kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Castrum doloris

Castrum doloris () er den offentlige fremvisning af prominente personers kiste inden begravelsen. Den viser den døde i dennes magt og vælde.

Kisten står på en katafalk under en baldakin flankeret af lys, blomsterdekorationer, æresvagt og symboler på den dødes position som kroner, kronregalier, ordener og våbenskjold.

Hvis liget ligger til fremvisning, er der tale om lit de parade.

Historie 
Skikken kan føres tilbage til pavernes begravelsesceremoniel i midten af 1300-tallet. Den havde sin storhedstid i 1600- og 1700-tallet, hvor den var tæt forbundet med barokkens glæde ved iscenesættelser og storslåede ceremonier.

I Danmark 
 
I Danmark blev castrum doloris en fast del af det kongelige begravelsesceremoniel, efter enevælden indførtes i 1660. Frederik 3. var den første konge, der lå på castrum doloris (i 1670). Kongen eller dronningen lå umiddelbart efter døden på lit de parade i de kongelige gemakker i en åben kiste. Efter et stykke tid lukkedes kisten, der blev overført til slotskirken, hvor den stod på castrum doloris.

Castrum doloris er det eneste af enevældens ceremoniel, der stort set gennemføres uændret. Det er den sidste ceremoni, hvor de danske kronregalier anvendes. Ved regentens castrum doloris vogtes kisten  af de tre sølvløver fra Rosenborg.

Sidste gang castrum doloris brugtes i Danmark, var da Prins Henrik, Dronning Margrethe d. 2.s mand, lå på castrum doloris i Christiansborg Slotskirke i tre dage i februar 2018. Derudover lå flere danske konger og dronninger på castrum doloris her. Begge dronning Margrethes forældre: Hendes far kong Frederik 9. i 1972 og hendes mor dronning Ingrid i 2000.

Siden 1900 har fire konger, to dronninger og en prins ligget på castrum doloris i Danmark. 

I 1906 kong Christian 9. og seks år efter hans søn Kong Frederik 8.. I 1947 døde Kong Christian 10. og lå på castrum doloris. Det samme skete i 1972 med Kong Frederik 9. og i 2000 Dronning Ingrid. Prins Henrik og de andre kongelige lå på castrum doloris i Christiansborgs Slotskirke.

Slotskirken bliver ofte brugt. En undtagelse er i 1952, hvor Christian 10.s dronning Alexandrine lå på castrum doloris i Sankt Lukas Stiftelsen i Hellerup, hvor hun døde.

Referencer

Eksterne henvisninger 
Der fortælles om Castrum doloris i artiklen om  Christian 5.s krone på kongehuset.dk

Død
Overgangsriter
Louis le Brocquy

Louis le Brocquy (født 10. november 1916 i Dublin, død 25. april 2012 i Dublin) var en irsk maler. Louis le Brocquys arbejde fik stor international opmærksomhed og mange anerkendelser i en karriere, der spændte over halvfjerds år for kreativ praksis. I 1956 repræsenterede han Irland på Venedig Biennalen, vandt Premio Acquisito Internationale med A Familie (National Gallery of Ireland), der efterfølgende blev optaget i den historiske udstilling Fifty Years of Modern Art Bruxelles, World Fair 1958. Samme år giftede han sig med den irske maler Anne Madden og forlod London for at arbejde i det franske Midi.

Malere fra Irland
Personer fra Dublin
Æresborgere i Dublin
Kathleen Ollerenshaw

Kathleen Mary Ollerenshaw (født 1. oktober 1912, død 10. august 2014) var en britisk matematiker og politiker.
Hun var døv fra hun var otte. Som barn elskede hun aritmetiske problemer og som nittenårig begyndte hun at studere matematik på Oxford University. Hun afsluttede sin doktorgrad i Somerville i 1945 om "Kritiske Lattices" under tilsyn af Theo Chaundy. Hun skrev fem originale videnskabelige afhandlinger for hvilke hun erhvervede en  Ph.d..

