kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Poul Birkelund

Poul Birkelund (28. maj 1917 – 22. oktober 2006) var en dansk fløjtenist, der i en generation var blandt de førende på sit instrument som solist, kammermusiker og solofløjtenist. Han studerede med blandt andre Holger Gilbert-Jespersen i København. Han var medlem af Radiosymfoniorkestret som 2. solofløjtenist i årene 1943-66 og dertil arrangør af koncerter på bl.a. Glyptoteket. Med sit ensemble Poul Birkelundkvartetten indspillede han mange grammofonplader. Han var professor ved Det Kongelige Danske Musikkonservatorium fra 1966 og rektor 1971-75. Han var Ridder af 1. grad af Dannebrogordenen.

Fløjtenister fra Danmark
Personer fra Roskilde
Riddere af 1. grad af Dannebrog
Ansatte ved Det Kgl. Danske Musikkonservatorium
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Danskere i 1900-tallet
Handley Page

Handley Page Ltd. er en britisk flyproducent, mest kendt for produktionen af bombefly og passagerfly.

Firmaet blev grundlagt i juni 1909 af sir Frederick Handley Page. Handley Page blev kendt for sine bombefly under første verdenskrig, især bombeflyetHandley Page 0/400 udmærkede sig som et af datidens største krigsfly. I mellemkrigstiden producerede firmaet også passagerfly, og under anden verdenskrig producerede de bombeflyet Handley Page Halifax. I juni 1948 overtog Handley Page Miles Aircraft. Handley Page ophørte i 1970.

Flymodeller (udvalgte) 

 Handley Page 0/400 – bombefly
 Handley Page V/1500 – bombefly
 Handley Page Heyford – bombefly
 Handley Page H.P.42 – passagerfly
 Handley Page Hinaidi – bombefly
 Handley Page Hampden – bombefly
 Handley Page Hereford – bombefly
 Handley Page Harrow – bombefly
 Handley Page Halifax – bombefly
 Handley Page Hastings – transportfly
 Handley Page Victor – bombefly
 Handley Page Herald – passagerfly
 Handley Page Jetstream – passagerfly

Flyproducenter fra Storbritannien
Vestfoldbanen

Vestfoldbanen er navnet på en 148 km lang jernbanestrækning i Norge, der går fra Drammen, gennem Vestfold til Skien. Banen blev oprindeligt kaldt Grevskapsbanen eller Jarlsbergbanen. Strækningen Drammen – Larvik blev åbnet 13. oktober 1881, strækningen Larvik – Skien åbnede 23. november 1882. Banen var smalsporet med en sporvidde på 1067 mm.

Vestfoldbanen har haft flere sidelinier. I 1881 åbnede Hortenlinjen fra Skoppum til Horten. I 1895 åbnede strækningen fra Eidanger til Brevik. Der var også sidelinier fra Tønsberg til Eidsfoss (Tønsberg–Eidsfossbanen som åbnede i 1901) og fra Holmestrand til Hvittingfoss (Holmestrand-Vittingfossbanen som åbnede i 1902). Disse to strækninger blev begge nedlagt i 1938. Fra Skien fortsætter skinnerne over i Bratsbergbanen.

Banen blev, som den sidste, bygget om fra smalspor til normalspor. Arbejdet startede så småt før anden verdenskrig, men først efter krigen tog arbejdet fart og banen stod færdig som normalsporet i 1949. Mellem Eidanger og Skien lå der imidlertid før dette tre parallele skinner, som gjorde det muligt at køre både smalsporede vogne og de normalsporede vogne som blev benyttet fra Brevik til Notodden og videre til Rjukan. Vestfoldbanen blev elektrificeret i 1957. Sidesporet til Brevik blev nedlagt for persontrafik i 1960'erne, senere fuldstændig nedlagt i 1980'erne med dele af banestrækningen revet op. Strækningen Porsgrunn – Norcem sementfabrikk bliver stadig brugt til godstrafik.

Opgradering 
Vestfoldbanen er under opgradering, og vil på enkelte strækninger kunne have mulighed for hastigheder på op mod 200 km/t dvs højhastighedsbane. Den nye rejsetid mellem Oslo og Tønsberg bliver på 1 time, og rejsetiden mellem Porsgrunn og Oslo skæres ned med en time i forhold til i dag.

