kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henning Stærk (EP)

Henning Stærk er en EP med Henning Stærk, der blev udgivet i 1981 på Genlyd. Det var Stærks første udgivelse i eget navn og udkom mens han stadig var medlem af Gnags. 

På albummet medvirker guitaristerne Per Chr. Frost og Lars Hybel, tangentspilleren Ivan Sørensen, saxofonisten Niels Mathiasen samt Stærk selv på sang og trommer. Da Stærk i april 1981 turnerede efter udgivelsen med denne besætning afløstes han bag trommerne af Claes Antonsen. Musikken på EPen er dels amerikanske soulklassikere og dels numre skrevet af Frost, Lars Muhl og Peter A.G. Nielsen.

Spor

Medvirkende
 Henning Stærk – sang, trommer, percussion, lydmiksning, cover
 Per Chr. Frost –  guitar, bas, kor, cover
 Lars Hybel – bas, guitar
 Ivan Sørensen – orgel
 Niels Mathiasen – saxofon, piano, percussion, kor
 Ole Lauritsen – lydtekniker, lydmiksning
 Jan Tronhjem –  cover
 Mogens Laier – coverfoto

Kilder

Eksterne henvisninger
 
 Diskografi på www.henningstaerk.dk

Album fra 1981
Arthur og Maltazars hævn

Arthur og Maltazars hævn er en fransk film fra 2009, som er en blanding af spillefilm og animation co-skrevet, co-produceret og instrueret af Luc Besson, baseret på hans roman af samme titel og er stjernespækket af Freddie Highmore og Mia Farrow. EuropaCorp producerede filmen, som er det andet i Bessons Arthur-serie, efter Arthur og Minimoyserne.

Plot 

I 1963 bliver hovedperson Arthur hos sine bedsteforældre i ferien, hvorunder Bogo Matassalai (en fiktiv afrikansk samfund) tildele Arthur en række tests, herunder camouflage og miljømæssig anti-vold. Efter at have bestået disse tests, forbereder Arthur sig på at se Minimoyserne, indtil hans far beslutter sig for at tage ham og hans mor tilbage til storbyen. En edderkop giver Arthur et riskorn, som indeholder en nød-opkald, som han mener er kommet fra Minimoyserne; hvorefter Arthur vender tilbage til sine bedsteforældres hus, hvor Bogo Matassalai forsøger på at give ham Minimoysernes statur gennem et teleskop, hvilket mislykkes, og de i wrapper ham i stedet ind i vinstokke af stigende tæthed, indtil han falder i en dråbe saft i Minimoysernes Max bar.

Undervejs for at undersøge Minimoysernes tilstand, finder Betameche dem til Arthur og Max' redning, som leder Arthur til kongen, for at finde ud af at Selenia ejes af Maltazard, der er vil invadere den menneskelige verden ved at øge hans egen størrelse. Teleskopet selv bliver ødelagt i processen,  hvilket efterlader Arthur fanget i hans Minimoysernes størrelse.

Rollebesætning
 Freddie Highmore som Arthur
 Mia Farrow som Daisy
 Ronald Leroy Crawford som Archibald
 Robert Stanton som Armand
 Penelope Ann Balfour som Rose
 Jean Betote Njamba som Bogo Chef
 Bogo'er:
 Valery Koko Kingue
 Abdou Djire
 Bienvenu Kindoki
 Laurent Mendy
 Ibrahima Traore
 Aba Koita
 David Gasman som Mechanic
 Alan Fairbanks som Pump Attendant

Stemmer
 Freddie Highmore som Arthur
 Selena Gomez som Selenia. Gomez erstatter Madonna, der lagde stemme til figuren i originaludgaven.
 Lou Reed som Maltazard. Reed erstatter David Bowie, der lagde stemme til figuren i originaludgaven.
 Douglas Rand as Betameche/Clerk
 Snoop Dogg som Max
 will.i.am som Snow
 Fergie as Replay
 David Gasman som Konge/Bogo Chef
 Leslie Clack som Ferryman
 Alan Wenger som Mono Cyclop/DaVinci
 Barbara Weber Scaff som Miss Perlanapple
 Jerry di Giacomo som Proscuitto/Guard
 Paul Bandey som Miro/Unicorn Chief

Noter

Eksterne henvisninger 
 www.arthuretlesminimoys.com, arkiveret på archive.org.
 

