kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ørnens øje

Ørnens øje er en dansk spillefilm fra 1997, der er instrueret af Peter Flinth. Manuskriptet er skrevet af Nikolaj Scherfig efter en historie af Bjarne O. Henriksen.

Handling 

Filmen foregår i 1200-tallets i Danmark, og handler om kongesønnen Valdemar på 12 år (Valdemar den Unge). Hans far, Valdemar Sejr lærer ham at kæmpe, men ud over at lære at kæmpe med kroppen, må han også lære at bruge hovedet, så derfor bliver han sendt til Ravnsborg, da kongen drager i krig.

På Ravnsborg bor biskoppen Eskil, der ikke bryder sig om at være lærer for Valdemar, og Valdemar bryder sig heller ikke om at være på Ravnsborg, så han flygter, og får hjælp af en køkkendreng ved navn Aske.

De to bliver venner, og en dag ude i skoven ser de nogle af stormændene på egnen mødes for at planlægge et oprør mod kongen. Mellem dem er der en enøjet mand med sin ørn, men da de flygter, taber Valdemar et kors, som han har fået af sin far, så nu ved mændene at Valdemar har hørt dem. Han tager af sted for at advare sin far, og Aske tager med.

Pludselig kommer kongen uventet tilbage til Ravnsborg, men Eskil når at få kongens mænd i baghold, og tager kongen til fange, men det lykkes Valdemar og Aske at befri kongen og få straffet biskop Eskil.

Medvirkende 
 Nijas Ørnbak-Fjeldmose – Valdemar
 Lasse Baunkilde – Aske
 Maj Bockhahn Bjerregaard - Signe. 
 Lars Lohmann - Kongen
 Björn Granath - Biskop Eskil
 Bjørn Floberg - Thorsten Vinge, kaldet Den enøjede
 Torbjørn Hummel - Grev Albert
 Kristian Halken - Gert Fredløs
 Rasmus Haxen - Morten Trefinger
 Baard Owe - Broder Sune
 Hardy Rafn - Broder Grammaticus
 Asger Reher - Mikkelsen
 Folmer Rubæk - Stormand
 Steen Stig Lommer - Stormand
 Lasse Lunderskov - Kusken
 Lars Knutzon - Køkkenmester
 Gyrd Løfqvist - Borgvagt
 Hugo Øster Bendtsen - Borgvagt
 Frank Lundsgaard Gundersen - Borgvagt
 Peter Rygaard - Bondetamp
 Lise Schrøder - Sildekone
 Benny Hansen - Fangevogter
 Jens Basse Dam - Væbner
 Claus Gerving - Kongesoldat
 Kim Jansson - Stridsmand
 Jacque Lauritsen - Munk
 Frans Kannik - Munk
 Niels Henrik Sørensen - Munk
 Ole Ernst - Fortæller
 Erik Wedersøe - Den enøjedes stemme

Produktion 
Filmen blev optaget ved Asserbo Slotsruin i Nordsjælland, Eilean Donan Castle i Skotland, og Tisvilde Strand ved Tisvildeleje.

Hæder 
Filmen modtog fem priser ved Robert-uddelingen i 1998.
 Robert for årets kostumier (Manon Rasmussen) 
 Robert for årets klipper (Morten Giese)
 Robert for årets sminkør (Elisabeth Bukkehave) 
 Robert for årets manuskript (Nikolaj Scherfig) 
 Robert for årets lyd (Morten Degnbol og Stig Sparre-Ulrich)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 1997
Familiefilm fra Danmark
Dansksprogede film
Film fra Danmark (administrationskategori)
Film der foregår i middelalderen
I Wonder Who's Kissing You Now?

I Wonder Who's Kissing You Now? er en dansk film fra 1998, instrueret af Henning Carlsen. Han har også skrevet manuskriptet med Ib Lucas efter dennes roman Silhuetter.