Jernbanestrækninger i Norge
Lajka

Lajka () var én af flere herreløse russiske rumhunde. Den blev 3. november 1957 det første levende væsen i kredsløb om jorden, som passager i Sputnik 2, et sovjetisk rumfartøj. Nogle siger at Lajka var det første dyr i rummet, men andre dyr havde været i rummet under tidligere opsendelser, som dog ikke gik i kredsløb om jorden.

Ved opsendelsen var man godt klar over, at Lajka ville dø; rumkapslen havde hverken varmeskjold eller faldskærme, og det varede endnu nogle år, før det blev muligt at bringe rumskibe sikkert ned på jorden igen. Man havde dog regnet med, at Lajka ville overleve i flere dage, da der var både mad og vand nok om bord til dette.

Lajka døde dog af stress og overophedning nogle timer efter opsendelsen, sandsynligvis på grund af en fejl ved temperatursystemet om bord. Den virkelige årsag til Lajkas død blev ikke offentliggjort før mange år senere. Nogle tidligere sovjetiske videnskabsfolk har siden udtrykt beklagelse over Lajkas skæbne.

Trentemøllers musikvideo til sangen "Moan" er en hyldest til Lajka.

Noter 

Rumfart
Dyreforsøg
Berømte hunde
Omkomne ved rumfart
Ski Station

Ski station (Ski stasjon) er en jernbanestation på Østfoldbanen i Norge. I Ski deler Østfoldbanen sig i en østre linje som går via Askim og Mysen til Sarpsborg, og en vestre linje som går via Moss, Fredrikstad og Sarpsborg til Halden. 

Ski station ligger i Ski kommune. Stationen blev åbnet i 1879, og er stoppested på NSB's lokaltog fra Skøyen til Rakkestad og fra Stabekk til Moss samt endestation for lokaltog fra Stabekk. Desuden betjenes stationen af regionaltog fra Oslo S via Halden til Göteborg centralstation. Fra Ski station til Oslo S er der 24,3 km. Stationen ligger 128,9 m over havet.

I 2010 påbegyndtes opgradering af stationen i forbindelse med udbygningen af Follobanen. Opgraderingen sker i flere omgange og omfatter bedre tilgængelighed, nye perroner og nye servicebygninger.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Østfoldbanen
Etableret i 1879
Jernbanestationer i Viken
Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo

Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo (The Oslo School of Architecture and Design), forkortet AHO, tidligere Arkitekthøgskolen i Oslo, er en statslig videnskabelig højskole i Norge, som tilbyder uddannelse i arkitektur, industridesign og landskabsarkitektur. Skolen har ca 450 studerende og holder til ved Akerselva i Maridalsveien 29 i Oslo.

Historie 
AHO blev oprindeligt startet i 1945 som en linje hos Statens håndverks- og kunstindustriskole. Tidligere blev arkitekter i Norge uddannet ved NTH i Trondheim. I 1961 blev AHO en selvstændig videnskabelig højskole under navnet Statens Arkitektskole i Oslo, fra 1968 med lokaler i St. Olavsgt. 4. Skolen flyttede til nye lokaler ved Akerselva i efteråret 2001.

Den første uddannelse i industridesign i Norge, blev etableret i 1979 som et toårig efteruddannelseskursus. En fuld uddannelse blev startet i 1983. Fra 1989 var denne uddannelsen også en del af SHKS, men fra 1996 har Institut for Industridesign været indlemmet i Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo.

Enheder 
AHO er inddelt i 4 faglige institutter:Institut for arkitekturInstitut for urbanisme og landskabInstitut for form, teori og historieInstitut for industridesign

Forskeruddannelsen er organiseret som en egen faglig og administrativ enhed.
Det samme er AHOs bibliotek og AHOs værksteder.

Eksterne Henvisninger 
 Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo

Uddannelsesinstitutioner i Oslo
Grünerløkka
MANIAC I

MANIAC I (Mathematical Analyzer, Numerical Integrator, and Computer eller Mathematical Analyzer, Numerator, Integrator, and Computer, alt efter kilde) var en tidlig computer bygget på Los Alamos Scientific Laboratory under Nicholas Metropolis' ledelse. 

MANIAC I var baseret på von Neumann-arkitekturen fra den oprindelige IAS Computer, som også var forbilledet for danske DASK.
Metropolis gav maskinen dens navn i et håb om at stoppe strømmen af tåbelige forkortelser som computernavne.