Film instrueret af Luc Besson
Franske film fra 2009
Familiefilm fra USA
Engelsksprogede film
Sukiyaki

Sukiyaki (鋤焼 eller すき焼き) er en japansk gryderet (japansk: nabemono) bestående af papirtyndt snittet oksekød, tofu, Konnyaku-nudler, løg, kinakål og Enoki-svampe. Ingredienserne koges i sojasovs, sukker og mirin i en støbejernsgryde. Før spisningen bliver ingredienserne dyppet i en skål med pisket æg. Sukiyaki tilberedes for det meste direkte ved bordet.

Ligesom ved andre gryderetter har de enkelte japanske regioner hver deres preferencer, når det gælder tilberedning. I Kantō-regionen blandes sojasovs, sukker og mirin for eksempel i køkkenet, mens man i Kansai-regionen blander sovsen ved bordet.

Sukiyaki er ligesom fondue en ret for årets kolde dage og er ofte på menueen ved japanske Bounenkai-fester, der afholdes for at markere afslutningen på et år.

Den japanske sang Ue o muite arukou (omtrent "Når jeg løber, ser jeg op") af Kyuu Sakamoto blev lanceret i Storbritannien og USA under titlen Sukiyaki, og den blev et stort hit. Titlen blev sandsynligvis valgt, fordi den var iøjnefaldende og har ikke noget med teksten at gøre, for der står ikke noget om retten sukiyaki. Det forhindrede dog ikke Blue Diamonds i at offentliggøre en tysksproget schlager i 1963 med samme titel og melodi.

Eksterne henvisninger 

Mad fra Japan
Gryderetter
Tonkatsu

Tonkatsu (豚カツ, svinekotelet, svineschnitzel) er en japansk paneret kotelet, der minder meget om en wienerschnitzel. Det sælges ofte som teishoku (sammensat menu), hvor tonkatsuen er skåret i skiver og serveres på hvidkålsstrimler sammen med en skål ris, misosuppe og japanske tsukemono pickles. Tonkatsu spises med en speciel tonkatsu-sovs eller sojasovs. En regional variant fra Nagoya benytter en tyk miso-sovs  og er kendt som miso-katsu.

Tonkatsu er en essentiel ingrediens for retten katsudon, hvor tontatsu serveres på en skål ris sammen med halvkogte æg.

Panering sker normalt med panko, Japans udgave af rasp.

Weblinks 

 Opskrifter på tonkatsu 
 Opskrift på tonkatsu-don  (eng.)

Mad fra Japan
Miso-katsu

Miso-katsu (味噌カツ, Miso-Schnitzel) er en japansk schnitzelret (tonkatsu) med misosuppe. Miso-katsu er især populært i og omkring Nagoya, i det sydlige Gifu-præfekturet og det nordøstlige Mie-præfekturet og betegnes som en af .

Den grundliggende del udgøres som regel af en tonkatsu-teishoku (定食), dvs. en sammensat ret med snittet svineschnitzel, hvidkålsstrimler, ris og misosuppe. Som et særligt indslag benyttes der imidlertid ved miso-katsu en på hatchou-miso (八丁味噌, en sort eller mørk miso-sort, der hovedsageligt bruges i Aichi-præfekturet) baseret tyktflydende krydret sød misosovs. Miso-katsu kan også spises i form af donburi, dvs. ovenpå en skål ris.