Handling 
Vi stifter bekendtskab med Sam og hans svenske kone Laura. De blev forelskede og gift som så mange andre, men Sam er enormt jaloux anlagt, og det kommer efterhånden til at true forholdet. Igen og igen føler Sam sig bedraget, han begynder snart at tage utraditionelle metoder i brug, fordi han føler sig så sikker i sin sag, at han roligt selv kan bolle ved siden af. Enhver lille situation kan efterhånden tolkes som utroskab, det bliver så godt som umuligt at redde situationen.

Medvirkende
Tommy Kenter
Marika Lagercrantz
Lotte Andersen
Morten Grunwald
Lars Knutzon
Henrik Larsen
Thomas Bo Larsen
Marina Bouras
Karina Skands
Jette Sievertsen

Referencer

Eksterne Henvisninger 

Spillefilm fra Danmark
Danske film fra 1998
Film baseret på værker af danske forfattere
Film instrueret af Henning Carlsen
Piet Mondrian

Piet Mondrian (født 7. marts 1872, død 1. februar 1944) var en hollandsk maler, også kendt under sit egentlige navn: Pieter Cornelis Mondriaan.

Mondrian var én af foregangsmændene i udviklingen af abstraktionen i maleriet, og han var et betydningsfuldt medlem af kunstbevægelsen De Stijl. Han kaldte sin stil "neoplasticisme"; en stil han mente var baseret på harmoni mellem de rette linjer og de rene former. Denne harmoni mente han ligger uden for den synlige verden. Han kaldte mange af sine værker for kompositioner. De bestod af rektangulære former af rødt, gult, blåt, hvidt eller sort, adskilt af hverandre af tynde, sorte linjer. Han var påvirket af Kubismen.

I 1912 flyttede Mondriaan til Paris. Han ændrede sit efternavn ved at fjerne et "a" – for at markere at han havde forladt Holland, idet han ikke følte at dette lands kunstnermiljø var på niveau med hvad det burde være.

Efter ankomsten til den franske hovedstad kunne man tydeligt se påvirkningen fra kubismen samt fra Picasso og Braque. Hans malerier blev i denne periode oftere og oftere domineret af geometriske former og den perspektivforståelse, man ofte finder i kubistiske malerier. Selvom Mondrian tydeligvis var påvirket af kubismen, så han ikke denne kunstretning som sit endelige mål.

Da 1. verdenskrig brød ud i 1914, besøgte han sit hjemland. På grund af krigen var han nødsaget til at forblive i Holland og mødte her kunstnerne Theo van Doesburg og Bart van der Leck. Sidstnævnte brugte kun primærfarver i sine værker, hvilket satte sit præg på Mondrians virke. 

Han startede De Stijl bevægelsen sammen med van Doesburg.

Galleri

Eksterne henvisninger 

Malere fra Nederlandene
Hans Brüggemann

Hans Brüggemann var en nordtysk maler og billedskærer. Han blev født i Walsrode ved Hannover i 1480 og er i dag kendt for det enestående Bordesholmalter fra 1500-tallet, som blev udført til Bordesholm Kloster syd for Kiel i Holsten. Dette alter blev i 1666 flyttet til Slesvig Domkirke.
Eksperterne mener at kunne spore inspirationen fra den tyske maler Albrecht Dürer i Brüggemanns figurer.

Brüggemann døde formentlig omkring 1540 i Husum.

Eksterne henvisninger 

Tjek fødsels- og dødsår
Malere fra Tyskland
Personer med enkeltværker i Kulturkanonen
Hjerpsted Kirke

Hjerpsted Kirke ligger lidt vest for landsbyen Hjerpsted – ca. otte kilometer nord for Højer – på Hjerpsted Bakkeø, tæt ved Vadehavskysten. Den lå angiveligt oprindelig midt i sognet, hvilket vil betyde, at sognets vestgrænse må have været øen Jordsand, en hallig ca. otte kilometer fra kysten. Den har da også tidligere været beboet, men havet fortærede den efterhånden, så den i dag er helt forsvundet.

Kirken blev opført i romansk stil i 1130'erne og hørte oprindelig til Ribe Stift. I 1570'erne kom den under Slesvig Stift og kom først under Ribe Stift igen efter genforeningen 1920.