MANIAC begyndte at køre i marts 1952. Blandt de programmer, som blev udviklet på computeren, var Los Alamos Chess, udviklet af Paul Stein og Mark Wells, som i 1956 blev det første program, der kunne spille et skaklignende spil. Los Alamos Chess var pga. den begrænsede regnekraft på computeren en reduceret udgave af skak med kun seks gange seks felter, uden løbere og uden en passant, bondeforvandling til løber og rokade.

I 1957 kom dens efterfølger MANIAC II, og i 1964 blev der bygget en MANIAC III på Institute for Computer Research på University of Chicago, begge to under ledelse af Nicholas Metropolis.

Datamater
Science Museum (London)

Science Museum er et museum for naturvidenskab og teknologi på Exhibition Road i South Kensington i London. Det er en del af National Museum of Science and Industry.

Det blev grundlagt i 1857 med Bennet Woodcroft som leder. Samlingen blev doneret af Royal Society of Arts og overskudslageret fra The Great Exhibition. I begyndelsen indgik det i South Kensington Museum sammen med Victoria and Albert Museum, men det blev udskilt som Museum of Patents i 1858 og Patent Office Museum i 1863. I 1865 fik den videnskabelige og teknologiske samling sit nuværende navn, mens kunstsamlingen blev overladt til Victoria and Albert. Patent Office Museum fortsatte som en selvstændig enhed til 1909, da det blev indlemmet i Science Museum. 

 
Museet har mere end 300.000 genstande i samlingen, med flere berømte udstillingsobjekter som Stephensons The Rocket, Puffing Billy, den første jetmotor, en rekonstruktion af Francis Crick og James Watsons model af DNA, nogle af de ældste bevarede dampmaskiner, et fungerende eksemplar af Charles Babbages Difference engine, Apollo 10-rumkapslen Charlie Brown (Søren Brun) og den første prototype på titusindeårsuret Clock of the Long Now. Det er flere hundrede interaktive udstillingsobjekter, og en IMAX 3D-biograf, samt Henry Wellcomes medicinhistoriske samling. 

Ud over museumsdriften er Science Museum en internationalt anerkendt forskningsinstitution. Biblioteket var indtil 1960'erne Storbritanniens nationalbibliotek for naturvidenskab, medicin og teknologi. Det drives sammen med Imperial College Londons bibliotek. Siden 2004 har bibliotekets fremtid været usikker, fordi museet er ude af stand til at betale sin del af omkostningerne.

Eksterne henvisninger 

Officiel hjemmeside

Museer i London
Videnskabsmuseer
Museer etableret i 1893
Nationaltheatret Station

Nationaltheatret Station (Nationaltheatret stasjon) er en jernbanestation som ligger under 7. juni-plassen i Oslo centrum, lige ved Nationaltheatret. Den er forbundet med T-banestationen med samme navn, med jernbanestationen liggende under T-banestationen. Nationaltheatret er Norges næst største jernbanestation målt i antal rejsende, efter Oslo Centralstation. 

Jernbanestationen ligger i Oslotunnelen mellem Skøyen Station og Oslo S, og blev åbnet 1. juni 1980. Den var den eneste undergrundsstation på det norske jernbanenet, indtil den nye Holmestrand Station åbnede i 2016.

Historie 
Indtil 1980 var jernbanenettet omkring Oslo reelt adskilt. Tog vestfra endte på Vestbanestasjonen, mens tog fra nord, øst og syd endte på Østbanestasjonen (nu Oslo S). Da Oslotunnelen åbnede blev jernbanenettet bundet sammen, og Vestbanestasjonen nedlagt. Samtidig åbnedes Nationaltheatret Station omkring 500 meter derfra. Der blev også bygget en anden station i tunnelen, Elisenberg, men der er aldrig blevet åbnet.

Oprindeligt var der kun én perron med spor på begge sider, men i 1999 blev der bygget en ny perron. Da stationen blev bygget i sin tid, var det meningen, at den skulle have haft en indgang fra vest, men den blev først etableret i forbindelse med, at stationen blev udvidet fra to til fire spor i slutningen af 1990'erne. Den vestlige indgang blev hædret med arkitekturprisen Houens Fonds Diplom i 2015.

Tidligere kørte fjerntog forbi Nationaltheatret uden at stoppe, men fra juni 2006 stopper nogle af dem ved stationen. Regionaltog, de fleste lokaltog i Osloområdet og flytoget stopper også på stationen.

Udformning 
Stationen har tre indgange: fra krydset Parkveien / Henrik Ibsens gate til vestenden af perronerne fra Munkedamsveien, og fra Studenterlunden ved Nationaltheaterbygningen i krydset Frederiks gate / Stortingsgata, de to sidste til østenden af perronerne. Gangafstanden mellem togstationen og T-banestationen er mindre end på Oslo S . 

