunne blive vist på et standard TV kaldt Chase, hvor to prikker jagtede hinanden på skærmen.

Pong-chips 

Denne tabel indeholder kun en liste over de mest kendte konsoller og relative benyttede chips.

(1) Farver kunne opnåes ved benyttelse af AY-3-8515 chippen
(2) Farver kunne opnåes ved benyttelse af AY-3-8615 chippen
(3) PAL version koden er 7601
(4) Avancerede chips i forhold til den klassiske Pong-in-a-chip: indeholder en mikrocontroller og lidt RAM hukommelse.

Sammenligning

Referencer 

1. generation
Louveciennes

Louveciennes er en lille fransk by i departementet Yvelines, tæt på Paris

Byer i Yvelines