Se også 
 Tonkatsu

Weblinks 
 Miso-katsu på Nagoya Info (engelsk) 

Mad fra Japan
Katsudon

Katsudon (カツ丼) er en japansk ret bestående af en skål ris sammen med et halvkogt æg og en sprød schnitzel. Navnet er sammensat af tonkatsu (paneret svineschnitzel) og donburi (keramikskål). 

Det er en af de mest populære donburi-retter sammen med tendon (med tempura), gyuudon (med oksekød) og oyakodon (med æg og kylling).

For japanske skoleelever og studerende er det med tiden blevet til et ritual at spise katsudon før en vigtig eksamen, da "katsu" er et homofon med udsagnsordet katsu (勝つ), der betyder "at vinde".

Eksterne henvisninger 

Mad fra Japan
Gyuudon

Gyuudon (牛丼) er en populær japansk ret, der består af en skål ris, kogt oksekød og løg i en mild sød sovs. Sovsen krydres med sojasovs og risvinen mirin. Retten serveres ofte med indlagt ingefær og misosuppe.

Navnet er sammensat af gyuu ("kvæg", kort for gyuuniku = oksekød) og don, kort for donburi, der betegner en stor skål ris med grøntsager, kød eller lignende.

Gyuudon tilbydes på mange japanske restauranter. Enkelte fast food-kæder har desuden specialiseret sig i denne ret, med Yoshinoya som den største af disse kæder i Japan. Gyuudon kan også findes i mange kinesiske byer som for eksempel Guangzhou. Den største kinesiske kæde, der har specialiseret sig i gyuudon, er Kung Fu.

11. februar 2004 måtte Yoshinoya og de fleste af deres konkurrenter indstille salget af gyuudon på grund af BSE-krisen og det efterfølgende importforbud for amerikansk oksekød. Indtil importforbudet blev ophævet i september 2006 solgte Yoshinoya i stedet en lignende ret baseret på svinekød kaldet butadon (豚丼)

Eksterne henvisninger 

Mad fra Japan
Aleksandr Rajtjev

Aleksandr Rajtjev (født 11. april 1922 i Lom - død 28. oktober 2003 i Sofia, Bulgarien) var en bulgarsk komponist, professor, lærer og rektor.

Rajtjev hører til en af Bulgariens betydelige komponister. Han studerede hos Pancho Vladigerov på Musikkonservatoriet i Sofia, hvor han tog afgangseksamen i 1947. Studerede derefter på Budapests Musikkonservatorium hos bl.a. Zoltan Kodaly (1949-1950).

Han skrev seks symfonier, orkesterværker, kammermusik, operaer, balletmusik, korværker etc. Raichev var professor i komposition og underviste på det Bulgarske Statslige Musikkonservatorium, hvor han var rektor fra 1970 til 1978. Rajtjevs anden symfoni "Den nye Prometheus" hører til et af Bulgariens fremmeste og vigtigste symfoniske værker i nyere tid. Alle hans symfonier er indspillet på lp og cd.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (Symfoni-Kantate) for blandet kor og orkester "Han dør aldrig" (1952)
 Symfoni nr. 2 "Den nye Prometheus" (1958) - for orkester
 Symfoni nr. 3 "Stræben" (1966) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (1968) - for strygeorkester
 Symfoni nr. 5 (1972) - for kammerorkester
 Symfoni nr. 6 "Liturgisk" (1994) - for orkester
 Koncert (1979) - for orkester 
 "Romantisk koncert" (1992) - for violin og orkester

Eksterne kilder/henvisninger 

 Om Alexander Raichev  på ucis.pitt.edu
 Om Alexander Raichev på musicweb-international.com

Komponister fra Bulgarien
Lærere
Rektorer
Ernst Ferdinand Klein

Ernst Ferdinand Klein (3. september 1744 i Breslau—18. marts 1810 i Berlin) var en tysk retslærd.

Klein virkede først som praktiker i Breslau, senere i Berlin. Han blev 1791 professor i Halle a. S., 1800 overtribunalretsråd i Berlin. Sammen med Carmer og Suarez står Klein i forreste række blandt de mænd, der i slutningen af 18. århundrede reorganiserede det preussiske retsvæsen; han synes at have udøvet den væsentligste indflydelse på ægteskabs- og straffebestemmelserne i den berømte preussiske landret. Foruden at udgive Vermischte Abhandlungen über Gegenstände der Gesetzgebung und Rechtspflege (1779—80) og Annalen der Gesetzgebung und Rechtsgelehrsamkeit in den Preussischen Staaten (I—XXVI, 1788—1809) skrev Klein blandt andet System des Preussischen Civilrechts (1801, I—II, nybearbejdet af von Rönne, 1830). Som kriminalist og retsfilosof påvirkedes Klein af Kant, en påvirkning, der spores i hans Grundsätze des gemeinen deutschen und preussischen peinlichen Rechts (1796, 2. oplag 1799) og Grundsätze der natürlichen Rechtswissenschaft nebst einer Geschichte derselben (1797). Klein, hvis kriminalistiske synspunkter bragte ham i heftig polemik med den opdukkende stjerne Feuerbach, offentliggjorde endvidere Sammlung merkwürdiger Rechtssprüche der Juristen-Fakultät zu Halle (I—VIII, Berlin 1796—1802) og stiftede sammen med sin meningsfælle Gallus Aloys Kleinschrod det berømte Archiv für Criminalrecht (1799), hvis sidste bind udkom 1857. I sin rektoratstale Ernst Ferdinand Klein und die unbestimmte Verurteilung ("Strafrechtliche Aufsätze und Vorträge" II, 1905, side 132 ff.) har Franz von Liszt hævdet, at allerede Klein har været en ivrig forkæmper for dette tilsyneladende så moderne retsinstitut.

Kilder 

 

Jurister fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1700-tallet
Personer fra Breslau
Italiens parlament

Italiens parlament (Italiensk: Parlamento Italiano) består af to kamre, hvis medlemmer vælges for en femårig periode. Underhuset, Camera dei Deputati (Deputeretkammeret) består af 630 medlemmer, mens overhuset, il Senato (Senatet) har 315 medlemmer. Regeringen er ansvarlig overfor begge kamre.

Tre fjerdedele af Deputeretkammerets medlemmer, det vil sige 475 medlemmer, vælges i enkeltmandskredse. De øvrige 155 deputerede vælges fra partilister i 27 valgkredse.

Senatorerne vælges fra 20 regioner i forhold til folketallet.

Eksterne henvisninger 

 Hjemmeside, parlamento.it

Italiens politik
Parlamenter
Politiske forsamlinger
Karl Gottlob Rössig

Karl Gottlob Rössig (27. december 1752 i Merseburg - 21. november 1806 i Leipzig) var en tysk jurist.

Rössig studerede 1770-1783 filosofi og retsvidenskab ved Leipzigs Universitet. Sidstnævnte år blev han magister artium og Dr. jur. sammesteds. I 1784 blev han privatdocent ved den juridiske og tillige ekstraordinær professor ved den filosofiske fakultet i Leipzig og 1793 ordentlig professor for natur- og folkeret.

Bibliografi (udvalg) 

 Beiträge zur Ökonomie (1781)
 Lehrbuch der Polizeiwissenschaft (1786)
 Litteratur der Oekonomie-, Technologie-, Polizey- und Cameralwissenschaften von dem Jahre 1790. Mit kritischen Urteilen (6 bind, 1791)
 Hand- und Lehrbuch der Politik (1804)
 Handbuch des Buchhandelsrechts, systematisch dargestellt für Rechtsgelehrte, Buchhändler und Schriftsteller (1804)

Kilder 

 Professorenkatalog der Universität Leipzig
 Journals@UrMEL

Jurister fra Tyskland
Filosoffer fra Tyskland
Ansatte ved Leipzigs Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1700-tallet
Personer fra Merseburg
Kasakhstans parlament

Kasakhstans parlament er den lovgivende forsamling i Kasakhstan.

Parlamentet består af to kamre, med i alt 124 medlemmer; Majilis (Underhuset) med 77 medlemmer valgt for en fireårig period og Senatet (Overhuset) med 47 medlemmer: 40 valgt af parlamentet og resten af præsidenten.

Eksterne henvisninger 
 hjemmeside, parlam.kz

Parlament
Parlamenter
Nursultan Naserbajev

Nursultan Äbisjuly Naserbajev (, født 6. juli 1940) er en kasakhisk politiker, der tjente som landets første præsident fra 24. april 1990 indtil hans fratræden den 19. marts 2019. Han blev udnævnt som førstesekretær for Kasakhstans Kommunistiske Parti i 1989, hvor han senere blev valgt som Kazakhstans første præsident, efter uafhængigheden fra Sovjetunionen i 1991. Han bar titlen Elbasy, hvilket betyder "Nations leder". Ved det kasakhiske præsidentvalg i april 2015, opnåede han genvalg med hele 97,7% af stemmerne. Denne mærkværdige storsejr skyldes af flere politiske observatører, at han "praktisk talt ingen modkandidater havde". 

Naserbajev er op til flere gange blevet anklaget for krænkelser af menneskerettighederne af flere menneskerettighedsorganisationer og ifølge The Guardian har han undertrykt dissens og ledet et autoritært regime. Derudover anses valgafviklingen i Kasakhstan, illegitim og unfair blandt flere internationale observatører og organisationer. I 2010 annoncerede han reformer der skulle fremme et flerpartisystem. I januar 2017 foreslog Naserbajev konstitutionelle reformer, der ville delegere noget af hans magt til Kasakhstans parlament.

Han omdøbte desuden landets hovedstad Astana til Nur-Sultan, efter hans eget fornavn i forbindelse med hans afgang som præsident. Dette varede i tre år, inden hans efterfølger valgte at ændre navnet tilbage.

Opvæskt og ungdom 
Naserbajev blev født i Chemolgan, en landsby nær Almaty, da Kasakhstan var en af republikkerne i Sovjetunionen. Hans far var en fattig arbejder, som arbejdede for en velhavende lokal familie, indtil det sovjetiske styre konfiskerede familiens landbrugsjord i 1930'erne under Joseph Stalins kollektivisme. Herefter tog faderen familien til bjergene for at udleve en nomadisk eksistens. Hans families religiøse tradition var sunni islam. 

Nazarbayevs far, Abish, undgik den obligatoriske militærtjeneste grundet af en konplikationer med sin arm, som han havde fået da han slukkede en ildebrand. I slutningen af 2. verdenskrig kom familien tilbage til landsbyen Chemolgan, hvor Nazarbayev begyndte at lære det russiske sprog. Han klarede sig godt i skolen og blev sendt til en kostskole i Kaskelen.

Efter at have gået ud af skolen tog Nazarbayev et etårigt statsfinansieret stipendium på Karagandas stålværk i Temirtau. Han brugte også tid på oplæring ved en stålfabrik i Dniprodzerzhynsk, hvilket er årsagen til at han ikke var i Temirtau, da der udbrød optøjer. I en alder af tyve år tjente han en relativt god løn på "utrolig tungt og farligt arbejde" i højovnen.

Henvisninger

Noter

Referencer

Litteratur 

Kasakhstans præsidenter
Politikere fra Kasakhstan
Pages with unreviewed translations
Johann Heinrich von Carmer

Johann Heinrich Casimir von Carmer (29. december 1721 i Kreuznach—23. maj 1801) var en tysk statsmand.

Von Carmer var fra 1750 juridisk embedsmand i Schlesien, hvor han steg til justitsminister. I 1779 udnævnte Frederik den Store von Carmer til storkansler og chef for justitsforvaltningen, hvilken stilling han hævdede også under Frederik Vilhelm II. Von Carmer har indlagt sig stor fortjeneste af reorganisationen af det preussiske retsvæsen; det var ham, der kaldte C.G. Suarez til Berlin for at tage del i det omfattende reformværk, og von Carmers energi og dygtighed skyldtes det, at arbejdet ikke led skibbrud.

Kilder 

 

Jurister fra Tyskland
Embedsmænd fra Tyskland
Politikere fra Tyskland
Tyskere i 1700-tallet
Jevgenij Losev

Jevgenij Losev (  ; født 3. februar 1979) er en russisk fodboldmålmand. Anfører for FC Tekstilshchik Ivanovo. I 2002 spillede i Premier League for FC Sjinnik Jaroslavl.

Fodboldspillere fra Rusland
Fodboldspillere fra FC Tekstilsjtjik Ivanovo
Knud Lynge

Knud Lynge (født 10. februar 1934 i Skovlunde) er en tidligere dansk cykelrytter
der kørte professionelt 1957-1961.

Som amatør kørte Lynge for den københavnske cykelklub KCK-Herlev.
 
Lynge vandt sammen med italieneren Ferdinando Terruzzi Seksdagesløbet i Aarhus 1959  foran Kay Werner Nielsen og Palle Lykke.

Eksterne kilder/henvisninger 

 

Mandlige cykelryttere fra Danmark
Lodewijk Caspar Valckenaer

Lodewijk Caspar Valckenaer (født 7. juni 1715 i Leeuwarden, død 15. marts 1785 i Leiden) var en nederlandsk filolog.

Valckenaer virkede siden 1766 som professor ved Leidens Universitet. Han virkede især som filologisk kritiker og udgav blandt andet tragedier af Euripides, Falaris' breve og de græske Bukolikeres digte. Desuden skrev han Diatribe in Euripidis perditorium dramatum reliquias (1768). Efter Valckenaers død udkom hans Opuscula philologica, critica, oratoria (2 bind, 1808—09) og Selecta ex scholis Valckenarii (2 bind, 1815—17).

Kilder 

 

Filologer fra Nederlandene
Klassiske filologer
Ansatte ved Leidens Universitet
Faglitterære forfattere fra Nederlandene
Latinske forfattere
Professorer fra Nederlandene
Charles Athanase Walckenaer

Charles Athanase Walckenaer (25. december 1771 i Paris—28. april 1852 sammesteds) var en fransk baron og lærd. 

Walckenaer, der var sekretær i Académie des inscriptions, har blandt andet skrevet Histoire de la vie et des ouvrages de La Fontaine (1820, 4. oplag 1858) og Mémoires touchant la vie et les écrits de Mme de Sévigné (6 bind, 1842—65). På den geografiske videnskabs område indlagde han sig fortjeneste ved udgivelsen af Histoire générale des voyages (21 bind, 1826—31) og Géographie ancienne, historique et comparée des gaules (3 bind, 1839, ny udgave i 2 bind 1862). Han har også skrevet et entomologisk værk Histoire naturelle des insectes (4 bind, 1836—47).

Kilder 

 

Baroner fra Frankrig
Medlemmer af Académie des inscriptions et belles-lettres
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Fransksprogede forfattere
Franskmænd i 1800-tallet
Personer fra Paris
Gottfried Thomasius

Gottfried Thomasius (26. juli 1802 i Egenhausen—24. januar 1875) var en tysk luthersk dogmatiker. Han nedstammede fra Christian Thomasius.

Thomasius virkede først som præst, men opnåede i 1842 et professorat i dogmatik i Erlangen. Han var udpræget konfessionel og en fortræffelig lærer, tillige en fremragende prædikant. Mest kendt er han som grundlægger af den moderne kenosislære. Blandt Thomasius' værker må nævnes Origenes (1837), hans dogmatik Christi Person und Werk, I—III (1852—61) og Die Dogmengeschichte der alten Kirche (1874) samt forskellige prædikensamlinger.

Kilder 

 

Teologer fra Tyskland
Ansatte ved Erlangens Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyrkiet
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet
Kongensbro

Kongensbro  er en bro over Gudenåen, der bærer Primærrute 26, der er hovedvejen mellem Århus og Viborg og Primærrute 46 mellem Silkeborg og Randers; broen ligger mellem Fårvang, Ans, Grauballe og Bjerringbro. I dag er der opstået en mindre bebyggelse omkring broen med omkring 40 husstande, som også kaldes Kongensbro.

Det er kendt at der har været bro på lokaliteten siden slutningen af 1500-tallet. Det siges at kongen på daværende tidspunkt kom gående på sydsiden af Gudenåen og gjorde stop ved færgestedet overfor det nuværende Kongensbro Kro. Kongen kunne dufte de nyrøgede ål fra kroen og beordrede straks at der skulle opføres en bro ved at anvende de egetræer der alligevel var på den sydlige del af Gudenåen, for at han nemmere kunne komme til Kroen og smage de ål han kunne dufte. Derfor hedder broen i dag Kongensbro. I 1663 blev den givet i fæste til Ebbe Gyldenstierne der var overkrigskommissær i Jylland og stiftamtmand i Viborg, efter hvilket kroen ved Kongensbro havde opnået sit kongelige privilegium til at drive værtshus, købmandshandel og samtidig huse vejfarende folk, og siden har Kongensbro Kro ligget ved broen. Kroen har også haft betydning som værtshus og overnatningssted i forbindelse med pramfarten på Gudenåen, og Trækstien går lige forbi.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Gudenådalen, Min barndomsdal, Jens Carl Laursen 1988, 
 Kroens 300 års historie  på kongensbro-kro.dk

Lokaliteter i Silkeborg Kommune
Vejbroer i Danmark
Gudenå
Luke Mably

Thomas Luke Mably (født 1. marts 1976) er en engelsk skuespiller, bedst kendt for at spille Scott Lucas i Sky One's Dream Team, Prins Edvard i The Prince and Me og White i thrilleren Exam fra 2009.

Tidlige liv 
Mably blev født i London, England. Han gik på Birmingham School of Speech and Drama.

Filmografi

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra England
Personer fra London
FC Tekstilsjtjik Ivanovo

FC Tekstilsjtjik Ivanovo () er en russisk fodboldklub med base i Ivanovo. Klubben er en af de ældste fodboldklubber i landet.

Titler 
 Sovjetunionen

 RSFSR Pokalturnering
 Vinder (2): 1940, 1986.

Eksterne links 
 Officiel hjemmeside 

Fodboldklubber i Rusland
Etableret i 1937
Ivanovo
Georg Luger

Georg Johann Luger (født 6. marts 1849 i Steinach am Brenner, død 22. december 1923 i Berlin) var en østrigsk våbendesigner.

Han er skaberen af den verdenskendte pistol Luger P08 og ammunition 9 x 19 mm Parabellum.

Våbendesigner
Personer fra Østrig
Ust-Urt-plateauet

Ust-Urt-plateauet, også skrevet Ust-Urt (kasakisk: Üstirt, turkmensk: Üstyurt, russisk: Устюрт), er et lavt plateau i Kasakhstan og Usbekistan i Centralasien. Det er en del af Turanlavningen, og ligger mellem Aralsøen og Det Kaspiske Hav. Det har et areal på omkring 200.000 km2. Det hæver sig op fra omgivelserne ved en 60-100 meter høj stenskrænt og er i de centrale dele mellem 160 og 200 meter høj. Det højeste punkt ligger 370 meter over havet. Landskabet består i det væsentligste af stenørken.

Den halvnomadiske befolkningen på plateauet lever af husdyrhold, hovedsagelig får, geder og baktriakameler.

Ørkener
Kasakhstans geografi
Usbekistans geografi