Nationaltheatret station ligger 1,4 km fra Oslo S.

Fodnoter

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Drammenbanen
Etableret i 1980
Jernbanestationer i Oslo
Nationaltheatret

Se også Nationaltheatret Station

Nationaltheatret i Oslo er, ved siden af Den Nationale Scene og Det norske teatret, et af Norges tre hovedscener for teaterkunst. Bygningen med facader i gul maskintegl og granit blev tegnet af arkitekt Henrik Bull, som vandt en arkitektkonkurrence i 1891. Den oprindelige teatersal (Hovedscenen) er i nyrokokkostil. Derudover er der tre andre scener i bygningen: Amfiscenen, Malersalen og Bakscenen. Teatret åbnede den 1. september 1899. Bygningen blev fredet efter loven om kulturminder i 1983.

Nationaltheatrets første chef var Bjørn Bjørnson, søn af Bjørnstjerne Bjørnson. Nuværende teaterdirektør er Kristian Seltun.

Da der skulle bygges teater i Kristiania, blev det gennem flere tiår drøftet, hvor teatret skulle ligge. Teaterforkæmperne fandt hurtigt den nuværende beliggenhed ved Studenterlunden, men det måtte opgives efter hård modstand fra universitetet i samme område. I 1880 skrev universitetskollegiet, at et slot, en stortingsbygning, et universitet og et teater ikke hørte naturligt sammen, da teatrets "karakter i det hele og den virksomhed, som udgaar derfra, i selve sit Væsen saa forskjellig fra den, hvortil de trende andre er viede, at de til sammen ikke vil kunne udgjøre nogen harmonisk forbindelse". Men i de næste år opnåede norske forfattere som Ibsen og Bjørnson en international prestige, der satte universitetet helt i skyggen, og da ansøgning om et teater rejst ved Studenterlunden atter blev fremmet i 1888, med støtte fra netop Ibsen og Bjørson, gik sagen hurtigt igennem. Universitetet protesterede forgæves, men fik dog medhold i, at Nationaltheatrets indgang ikke skulle ligge mod universitetet, og at teatrets tag heller ikke måtte rage væsentligt højere op end universitetets. 

Den administrative del af Torshovteatret ligger under Nationaltheatret.

Henvisninger

Eksterne henvisninger 

 

Kultur i Oslo
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Oslo
Teatre i Norge
Datter af. Scener om en mor

Datter af er Henrik Stangerups nærgående biografi om moderen, skuespillerinden Betty Söderberg. En kvinde som forblev stjerne også efter at spotlightet var slukket – hvilket det eftertrykkeligt blev i 1940'erne pga. hendes mands sympati for nazismen.

Biografier
Andrea Palladio

Andrea Palladio (30. november 1508 – 19. august 1580) var en italiensk arkitekt.

Liv 
Han blev født Andrea di Pietro della Gondola i Padova i republikken Venedig og blev sat i lære som stenhugger. Humanisten Giangiorgio Trissino erkendte den unge mands talent, støttede ham og gav ham navnet "Palladio" efter Pallas Athene, visdommens gudinde. I 1541 besøgte han Rom og studerede oldtidens arkitektur, som gjorde et dybt indtryk på ham.

Han er berømt for sine kirker, paladser og især villaer. Mange af hans bygninger findes i eller nær hans adoptivby Vicenza. To af Venedigs store kirker San Giorgo Maggiore og Il Redentore er af Palladio.

Indflydelse 
Palladios bog I Quattro Libri dell'Architettura udtrykker hans principer: forhold, symmetri, brug af antikke modeller og gengiver bygningstegninger af mange af hans projekter. De var grundlaget for palladianismen, en vigtig bevægelse i 18. århundredes arkitektur, der beundrede Palladio og efterlignede hans former.

Arkitekter går stadig pilgrimsfærd til Palladios villaer.

Witold Rybczynskis bog The Perfect House, Det Perfekte Hus viser beundringen for ham.