Politisk var hun konservativ, og ud over at sidde byrådet i en lang årrække, var hun også i en kort periode overborgmester i Manchester

Matematikere fra Storbritannien
Politikere fra Storbritannien
Kvindelige borgmestre
Hundredårige
Kvindelige matematikere
Peter Larsens Kaffe

Peter Larsen Kaffe er en kaffe-grossist med eget kafferisteri. Firmaet har hovedsæde i Viborg og er dels ejet af familien Bertelsen dels af den svenske familieejede virksomhed Lofberg Coffee Group.

Historie 
Firmaet blev stiftet i 2. april 1902 af grosserer Peter Larsen. Han drev en almindelig detailforretning i centrum af Viborg. Efter nogle år udvidede han forretningen, til nu også at levere kaffe i større mængder til købmand og andre handlende. I 1929 indtrådte Asmund Thorsen i firmaet. Han skulle primært stå for kafferistningen, imens Peter Larsen nu udelukkende skulle stå for grossistafdelingen. Da Peter Larsen i 1933 døde, overtog Asmund Thorsen hele firmaet og omdannede det til aktieselskab.

I 1966 indtrådte den 22-årige Kaj Bertelsen i ledelsen af sin svigerfars firma. Bertelsen og hustruen Kirsten gik i gang med at udvide firma og produktion. 14-15 andre kafferisterier er blevet opkøbt siden da.

I 1972 startede firmaet egen import af kaffe fra Brasilien, og det var startskuddet til firmaets import af hele kaffebønner fra det meste af verden. Firmaet var de første i Danmark der introducerede økologisk Fairtrade (tidl. Max Havelaar) kaffe.

Indtil 1999 var også en chokolade- og kolonialafdeling tilknyttet. Den blev solgt til konkurrenten Chokoland fra Struer.

Kafferisterierne i Skive, Randers, Århus og Esbjerg samt salgsafdelingen i Sønderborg blev i år 2000 lukket ned, og firmaet samlede alle sine aktiviteter i Viborg.
 
Familien Bertelsen havde et stykke tid været på udkig efter en partner til firmaet. I 2002 solgte de halvdelen af firmaet til koncernen bagved det svenske kaffefirma Löfbergs Lila.

3. generation i familien overtog i 2004 rollen som administrerende direktør. Kaj Bertelsen ville hellige sig Danmarks største Ferrari-samling og salg af eksklusive biler i sit firma Prestige Cars. Det blev sønnen Claus Bertelsen, der satte sig i den stol, hvor både hans far og morfar tidligere havde siddet.

Kaj Bertelsen har stadig gang på hovedkontoret og konen Kirsten Bertelsen arbejder stadig i økonomiafdelingen.

Dagbladet Børsen har i 2006, 2007 og 2008 udpeget Peter Larsens Kaffe A/S som Gazellevirksomhed.

Tidligere verdens største kaffekande 

Peter Larsens Kaffes vartegn er Danmarks største kaffekande (Madam Blå). Den er placeret ved firmaets domicil i Viborg. Kanden var indtil 2012 optaget i Guinness Rekordbog som verdens største kaffekande.

Fakta:

 Højde: 4,96 meter
 Omkreds i bund: 7,89 meter
 Diameter i bund: 2,51 meter
 Nettovægt: 1,2 tons
 Bruttovægt med kaffe: ca. 10,0 tons
 Indhold: ca. 9.400 liter (svarer til ca. 75.000 kopper kaffe)

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Peter Larsens Kaffe A/S – officiel hjemmeside

Etableret i 1902
Grossistvirksomheder i Danmark
Virksomheder i Viborg
Kaffevirksomheder i Danmark
Jørgen Lyng

Jørgen Lyng (født 7. marts 1934 i Aalborg) er en pensioneret dansk general, der var forsvarschef fra 1. november 1989 til 31. marts 1996.