Fra den oprindelige kirke stammer kor – forlænget i 1715 – og skib i granitkvadre, mens tårnet er sengotisk. Dertil kommer et våbenhus. Tidligere var der også et sakristi, men det blev på et tidspunkt revet ned.

Alterbordets dydefigurer – håb, tro, retfærd og styrke – i relief stammer fra 1622, mens altertavlen er fra 1938-39. Ophavsmanden til tavlen er bager og billedskærer Peter L. Brodersen i Hjerpsted, der forærede den umalede egetræstavle til kirken. Døbefontens materiale er granit og er forsynet med et dåbsfad fra ca. 1650. Der er også en fontehimmel, hvor årstallet 1747 kan læses sammen med ordene: "Går hen og lærer alle folk og døber dem i Faderens og Sønnens og den Hellige Ånds navn" fra Matt 28,19.

Kirkens prædikestol stammer fra ca. 1580 og havde fem fag oprindelig, hvor hvert fag viste en dydeskikkelse. Da alterbordets relieffer blev udført blev der imidlertid tilføjet endnu en dydeskikkelse til prædikestolen, så den i dag fremstår med seks sådanne. Mod vest er der et pulpitur med 10 bemalede felter.

Eksterne kilder og henvisninger 
 Hjerpsted Kirke hos KortTilKirken.dk
 Hjerpsted Kirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Kirker i Tønder Kommune
Kirker i Ribe Stift
Kirker i Tønder Amt
Højer Kirke

Højer Kirke ligger i Højer. Den er en tufstenskirke, bygget i anden halvdel af 1200-tallet. I 1300-tallet fyldte man jord op omkring bygningen for at forebygge oversvømmelse under stormfloder, hvilket får kirken til at syne lavere end den er.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Hoejer Kirke hos KortTilKirken.dk
 Højer Kirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

 Hoejer Kirke   – hjemmeside om kirken
 Højer Kirke

Kirker i Tønder Kommune
Kirker i Ribe Stift
Kirker i Tønder Amt
Knudsgilde

Knudsgildet var et dansk gilde i middelalderen. Det første knudsgilde blev oprettet af købmænd i Slesvig by i 1200-tallet. Gilderne havde navn efter kong Knud den Store. I Flensborg, Slesvig by og en række andre byer er gildet opkaldt efter grænsejarlen Knud Lavard, der som leder af det militære forsvar boede i byen Slesvig. Knud Lavard havde selv været
medlem af et slesvigsk gilde, Edslaget. Knudsgilderne havde stor politisk og økonomisk indflydelse. I Valdemarernes tid tog de stærkt opsving i Danmark.

I Flensborg havde knudsgildet et eget alter i byens Mariekirke. Gildets retsopfattelse indebar forpligtelsen til at yde gensidig hjælp. Medlemmerne var forpligtet til at være høflige og holde gode sæder i hævd.
Efter reformationen opløstes de fleste knudsgilder, men i Skåne og Sydslesvig findes disse broderskaber stadig. For Sydslesvigs vedkommende er der dog tale om nyoprettelser af gilderne i Slesvig by og Flensborg.  Sct. Knudsgildet i Flensborg blev således (gen)oprettet i 1844 og viderefører traditionen fra det middelalderlige købmandsgilde af samme navn .

Litteratur
 Flensborg Bys historie, udgivet af Grænseforeningen og Historisk Samfund for Sønderjylland; redaktion: Holger Hjelholt, Johan Hvidtfeldt og K. Kretzschmer. Hagerup, 1953-1955, s. 246f.

Eksterne henvisninger 

 Knudsgilder i dag

Referencer 

Danmark i 1200-tallet
Danmark i middelalderen
Kultur i Flensborg
Lund
Tandslet Kirke

Tandslet Kirke ligger midt på det sydlige Als.

Kirken er opført ca. 1200. Der er tale om en såkaldt kullet kirke, dvs. uden tårn, i romansk stil. De oprindelige dele er skib, kor og apsis – sidstnævnte er dog måske lidt yngre – mens sakristi og våbenhus er blevet føjet til på et senere tidspunkt i middelalderen.

Tagrytteren, hvor der hænger en lille klokke, stammer fra 1746. Klokken blev skænket til kirken af sognepræsten Matthias Stenlås – kirkens præst 1699-1759 – og har indskriften: "Soli deo gloria". Den fungerer i dag i forbindelse med det ur, der blev anbragt på tagrytteren i 1934. I sakristiet findes en piscina til udhældning af dåbsvandet, når det blev skiftet.

Et klokkehus er anbragt øst for kirken og stammer sandsynligvis tilbage fra middelalderen og er første gang omtalt i 1589. Den blev restaureret i 1977. I klokkestablen hænger to kirkeklokker fra henholdsvis 1887 og 1922. Den ældste – og mindste – har en indskrift fra Sl 107,1:

Takker Herren thi han er god
Og hans miskundhed er evindelig

Den større klokke – 520 kg – erstattede en ældre, der i 1917 blev nedtaget og omsmeltet til krigsmateriel. Inskriptionen er her et vers af Helge Rode:

Jeg ringer Haab ved dagens Daab
Jeg ringer Fred naar Sol gaar ned

Indvendigt er kirken udsmykket med en række senmiddelalderlige kalkmalerier. Der er bl.a. en domsscene i koret, og over prædikestolen er der malet fire adelsvåben, hvoraf det ene – en ørn med stjernehoved – tilhører junkerslægten Lund, der hørte hjemme på Tandsgård i Tandslet. De øvrige er ikke identificerede, men ved et af dem ses årstallet 1480.

Prædikestolen er fra 1575, mens den tilhørende lydhimmel er fra 1680. Altertavlen er forsynet med et maleri af Jes Jessen (1743-1807), læremester for C.W. Eckersberg. Det stammer fra 1798 og motivet er Jesus i Getsemane Have. Til venstre for korbuen hænger et krucifiks, der er lavet af Jes Lind fra Øster Åbølling i Roager Sogn. Det er en gave fra Degn Palmus og hustru, der skænkede det til kirken til erindring om deres to døde sønner: Knud, der døde som sømand i 1909, og Heinrich, der som løjtnant faldt i 1916 ved Commencourt i Frankrig. En inskription på krucifiksets bagside daterer det til Langfredag, 6. april 1917.

Orgelet er fra 1863 og fremstillet af Marcussen & Søn, mens pulpituret er fra 1840'erne.

Kirkens to votivskibe er modeller af Freya – fra 1876 – og skoleskibet Danmark.

På kirkegården findes der en mindesten de 42 fra sognet, der faldt i 1. verdenskrig. Der er også en mindre mindesten for de fire danske soldater, der i forbindelse med 2. Slesvigske Krig i 1864 døde på et lazaret i Tandslet.

Eksterne henvisninger 
 Tandslet Kirke hos KortTilKirken.dk
 Tandslet Kirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Kirker i Sønderborg Kommune
Kirker i Haderslev Stift
Kirker i Sønderborg Amt
Sankt Johannes Kirke (Als)

Sankt Johannes Kirke – også kaldet Kegnæs Kirke – ligger i Sønderby på halvøen Kegnæs, Als.

Kirken blev opført i 1615 af hertug Hans den yngre af Sønderborg. Grundstenen blev nedlagt 24. juni, sankthans, og kirken er derfor opkaldt efter Johannes Døberen.
Byggestilen er en efterligning af den gamle romanske stil. Kirken er bygget på en kampstengrund og murene er røde munkesten som i nutiden er hvidkalket. Kirkebygningen består af kor og skib med tårn i vest og tag af røde teglsten.

Lofterne er overalt bjælkelofter. I tårn og skib formodenligt de oprindelige, mens loftet i koret er fornyet ved senere restaureringer. Kor og Tårnbue er runde.
I 1646 blev târnrummet indlemmet i selve kirkerummet og forsynet med bænke og i 1695 blev vâbenhuset på sydsiden bygget. l de nœste 200 år var indgangen til kirken gennem vâbenhuset.
Ved restaureringen i 1899 til 1903 blev indgangen igen som oprindeligt gennem tårnrummet.

I våbenhuset står flere gravsten over begravede inde i kirken. Den sidste begravelse inde i kirken fandt sted i 1785. Det var ejeren af Nygård, der købte sig retten til at blive begravet inde i kirken.

Kirken er restaureret og istandsat flere gange. Den fik en gennemgribende restaurering fra 1851 til 1852 og fra 1899 til 1903. 1952 blev nordpulpituret fjernet og der blev indlagt elvarme.
1986 blev kirken udsat for en brand og blev bagefter istandsat.
I 2001 fik kirken et nyt tegltag og i 2007 et nyt varmeanlæg, nye fliser i midtergangen og nordfacadens vinduer blev genåbnet.

Inventar 
En del af kirkens inventar stammer fra den efter reformationen forsvundne Sct. Nicolaj Kirke i Sønderborg. Kirkens gulve og bænke er fra 1900.

Altertavlen er en gotisk skabstavle med sidefløje fra omkring 1450. Motivet er vandringen til Golgata, hvor Jesus er ved at segne under korsets byrde, og hvor Simon af Kyrene er parat til at gribe korset. På sidefløjenes bagside er der billeder, som på visse tider af kirkeåret kunne danne et nyt alterbillede. På altertavlen er der flere andre bibelske billeder, kobberslangen i ørkenen, lsaks ofring, Kristus som den gode hyrde, apostlen Peter, Kristus med sejrsfanen.

Prædikestolen er fra Sct. Nicolaj Kirke, men himlen over den er en gave til kirken fra Johan Heinrich Kayser, Thüringen år 1683. Timeglasset på prœdikestolen tæller hele og halve timer. Alterskranken er femsidet og fra 1694. Den har rige udskæringer og på indgangslågen er der udskåret et krucifiks.

Votivskibet er en model af skoleskibet København. Skibet er bygget af en beboer på Kegnæs og skænket til kirken i 1938.

Eksterne henvisninger og kilder 
 Kegnæs Kirke
 Sankt Johannes Kirke hos KortTilKirken.dk
 Sankt Johannes Kirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Kirker i Sønderborg Kommune
Kirker i Haderslev Stift
Kirker i Sønderborg Amt
Als
Sankt Johannes Kirke

Sankt Johannes Kirke eller blot Johanneskirken er navnet på flere kirker:
 Sankt Johannes Kirke (Aarhus) – en kirke i Sankt Johannes Sogn i Aarhus Kommune
 Sankt Johannes Kirke (København) – en kirke i Simeon-Sankt Johannes Sogn i Københavns Kommune
 Sankt Johannes Kirke (Herning) – en kirke i Sankt Johannes Sogn i Herning Kommune
 Sankt Johannes Kirke (Vejle) – en kirke i Sankt Johannes Sogn i Vejle Kommune
 Sankt Johannes Kirke (Als) – en kirke i Kegnæs Sogn i Sydals Kommune
 Sankt Johannes Kirke (Esbjerg Kommune) – en metodistkirke i Esbjerg i Esbjerg Kommune
 Sankt Johannes Kirke (Svendborg Kommune) – en tidligere metodistkirke i Svendborg i Svendborg Kommune, afhændet 1996
 Johanneskirken (Greve Kommune) – en kirke i Greve Sogn i Greve Kommune
 Johanneskirken (Randers Kommune) – en kirke i Vorup Sogn i Randers Kommune
 Johanneskirken (Gladsaxe Kommune) – en romersk-katolsk kirke i Søborg i Gladsaxe Kommune
 Johanneskirken (Vejen Kommune) – en kirke i Brørup Sogn i Vejen Kommune`
 Johanneskirken (Lemvig) - en kirke i Lemvig tilhørende Lemvig og Omegns Valgmenighed.

 Sverige
 Sankt Johannes Kirke (Malmø) – en kirke i Malmø

 Tyskland
 Sankt Johannes Kirke (Før) – en kirke på Før, Sydslesvig
Hørup Kirke (Als)

Hørup Kirke ligger i Kirke Hørup på Als, ca. seks kilometer øst for Sønderborg. Kirken menes at være indviet til Sankt Jørgen.

Kirkens altertavle er sammensat af dele fra forskellige tider. De 12 apostelfigurer i midtskabet stammer således fra ca. 1425 – én af dem er udstyret med en posebog – og predellaen stammer fra 1515-1525 og fik sit nuværende predellamaleri i 1688. Nyere er derimod akantusbaldakinen – formodentlig fra 1694 – og topstykket med figurer og vinger er fra 1738.

På Museet på Sønderborg Slot findes der flere dele af kirkens middelalderlige inventar, bl.a. en 160 cm høj træfigur, der forestiller Sankt Jørgen til hest.

Eksterne henvisninger 
 Galleri med kalkmalerier fra Hørup Kirke hos kalkmalerier.dk
 Hørup Kirke hos KortTilKirken.dk
 Hørup Kirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Referencer 

Kirker i Sønderborg Kommune
Kirker i Haderslev Stift
Kirker i Sønderborg Amt
Hørup Kirke

Hørup Kirke er navnet på flere danske kirker:
 Hørup Kirke (Kjellerup) – en kirke i Hørup Sogn i Silkeborg Kommune
 Hørup Kirke (Als) – en kirke i Hørup Sogn i Sønderborg Kommune
Lysabild Kirke

Lysabild Kirke ligger i landsbyen Lysabild på det sydlige Als. Lysabild kirke er den ældste kirke på Als. Kirken er opført omkring år 1100 og før den tid antager man, at der har stået en trækirke på stedet.

Eksterne henvisninger 

 Lysabild Kirke  hos Nordens Kirker
 Lysabild Kirke hos KortTilKirken.dk
 Lysabild Kirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Kirker i Sønderborg Kommune
Kirker i Haderslev Stift
Kirker i Sønderborg Amt
Vulkan (gud)

Vulkan (også kaldet Vulcanus eller Volcanus) var i romersk mytologi smedekunstens, ildens og vulkanernes gud. Han svarer til Hefaistos i græsk mytologi og i estruskisk religion til Sethlans. Guden blev fejret hvert år 23. august til Vulcanalia.

Vulkan hører til de tidligste romerske guddomme: Skribenten Varro nævner med reference til Annales maximi, at kong Titus Tatius skal have dedikeret altre til en række guddomme, herunder Vulkan.

Etymologi 
Oprindelsen til navnet er uklart. Ifølge romersk tradition var det knyttet til latinske ord for lyn (fulgur, fulgere, fulmen), som igen menes at have forbindelse til flammer. Denne opfattelse støttes af Walter William Skeat i hans etymologiske ordbog med betydningen lustre ("glød").

Der har været foreslået, at hans navn ikke var latin, men havde forbindelse til den kretensiske gud Velchanos, gud for naturen og den anden verden. Dette er dog tilbagevist af Wolfgang Meid som værende spekulativt. I nyere tid er denne etymologiske forbindelse igen taget op af Gérard Capdeville, der ser en kontinuitet mellem den kretiske minoiske Velchanos og den estruskiske Velchans. Den minoiske guds identitet skulle være en ung guddom, ildens mester og følgesvend til den Store Gudinde.

Christian-Joseph Guyonvarc'h har foreslået en sammenhæng til det irske navn Olcan. Vasilij Abaev sammenligner navnet med det ossetiske Wærgon, en variant af Kurdalægon, en smed i Nartsagnene. Idet navnet i sin normale form er fastslået og har en klar betydning ("kurd" = smed, "on" = af familen, "Alaeg" = navn på en Nart-familie), er denne forklaring afvist af Georges Dumézil.

Tilbedelse 
Den ældste helligdom for Vulkan i Rom, kaldet Volcanal, befandt sig ved foden af Kapitol i Forum Romanum og stammede efter overleveringen fra den tidlige periode i det romerske kongerige og blev opført på stedet af Titus Tatius, sabinsk medkonge, og stammer efter traditionen fra 8. århundrede f.Kr. Det var de etruskiske haruspices' opfattelse, at Vulkans tempel skulle ligge uden for byen, og at Volcanal oprindeligt lå på eller lige uden for byens afgrænsning (Pomerium), inden romerne udvidede, så Kapitol også kom med i Rom. Ved Vucanalia blev der ofret til Vulkan 23. august. Vulkan havde også et tempel på Marsmarken; det vides at have eksisteret i 214 f.Kr.

Romerne identificerede Vulkan med den græske smedegud Hefaistos. I lighed med sit græske modstykke blev Vulkan knyttet til brugen af ild i bearbejdningen af metal. Et brudstykke af en græsk krukke med Hefaistos afbildet er fundet ved Volcanal og dateres til 6. århundrede f.Kr., og det antyder, at de to guddomme allerede var forbundet på det tidspunkt. Vulkan havde dog en tættere forbindelse til ildens destruktive evner end Hefaistos, og en af de vigtigste grunde til at tilbede Vulkan var at opmuntre guden til at undgå skadelig ild.

Guddom 
Myten siger, at hans smedje lå under vulkanen Etna på Sicilien. Han var ifølge nogle myter søn af Jupiter og Juno samt gift med Venus og Maia.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Romerske guder
Kapitæl (arkitektur)

Ordet kapitæl kommer af latin caput (= ”hoved”), dvs. søjlehoved. Betegnelsen bruges om den øverste afslutning på en søjle, en pille eller en pilaster.

Kapitælet er markant forskelligt fra søjleskaftet. Det er et vigtigt ornamentalt element, og det udføres ofte med motiver hentet fra plante- eller dyreverdenen, eller søjlehovedet forsynes simpelt hen med en pudeformet afslutning eller med volutter. Kapitælet har udviklet sig i mange retninger, som studeres inden for stilhistorien. 

I den antikke græske arkitektur blev kapitælet udformet i tre hovedtyper: den ældste, pudeformede, kaldes dorisk. Senere kom den såkaldt joniske med de sirlige volutter. Og endelig opstod den såkaldt korintiske, hvis kapitæl er udhugget med relieffer af akantusblade.

Den antikke romerske arkitektur bidrog med det toscanske og det kompositte kapitæl.

Søjler og entablement
Antikkens græske arkitektur
Romersk arkitektur
Bygningsdele
Værløse Station

Værløse Station er en S-togs-station beliggende centralt i Værløse i Furesø Kommune. Stationen åbnede sammen med Slangerupbanen (nu Hareskovbanen) 20. april 1906, og fra 25. september 1977 har den fungeret som S-togs-station.

Den nuværende Værløse Station blev bygget i 1974 som erstatning for den oprindelige stationsbygning fra 1906, der blev revet ned i 1977. Den lå på Nellikevej (tidligere: Stationsvej) ca. 400 meter vest for den nuværende station.

Beskrivelse 

Der er flere adgangsveje til stationen. En bred tunnel i vejniveau, under sporene, giver adgang dels fra Kollekollevej, og dels fra stationsforpladsen på Hareskovhvilevej, hvor stationsbygningen fra 1974 lå. Fra den modsatte ende af perronen er der adgang til Fiskebækvej og via en gang- og cykelbro videre til Læssevej. 

I forbindelse med en renovering af stationsforpladsen i 2020 blev der åbnet mod Værløse Bymidte, og stationsbygningen blev revet ned. I bygningen var der oprindeligt offentligt toilet, billetsalg, stationskiosk, et stort overdækket areal og en DSB Minibar. I nogle år op til nedrivningen, var der pizzeria (STEN & KUL) i det tidligere billetsalg og kiosk. I den tidligere DSB Minibar var der i en kort periode frisør.

Busterminal 
Busterminalen består af fem stoppesteder:
 , afsætning
  mod Kirke Værløse, Laanshøj
  mod Ørestad st./Glostrup st./Ballerup st.;  mod Måløv st.
  mod Værløse, Ryetvej;  mod Kokkedal st./Birkerød st.
  mod Allerød st.
  mod Malmparken st.

Galleri

Antal rejsende 
Ifølge Østtællingen var udviklingen i antallet af dagligt afrejsende med S-tog:

Referencer

Kilder 
 Movia terminalkort 
 Værløse Station på dsb.dk
 Passagertal 
 K.S.B. København - Slangerup Banen

S-togs-stationer
Station
Heinrich Wenck