Værker 
 Villa Badoer
 Villa Emo
 Villa Cornaro
 Villa Foscari "La Malcontenta"
 Villa Capra "La Rotonda"

Eksterne henvisninger 
 
 [http://www.cisapalladio.org/cisa/doc/bio_e.php?lingua=e Andrea Palladio Centrum og Museum hjemmeside] – på engelsk og italiensk

Arkitekter fra Italien
Renæssancearkitekter
Nationaltheatret Station (T-bane)

Nationaltheatret Station (Nationaltheatret stasjon) er en T-banestation som ligger under 7. juni-plassen i Oslo Centrum, lige ved Nationaltheatret. Den er forbundet med jernbanestationen med samme navn, med jernbanestationen liggende under T-banestationen. Gangafstanden mellem jernbanrstationen og T-banestationen er mindre end på Oslo S.

T-banestationen ligger på T-banens fællesstrækning mellem Majorstuen Station og Stortinget Station. Den blev åbnet 26. juni 1928 som den første undergrundsstation i Oslo. Frem til Stortinget station blev åbnet, var Nationaltheatret endestation for alle vestlige T-banelinier. Stationen befinder sig i et sving, således at perronen er buet og der kan dermed være en relativ stor afstand mellem vogn og perron enkelte steder. Stationen ligger 0,7 km fra Stortinget og ligger 5,4 meter over havet.

Noter 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1928
Holger Boland

Holger Boland (født 14. januar 1905 i København, død 11. november 1989 på Frederiksberg) var en dansk operasanger (bas), oversætter, instruktør, pædagog og inspirator, der gennem flere generationer var et kraftcentrum indenfor dansk opera.

Han debuterede som sanger på Det Kongelige Teater i 1936 som Doktor Bartolo i Figaros Bryllup og nåede i sin lange karriere at optræde i mere end 125 operaer. Som buffosanger var han suveræn, og på samme måde sprudlede hans operaoversættelser af underfundighed, ordglæde og opfindsomhed. Han var medstifter af Den Jyske Opera i 1947 og dens kunstneriske leder fra samme år. I mange år var han drivkraften bag Sommeroperaen i Den Gamle By i Århus, hvor han både medvirkede og iscenesatte mange af forestillingerne. Han virkede desuden som gæsteinstruktør i Norden og USA og havde fast tilknytning til Drottningholmsteatern ved Stockholm fra 1957.

Han har medvirket i en række danske film. Ikke mindst huskes han af mange som vagabonden Tusindfryd i Erik Ballings film Midt om Natten fra 1984.

Eksterne henvisninger 
 
 

Operasangere fra Danmark
Oversættere fra Danmark
Teaterinstruktører fra Danmark
Personer fra København
Eva Johansson

Eva Hedvig Johansson (født 25. februar 1958 i København) er en dansk operasanger (sopran).

Biografi 
Efter skolegang på Ingrid Jespersens Skole og studentereksamen i 1977, blev Eva Johansson optaget på Det Kongelige Danske Musikkonservatorium i 1977, og i 1981 fortsatte hun på Operaakademiet. Allerede i 1982 tegnede hun en femårskontrakt med Det Kongelige Teater, hvor hun sang som solist samtidig med færdiggørelse af uddannelsen. Hun debuterede i 1983 i rollen som Grevinden i Figaros Bryllup. Siden 1988 har Eva Johansson været ansat ved Deutsche Oper i Berlin. Hun har sideløbende optrådt som gæstesanger i bl.a. Israel, Spanien, Frankrig, Østrig, England, Japan og USA. I perioden 1988-1993 medvirkede hun ved Festspillene i Bayreuth, hvor hun sang Elsa i Lohengrin og Freja i Rhinguldet. Hun fik sin debut på Metropolitan Operaen i New York i 1998 som Eva i Mestersangerne i Nürnberg.

Som dramatisk sopran har hendes vigtigste roller fortrinsvis været i operaer af Richard Wagner og Richard Strauss. Hertil hører ud over de allerede nævnte Senta i Den flyvende hollænder, Elisabeth i Tannhäuser, Isolde i Tristan og Isolde, Kejserinden i Kvinden uden skygge og titelrollerne i Elektra, Salome og Ariadne på Naxos. I de senere år er hun også begyndt at synge tungere partier som f.eks. Brünhilde i både Valkyrien og Ragnarok.

Hendes optræden er kendetegnet ved stort vokalt overskud, dramatisk nerve og en stærk scenisk udstråling.

Eva Johansson har siden den 16. august 1994 været gift med østrigeren Herwig Oswalder, der er bratschist ved Deutsche Oper.