Lyng er uddannet jægersoldat ved bl.a. Special Air Services elitestyrke i England, har gennemført faldskærmsuddannelse samt springleder- og rangerkursus i USA og gjort tjeneste ved Luftlandeschule i Tyskland. I 1960'erne var han som næstkommanderende med til at genoprette Jægerkorpset, og fra 1978-1982 var han underviser i divisions- og korpstaktik på Forsvarsakademiet. Han kom fra en stilling som chef for Forsvarsstaben, da han i 1989 blev udnævnt til forsvarschef. I sin tid som forsvarschef var han medlem af NATO's Militærkomité. Efter hans fratræden i havde han flere bestyrelsesposter, bl.a. i Dampskibsselskabet af 1912 A/S og A/S Dampskibsselskabet Svendborg. 

Jørgen Lyngs periode som forsvarschef var præget af, at Forsvaret i de år undergik en forvandling. En uge før hans tiltræden faldt Berlinmuren. Den kolde krig lakkede mod enden, og Forsvarets rolle blev derfor i højere grad at deltage i internationale missioner, bl.a. på Balkan. Lyng stod i spidsen for Danmarks indsats under borgerkrigen i det tidligere Jugoslavien. Han advarede samtidig mod at indsætte danske styrker i Srebrenica, hvor forholdene var for farlige. Senere var han med til at indsætte en dansk kampvognseskadron i Tuzla, hvilket var nyt i FN-sammenhæng og derfor vakte international anerkendelse.

Referencer 
  s. 284-285.

Generaler fra Danmark
Personer fra Aalborg
Danskere i 1900-tallet
Storkors af Dannebrog
Modtagere af Nordstjerneordenen
Personer i Kraks Blå Bog
Forsvarschefer fra Danmark
Sparta Hallen

Sparta Hallen tidligere den gamle B.93 tennishal, Gunnar Nu Hansens Plads 11, er en atletikhal ved Østerbro Stadion på Østerbro i København.

Sparta Hallen 

Sparta Atletik og Motion overtog hallen 1. maj 2008 og den er nu ombygget og renoveret til en ny indendørs atletikhal. 
Hallen indeholder træningsfaciliteter for atletik, omklædningsrum, klub-, mødelokaler samt klubbens kontor det såkaldte "Løbskontor".

Den gamle B.93 tennishal 
 
Opførelsen af den gamle B.93 tennishal påbegyndtes i 1910, og den blev indviet februar 1912 af det daværende kronprinspar Christian og Alexandrine. Den var Danmarks første indendørs tennishal, og er som sådan blevet fredet i 2009.. Hallens arkitekt var Søren Lemche Jacobsen (1864‐1955) og ingeniøren for jernbetonkonstruktionen var Edouard Suenson. Den er en langstrakt toetagersbygning som siden opførelsen og frem til 2008 har været benyttet som tennishal med to indendørs baner. På området lå også 20 udendørsbaner. I første omgang fik B.93 et tyveårigt lejemål på arealet af Københavns Kommune, men det blev senere forlænget til 99 år, dvs. frem til 2011.

Noter 

Østerbro
Atletikhaller i Danmark
Tennis i Danmark
Fredede bygninger, konstruktioner og anlæg i Københavns Kommune
Knud Aage Frøbert

Knud Aage Frøbert (23. januar 1927 – 16. april 2000) var en dansk journalist og jurist, der var specialist i mediejura. Han var en markant debattør i pressejuridiske spørgsmål, ligesom han udgav adskillige bøger.

Han begyndte sin journalistiske karriere på Roskilde Avis i 1945 og arbejdede fra 1946 til 1955 på Politiken. I 1954 blev han cand.jur. fra Københavns Universitet, og efter tiden på Politiken arbejdede han som dommerfuldmægtig og lektor i jura ved Aarhus Universitet. Fra 1959 var han desuden juridisk medarbejder ved Morgenavisen Jyllands-Posten. I 1962 blev han afdelingsleder på Danmarks Journalisthøjskole og i 1970 afdelingsforstander; en stilling han besad til 1997. Fra 1983-1985 var han desuden skolens prorektor.

Frøbert havde desuden en række tillidsposter. Fra 1974 til 1992 var han medlem af bestyrelsen for Morgenavisen Jyllands-Posten A/S samt af Radionævnet i samme periode. Fra 1980-1985 var han medlem af Mediekommissionen og fra 1986-1990 af Medieansvarsudvalget.

Danmarks Journalisthøjskole har opkaldt det store auditorium efter ham, der således bærer navnet "Frøberts".

Bibliografi i udvalg 
 Offentlighedsprincipper i lovgivning, administration og retspleje (1995, )
 Medieansvarsloven med kommentarer (1998, )

Eksterne henvisninger 
 

Journalister fra Danmark
Jurister fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Journalister ved Politiken
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Øbro Hallen

Øbro-Hallen også kendt som Østerbro Svømmehal er en svømmehal på Østerbro i København og er Danmarks første offentlige svømmehal. 

Svømmehallen er bygget i neoklassicistisk stil og har en jernbetonkonstruktion med hvælvet loft og ovenlys. Den er tegnet i et samarbejde mellem arkitekterne Frederik Vilhelm Hvalsøe (1883‐1958) og Arthur Karl Johann Wittmack (1878‐1965). Hallen blev åbnet i 1930 af kong Christian 10. og statsminister Thorvald Stauning.

Svømmehallen var lukket 1997-2002 hvor den blev ombygget og renoveret. Efter ombygningen er den klassiske stil med stengulve og søjler bevaret, men omklædningsrummene har fået et mere moderne præg med interiør i ædelt mørkt træ.

Kunstværk 
 
Over portalerne på facaden sidder henholdvis en badende nøgen kvinde og en mand hugget i sandsten af billedhuggeren Axel Poulsen.

Kilder 
 

Østerbro
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Københavns Kommune
Svømmehaller i Danmark
Löfbergs Lila

Löfbergs Lila er en svensk kaffe-grossist og et kafferisteri. Firmaet blev stiftet i 1906 og har hovedsæde i Karlstad. Det er ejet af familiefirmaet Anders Löfbergs kaffegrupp. Ledelsen af firmaet består nu af 3. og 4. generation af familien Löfberg.

Firmaet er et af de største indenfor deres felt i Norden. Det ejer 50 % af aktierne i det danske firma Peter Larsens Kaffe.

Eksterne henvisninger 
Löfbergs Lila – officiel hjemmeside

Fødevarevirksomheder fra Sverige
Etableret i 1906
Karlstad
Handelsvirksomheder fra Sverige
Johannes de Buchwald

Johannes de Buchwald (født 7. april 1658 i Meldorf, Ditmarsken, død 24. oktober 1738 i København) var en dansk læge og professor ved Københavns Universitet.

Buchwald begyndte tidlig at lære kirurgi hos sin morbroder, Nils Boie, der var amtsmester i København. 1680 blev han bartskærsvend. Han begav sig derefter på den sædvanlige 4-årige udenlandsrejse, som bartskærsvendene plejede at foretage, og studerede alle vegne, hvor han kom, med iver kirurgi.

1683 kom han tilbage, blev skibskirurg, men rejste snart igen til udlandet, hvor han ikke alene studerede kirurgi, men også medicin. 1689 blev han amtsmester i Købehavn, samtidig kirurg ved Kvæsthuset og vandt snart navn som en anset operatør. 1692 blev han livkirurg hos kronprinsen og fik som sådan atter lejlighed til at rejse. Endelig rejste han 1697 igen til Leyden, hvor han lod sig immatrikulere og kreere til licentiat. Han kom nu atter hjem, men var så forsigtig ikke straks at disputere for doktorgraden, men studerede tre år ved Københavns Universitet, inden han 1700 lod sig kreere til doktor.

Han blev derpå overmedikus på Kvæsthuset, 1707 kongelig livlæge, 1711 øverste feltmedikus, 1717 justitsråd og samme år professor ved universitet efter en sejrrig konkurrence.

At Buchwald har været en ualmindelig dygtig og energisk mand, fremgår tilstrækkelig af hele hans liv, der på den tid er noget ganske enestående. At en kirurg blev professor ved universitetet måtte nødvendigvis virke heldig på dette, for resultatet var, at kirurgi blev doceret ved universitetet, ikke blot på den højst overfladiske måde, hvorpå "de lærde" læger kunne gøre det, men således, at de studerende virkelig kom til at stifte bekendtskab med kirurgien. Dertil kom, at Buchwald interesserede sig meget for fødselsvidenskab og begyndte at docere denne specialitet, hvilket senere fortsattes af hans søn, Balthazar Johannes de Buchwald, der fulgte ham i professoratet, hvorved grunden lagdes til den interesse for denne gren af videnskaben, der førte til, at Danmark i den sidste halvdel af 1700-tallet fik et par af datidens betydeligste fødselshjælpere, Christian Johann Berger og Matthias Saxtorph.

Allerede 1713 havde Buchwald medvirket til oprettelse af jordemoderkommissionen. At Buchwald var en betydelig mand, fremgår også af, at han var en ven af den berømte anatom Jaques Benigne Winsløw, der på grund af sin katolske tro måtte forlade Danmark og blev professor i Paris.

Ganske særlig synes Buchwald at have haft interesse for botanik, men hvad han har præsteret i denne retning, et stort værk med tørrede planter i, er kritiseret meget skarpt og viser, at hans kundskaber på dette område har været ret mangelfulde.

Barbermanererne kunde Buchwald dog ikke ryste af sig, og han blev tit hånet, ikke mindst af Ludvig Holberg, der sigter til Buchwald, når han i Peder Paars beskriver Jens Blok.

Johannes de
Rektorer ved Københavns Universitet
Læger fra Danmark
Hans Steenbuch

Hans Steenbuch (7. juli 1664, København – 21. juni 1740) var en dansk teolog og professor ved Københavns Universitet.

Steenbuch var søn af professor Christen Steenbuch (død 1665) og blev student fra Københavns Skole 1683. Han rejste dernæst udenlands i syv år fra 1686 og besøgte Holland, England, Frankrig, Italien og Tyskland. I oktober 1689, altså mens han var i udlandet, beskikkedes han til professor i filosofi i København med udsigt til plads i Det Teologiske Fakultet. 1690 boede han i Giessen hos generalsuperintendenten, professor P.L. Hanneken, pietisternes ivrige modstander, og i hans hus kom han meget sammen med Frederik Rostgaard, med hvem han sluttede et venskab, som varede til deres alderdom.

Efter sin hjemkomst blev han 1693 professor i hebraisk. 1709 afløste han Hector Gotfred Masius som teologisk professor og bevarede denne Stilling til sin død. Han skulle have været biskop i Ribe 1731, og bestalling var allerede udfærdiget, da den tilintetgjordes, fordi han ikke kunne undværes på Det Teologiske Fakultet, hvor han på den tid var eneste professor. Han var universitetets rektor 1714-16 og 1733.

Da Missionskollegiet blev oprettet 1714, fik han straks sæde i dette og interesserede sig varmt for missionssagen. Som Summus Theologus blev han 1733 medlem af den kommission, der skulle indkalde og kræve til regnskab de af hovedstadens præster, der førte klager over, at falsk lære trivedes rundt om. Endvidere havde han stort arbejde med revisionen af den danske bibeloversættelse.

Den i 1731 på Det Kongelige Vajsenhus' forlag udgivne, meget omstridte Varnæs-Salmebog har han revideret og derefter forsynet med sit imprimatur, uagtet han senere nægtede det, formodentlig fordi hans hukommelse svigtede ham, men hans medvirkning fremgår uomtvistelig af nogle i 1895 fremdragne og trykte aktstykker.

Hans egentlige forfattervirksomhed indskrænker sig til disputatser, de fleste angående bibelrevisionen, dels en række af ikke færre end 26 afhandlinger fra årene 1710-38 angaaende læren om Kristus og i forening dannende en art kristologi på den ortodokse dogmatiks grund.

Steenbuch var ugift og øvede godgørenhed i stor udstrækning. Ved Københavns brand 1728 mistede han meget af sit eje foruden
hele sit bibliotek og sine skrevne sager. Han testamenterede sin formue til forskellige legater, deriblandt til en teolog, til fire studenter på Regensen og til Det Kongelige Vajsenhus, foruden at han funderede 10 senge i Vartov Hospital i København.

Teologer fra Danmark
Professorer fra Københavns Universitet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Poul Fechtels Hospital

Poul Fechtels Hospital eller de hamborgerske sjæleboder i København blev stiftet 1570 af Poul Fechtel, der var møntmester under Christian 3.

Han var indvandret, rimeligvis fra Hamburg, i Frederik 1.’s dage og tog ophold i Helsingør, hvorfra han 1536 blev kaldet til København for at overtage posten som møntmester i den af Christian 3. oprettede mønt i den nedlagte Sankt Clare Kirke på hjørnet af Møntergade og Gammelmønt. Han blev i denne stilling indtil 1565, da kongen takkede ham for "tro
tjeneste og godt regnskab".

Fechtel var en efter datidens forhold velstående mand, således at han endog kunne låne byen penge, og blev meget gammel. Han levede endnu 1590, men hans dødsår kendes ikke.

1570 opførte han på en af kong Frederik 2. skænket grund ved Sankt
Clare Kirke nogle boder for fattige husarme, der snart kaldtes "Poul Fechtels Boder", "Mønterboderne" eller "Hamborgerboderne". Fechtel skænkede en kapital af 3000 rigsdaler til sin stiftelse, hvilke penge stod på rente hos magistraten i Hamburg, og bestemte, at den til evig tid skulle bestyres af medlemmer af hans familie, som desuden fik forret til indlæggelse.

"Hamborgerboderne" kom derfor aldrig ind under det almindelige fattigvæsen. De lå indtil 1908 på deres oprindelige plads (Møntergade 28), om end der i tidernes løb var bortsolgt betydelige stykker af grunden. Senest 1732 var der blevet opført nye bygninger for stiftelsen. 1908 flyttede den ud i sin nyopførte bygning på Frederikssundsvej 78A. Stiftelsen fik her fribolig for 22 samt ni lejelejligheder, der førte over til friboligerne.

En skuepenge, hvoraf der findes et eksemplar i guld og et i sølv i Den Kongelige Mønt- og Medaillesamling, har bevaret Fechtels træk for eftertiden.

Københavns historie
Forsvundne bygninger, konstruktioner og anlæg i København
Stiftelser i København
Danmark i 1500-tallet
Christian Moltke

Christian Moltke er det anvendte navn om flere personer:

 Christian Moltke (politiker) (1833-1918) – dansk greve til Lystrup og Jomfruens Egede og politiker (Christian Henrik Carl Moltke)
 Christian Moltke (1895-1968) (1895-1968) – dansk lensgreve til Bregentved (Christian Frederik Gustav Moltke)
 Christian Georg Peter Moltke
Shōichi Nakagawa

Shōichi Nakagawa (japansk: 中川 昭一, Nakagawa Shōichi) (16. juli 1953 i Tokyo – 4. oktober 2009 smst.) var en japansk politiker, der var landets finansminister fra september 2008 til februar 2009. Nakagawa repræsenterede Det Liberale Demokratiske Parti.

Nakagawa dimitterede i 1978 med en juridisk kandidatgrad fra Tokyo Universitet og arbejdede efterfølgende i bankverdenen. Han blev indvalgt i Repræsentanternes Hus i 1983 og blev senere minister i alt fire gange; først landbrugsminister 1998-1999, dernæst økonomi- og erhvervsminister 2003-2005, fra 2005-2006 atter landbrugsminister og 2008-2009 finansminister. 

Han var en af premierminister Taro Asos tætte allierede, men blev tvunget til at træde tilbage som minister 17. februar 2009 efter at han ved et pressemøde med G7-finansministrene i Rom 14. februar snøvlede han uforståeligt og havde besvær med at holde sig vågen. Det fik flere til at hævde, at han var beruset. Selv hævdede han imidlertid, at han kun havde indtaget en smule vin, og at hans adfærd skyldes jetlag og at han havde indtaget for meget hostestillende medicin. 

Omstændighederne omkrings hans død er uklare, men politiet fandt ham på en seng i sit hjem.

Eksterne henvisninger 

 Shōichi Nakagawas hjemmeside

Referencer 

Politikere fra Japan
Personer fra Tokyo
Kai Dige Bach

Kai Meinert Dige Bach (født 1. januar 1936 på Nørrebro) er en dansk erhvervsleder og tidligere politiker, valgt for Det Konservative Folkeparti.

Bach fik læreplads hos Skandinavisk Motor Co. i 1953 og handelseksamen fra Niels Brock i 1959. Allerede i 1958 etablerede han Kai Dige Bach A/S, der først solgte brændsel, men som senere fik aktiviteter indenfor hvidevarehandel, bladudgivelser og charterrejser. 

Kai Dige Bachs politiske interesse begyndte allerede i de unge år, hvor han fra han var 14 til han var 16 var medlem af Danmarks Kommunistiske Ungdom. Egentlig politisk aktiv blev han dog først langt senere, og denne gang i Det Konservative Folkeparti. Han blev valgt til Herlev Kommunalbestyrelse for partiet i 1966 og var medlem frem til 1974; de første fire år som rådmand, derefter som 2. viceborgmester. Fra 1970 til 1980 var han desuden formand for Herlev Handelsforening. Landspolitisk gjorde han karriere som opstillet til Folketinget i Rødovrekredsen fra 1987. Allerede ved valget 8. september samme år opnåede han valg. Bach var medlem frem til valget 10. marts 1998, hvor han ikke genopstillede. Han var fra 1993 medlem af folketingsgruppens bestyrelse og var næstformand for Folketingets Erhvervsudvalg. I 1996 blev han Ridder af Dannebrog.

Den nuværende forretning drives forsat ud af Herlev og omhandler hovedsageligt udlejning af fast ejendom til private og erhverv. Derudover drives en tankstation.

Eva og Kai Dige Bachs lille fond  
Eva og Kai Dige Bachs lille fond blev stiftet i 2019 til Evas minde, og er aktiv indenfor foreninger, legater og fonde med sygdomsbekæmpende, sociale og velgørende formål (889910) Fonden kan IKKE søges. Fonden yder støtte blandt andet til iværksætteri, videnskabelige formål, kulturelle initiativer, navnlig i Hjortespring og omegn - og har uddelt priser til komponister, musikere, forfattere og formidlere. 

I 2022 er uddelt Hæderspris til billedhugger Stine Ring Hansen, Raadvad Fabrik - Raadvad Bronzeværksted. Tidligere er violinisten Kim Sjøgren hædret.

Kilder og eksterne henvisninger 
 Kai Dige Bachs biografi på Folketingets hjemmeside
 Kaidigebach.dk

Referencer 

Erhvervsfolk fra Danmark
Folketingsmedlemmer i 1980'erne
Folketingsmedlemmer i 1990'erne
Tidligere folketingsmedlemmer fra Det Konservative Folkeparti
Personer fra Nørrebro
Personer i Kraks Blå Bog
Riddere af Dannebrog
Viceborgmestre fra Det Konservative Folkeparti
Grosserere fra Danmark