Hædersbevisninger 
 1988 Aksel Schiøtz-Prisen 
 1994 Ingrid Jespersens Legat 
 2001 Berliner Kammersängerin
 2005 Reumertprisen (Årets Sanger)

 Evajohansson.dk  Officiel hjemmeside
 Eva Johansson  på Dansk Kvindebiografisk Leksikon

Operasangere fra Danmark
Personer fra København
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Personer i Kraks Blå Bog
Sopraner
Ticho Parly

Ticho Parly (16. juli 1928 i København – 21. juni 1993 i Seattle) var en dansk operasanger (tenor), der havde en international karriere fortrinsvis som Wagner-sanger. Han debuterede i 1958 i USA som Pong i Turandot og sang derefter på tyske scener, til han i 1963 blev han ansat på Det kgl. Teater. Her sang han Florestan i Fidelio og titelpartierne i Tannhäuser og Tristan og Isolde. På Den jyske Opera sang han titelpartiet i Otello og Kong Erik i Drot og Marsk. Ved Festspillene i Bayreuth sang han Siegmund og Siegfried i Nibelungens Ring, og da Herbert von Karajan skulle grammofonindspille værket (1968-69) blev det bekendtgjort, at Parly skulle synge de to partier, men det blev imidlertid Jess Thomas (Siegfried) og Helge Briliot (Götterdämmerung). 

Operasangere fra Danmark
Mads Rasmussen (fabrikant)

Mads Rasmussen (født 9. juni 1856 i Stegsted ved Odense, død 24. april 1916) var en dansk konservesfabrikant og 1910 stifter af Faaborg Museum.

Mads Rasmussen var af teglværksfamilie. Han interesserede sig fra ung af for frugtavl og frugtvinsproduktion. Han blev tidligt medlem af "Foreningen for Udførsel af Havesager" stiftet i 1894 af Mads Johansen, Sødinge. Efter at have solgt et teglværkspatent i 1887 tilbød han foreningen for egen regning at tage på studietur til Amerika for at lære konserveringsteknik. I 1888 var han med til at starte "De Fynske Vin- og Konserves fabrikker" op. Efter en turbulent periode, der endte med en likvidation i 1892, overtog han personligt resterne under navnet "Dansk Vin- og Konservesfabrik". Han drev derefter virksomheden med stor succes.

I 1896 flyttede han med familie til Konservesgården i Faaborg og tog bolig i den lejlighed, som senere skulle blive til Faaborg Museums første lokaler. I sommeren 1905 blev han kontaktet af Privatbankens Axel Heide. Privatbanken havde en skrantende kunde i Danmarks største konservesfabrik Beauvais. Mads Rasmussen blev direktør og hovedaktionær for de sammensluttede fabrikker. Lejligheden blev til sommerbolig, og familien flyttede til Skjoldsgade 10 i København.

Det var meget belejligt for nogle unge fynske malere, som få år senere med den såkaldte bondemalerstrid forsøgte at trænge igennem det akademiske klima, der herskede i kunsten,

Mads Rasmussen fik med hjælp af arkitekten Carl Petersen omdannet sin sommerbolig til museum Faaborg Museum. Carl Petersen fik dermed skabt sit hovedværk og slået sit navn fast i offentligheden. Museet var medvirkende til at skabe den nyklassicistiske strømning.
 
Billedhuggeren Kai Nielsen har til grundlæggerens minde hugget en statue af ham, som nu står centralt i museet. Det er en statue af særegen karakter, for mæcenen Mads Rasmussen har ikke har de sædvanlige symboler for sit virke, men er omgivet af tre børn, som legende kravler rundt om benene på ham med frugter i favnen. Normalt står sådan en statue i det fri og er udført i bronze. Men her er den 2,5 meter figur gjort i slebet sort granit, som understreger den jaket, figuren bærer.

Han var Ridder af Dannebrog, byrådsmedlem i Faaborg 1900-1909, formand for Venstrevælgerforeningen i Faaborgkredsen fra dens stiftelse til 1909 og medlem af direktionen for Odense-Nørre Broby-Faaborg Banen.

Han blev den 22. maj 1895 gift med Christine R., f. 14. september 1865 i Stenstrup, datter af teglværksejer Jens Petersen og Hustru Cæcilie f. From.

Han døde den 24. april 1916, kun 59 år gammel

Se også 
 Faaborg Museum

Referencer

Kilder 
 Kraks Blaa Bog 1910
 

Personer fra Faaborg
Erhvervsfolk fra Danmark
Filantroper fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer fra Fyn
Riddere af Dannebrog
Kommunalpolitikere fra Danmark
Kunstsamlere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Mæcener fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon