kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Astrid Stampe Feddersen

Astrid Stampe Feddersen, født baronesse Stampe (19. december 1852 på Christinelund, Skibinge Sogn – 16. april 1930 i København) var en dansk kvinderetsforkæmper, søster til bl.a. Rigmor Stampe Bendix.

Stampe sluttede sig tidligt til kvindebevægelsen og var 1883-87 bestyrelsesmedlem i Dansk Kvindesamfund, tog aktivt del i arbejdet for kvindesagen og forfattede småskrifterne Kvindesagen (1886, andet oplag 1907) og Kan Kvindesagen og Sædelighedssagen skilles ad? (1888).

Stampe blev igen i 1903 valgt til bestyrelsen i Danske Kvindesamfund, og var formand 1913-18. Hun var sammen med Jutta Bojsen-Møller og Gyrithe Lemche en af de første Kvinder til at tale fra Skamlingsbanken ved "Det store kvindemøde" i 1912 . I 1914 ledede hun det første nordiske kvindesagsmøde i København og i 1915 så hun indførelsen af kvindernes valgret til Folketinget (hun havde i 1908 udøvet en ikke ringe indflydelse på indførelsen af deres kommunale valgret). Endelig oplevede hun at ægteskabsloven af 1924 sikrede hustruens retsstilling både med hensyn til den fælles formue og børnene, en sag, som hun havde omfattet med den største varme siden 1885. Således opnåedes fuldbyrdelsen af det mål, som hun i 1887 formede i ordene: "Kvindens lige stilling med manden i familie, samfund og stat". På sin 70 års fødselsdag i 1922 fik hun Fortjenstmedaljen i guld.

Stampe var datter af lensbaron Henrik Stampe på Stampenborg, Nysø, og havde 1881 indgået ægteskab med assistent i Indenrigsministeriet G.H.V. Feddersen (1848-1912), som i 1895 blev amtmand i Ringkjøbing Amt og 1903 stiftamtmand i Lolland-Falsters Stift.

Der findes portrætter malet af Mathias Taube og af Frants Henningsen.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 Astrid Stampe Feddersen på Kvinfo.dk (Dansk Kvindebiografisk Leksikon)
 Astrid Stampe Feddersens taler på dansketaler.dk

Modtagere af Fortjenstmedaljen i guld
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Astrid
Kvinderetsforkæmpere fra Danmark
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Baronesser fra Danmark
Takhar (provins)

Takhar-provinsen er en af Afghanistans 34 provinser. Den ligger i den nordøstlige del af landet. Administrationsbyen er Taloqan. Provinsens saltminer er en af Afghanistans største mineralforekomster.

Takhar er kendt som stedet hvor mujahedininlederen Ahmad Shah Massoud blev myrdet den 9. september 2001 formentlig af folk med tilknytning til Al-Qaeda.

De store etniske grupper i provinsen er usbekere, tadsjikerne, pashtunerne og hazarare.

Distrikter 

Provinsen Tachar er inddelt i 17 distrikter (woluswali):
 Bangi
 Baharak
 Chah Ab
 Chal
 Darqad
 Dashte-Qala
 Farkhar
 Hazar Samoch
 Ishkamish
 Kalafgan
 Khojabahwoddin
 Khwaja Ghar
 Namak Ab
 Rustaq
 Taloqan
 Warsaj
 Yangi Qala

Afghanistans provinser
Hertugdømmet Opole

Hertugdømmet Opole var et af mange schlesiske hertugdømmer, der blev regeret af Piast-slægten. Det lå i Øvre Schlesien og var opkaldt efter hovedbyen Opole.

Efter at Bolesław 1. den Høje og hans bror Mieszko 4. af Opole med støtte fra kejser Frederik Barbarossa havde overtaget deres schlesiske arv, delte de det i de to hertugdømmer Wrocław og Racibórz. Bolesław havde egentlig til hensigt testamentere Wrocław samlet til sin søn af andet ægteskab Henrik 1. den Skæggede, hvilket hans ældste søn Jarosław protesterede over. Efter lang tids strid i 1172 blev hertugdømmet Opole etableret med Jarosław som dets første hertug. Til gengæld for det forpligtede han sig til at påtage sig en gejstlig karriere, så han blev biskop af Wrocław i 1198.

Da hertug Jarosław døde i 1201, gik Opole-området tilbage til hans far Bolesław og blev for en kort periode igen en del af Wrocław. Imidlertid døde Bolesław kort efter, og i 1202 blev Opole overtaget af Bolesławs bror Mieszko 4. af Racibórz, som lagde det ind under sit eget hertugdømme, som dermed blev til det øvre schlesiske hertugdømme Opole og Racibórz. 

Efter Mieszkos barnebarn Władysław Opolskis død i 1281, opdelte hans sønner igen hertugdømmet, så Opole blev uafhængigt med Kasimir af Opole og hans bror Bolko 1. af Opole, der deltes om magten. Det skete samtidig med etableringen af hertugdømmerne Bytom og Cziesyn i det område, der tidligere udgjorde Racibórz. I 1327 blev Opole vasalstat til kongeriget Bøhmen under Johan den Blinde.

Hertugdømmet kom ud for mange grænseændringer i de følgende mange år, og oftest blev Opole indskrænket indtil midten af det 15. århundrede, hvor det begyndte at vokse igen. På et tidspunkt blev det så stort, at hertugdømmet Opole og Racibórz opstod igen under Jan 2. den Gode i 1521. Jan døde uden at have efterkommere, hvorpå Opole-linjen af Piast-slægten var uddød. Det betød, at Opole og Racibórz blev len under Bøhmens krone. Det tilfaldt nu markgreve Georg af Brandenburg-Ansbach fra Hohenzollern-slægten. Denne havde nemlig i 1522 indgået en arveaftale med Jan og fik slutteligt samtykke fra den bøhmiske konge Ferdinand 1. af Habsburg. I perioden 1645 til 1666 var lenet taget i pant af den polske Vasa-slægt, hvorefter det gik tilbage til de habsburgske bøhmiske konger. Til slut blev Opole i 1742 annekteret af kongeriget Preussen og blev en fast del heraf.

Forhenværende hertugdømmer
Schlesiske hertugdømmer
Etableret i 1172
Ophørt i 1742
Poul Pedersen

Poul Pedersen er navnet på flere personer:

 Poul Pedersen (præst) (1550-1616) – dansk skolemand og præst
 Poul Pedersen (digter) (-1697-) – dansk digter
 Poul P.M. Pedersen (1898-1983) – dansk forfatter og journalist
 Poul Pedersen (direktør) (1917-2000) – dansk ingeniør og direktør
 Poul O. Pedersen (1918-1980) – dansk amtsskatteinspektør, cand.oecon.
 Poul Trier Pedersen (1921-2012) – dansk journalist, redaktionschef i Danmarks Radio
 Poul Pedersen (filmfotograf) 1925-2003 – dansk filmfotograf
 Poul Pedersen (fotograf) (født 1928) – dansk fotograf
 Poul Pedersen (fodboldspiller) (1932-2017) – dansk fodboldspiller
 Poul Pedersen (maler) (født 1933) – dansk kunstmaler
 Poul Erik Pedersen (1947-2012) – dansk økonom
 Poul Pedersen (arkæolog) (født 1947) – dansk klassisk arkæolog

Se også 
 Poul Petersen
Slaget ved det Blå Vand (1362)

Slaget ved det Blå Vand (, ) var et slag i middelalderen, udkæmpet en gang mellem 24. september og 25. december 1362 i nærheden af Syni Vody ved den sydlige Bug mellem storfyrstendømmet Litauen og Den Gyldne Horde.

Storfyrst Algirdas drog fordel af interne forstyrrelser i den Gyldne Horde forårsaget af Khans Jani Beg og Berdi Begs død og organiserede et felttog mod dem. I 1363 rykkede Algirdas frem mellem Dneprs nedre løb og den sydlige Bug.

Litauerne og rutenerne vandt en afgørende sejr over tre af Jochid Khan Murads lokale noyan (). Sejren bragte byen Kijev og en stor del af nutidens Ukraine med det tyndt befolkede Podolien og Dykra under kontrol af det voksende storfyrstendømme Litauen. Fyrstendømmet fik samtidigt adgang til Sortehavet.

Algirdas efterlod sin søn Vladymir i Kijev. Kijev var allerede under delvis litauisk kontrol efter slaget ved Irpinfloden i begyndelsen af 1320'erne. Efter at have fået fuld kontrol over Kijev, blev Litauen direkte nabo og rival til storfyrstendømmet Moskva. Podolien blev betroet til Algirdas' nevøer og eneraler under slaget Aleksander, Yuri, Konstantin, og Fedir, sønner af Karijotas.

Noter 

Blå Vand (1362)
Blå Vand (1362)
Blå Vand (1362)
Ukraines historie
Begivenheder i 1362
Juan Burgueño

Juan Burgueño Pereira (4. februar 1923 - 21. september 1997) var en uruguayansk fodboldspiller, der med Uruguays landshold vandt guld ved VM i 1950 i Brasilien. Han var dog ikke på banen i turneringen.

Burgueño spillede på klubplan for Danubio FC i hjemlandet og Club Atlanta i Argentina.

Referencer 

Fodboldspillere fra Uruguay
Verdensmestre i fodbold
Matías González

Matías González (født 6. august 1925, død 12. maj 1984) var en uruguayansk fodboldspiller, der med Uruguays landshold vandt guld ved VM i 1950 i Brasilien. Han spillede alle uruguayanernes fire kampe i turneringen, og opnåede i alt 30 landskampe.

González spillede på klubplan for CA Cerro i hjemlandet.

Referencer 

Fodboldspillere fra Uruguay
Verdensmestre i fodbold
Sydlige Buh

Sydlige Buh (også Bug eller Boh; , ; , , oldgræsk: Hypanis) er en flod i Ukraine, der udspringer i Podoliens vestlige højland omkring 90 km vest for byen Khmelnytskyj og omkring 145 km sydøst for grænsen til Polen. Sydlige Buh flyder mod sydøst via den odessiske steppe mellem floderne Dnepr og Dnestr og udmunder i Sortehavet via Dnepr-Buh-deltaet. Floden er 806 km lang og har et afvandingsareal på 63.700 km².

Sejlbar 

Der er flodhavne i Mykolajiv og Voznesensk, og floden er sejlbar 160 km fra udløbet til havnen i Voznesensk i Mykolajiv oblast. 

I 2011 blev der offentliggjort planer om at genoplive kommerciel fragtsejlads på Sydlige Buh for at servicere den stigende eksport af korn fra Ukraine.

Broer 

Varvarivskij-broen, der er den sydligste bro over floden i Mykolaiv er en svingbro med Europas største spændvidde på 134 m.

Byer 

Større byer langs floden er Khmelnytskyj, Vínnitsja, Pervomajsk og Mykolajiv. De største bifloder er Inhul og Kodima.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Bifloder til Dnepr
Floder i Khmelnytskyj oblast
Floder i Vinnytska oblast
Floder i Odessa oblast
Floder i Kirovohrad oblast
Floder i Mykolajiv oblast
SRO-anlæg

SRO-anlæg (Styring Regulering Overvågning) er en fællesbetegnelse for et samlet elektronisk system til styring og overvågning af et automatisk anlæg, f.eks. et produktionsanlæg på en fabrik, et vandværk, et kraftværk eller et renseanlæg.

Der kan være mange forskellige enheder tilknyttet et SRO-anlæg, men de typiske komponenter er en eller flere PLC'er samt et SCADA-system  (Supervisory Control And Data Acquisition).
PLC'en er den enhed som styrer selve processen. Den har selv typisk ingen brugergrænseflade.

SCADA-systemet er operatørens interface til processen (PLC'en), og kan bestå af en eller flere SCADA'er som samler informationer op fra PLC'erne, samt et antal klienter som er operatørens adgang til processen.

Kildehenvisninger 

Automatik
William Martínez

Wílliam Pablo Martínez (13. januar 1928 – 28. december 1997) var en uruguayansk fodboldspiller, der med Uruguays landshold vandt guld ved VM i 1950 i Brasilien. Han spillede i alt 54 landskampe og scorede to mål. Han deltog også ved VM i 1954 og VM i 1962.

Martínez spillede på klubplan blandt andet for CA Peñarol og Rampla Juniors i hjemlandet.

Referencer 

Fodboldspillere fra Uruguay
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1950
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1954
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1962
Fodboldspillere fra Club Atlético Peñarol
Verdensmestre i fodbold
Óscar Míguez

Óscar Omar Miguez Antón (5. december 1927 – 19. august 2006) var en uruguayansk fodboldspiller, der med Uruguays landshold vandt guld ved VM i 1950 i Brasilien. Han spillede alle uruguayanernes fire kampe i turneringen og scorede fem mål undervejs mod titlen. I alt opnåede han 39 landskampe, hvori han scorede 27 mål. Han deltog også ved VM i 1954 i Schweiz, og var med til at vinde Copa América i 1956.

Míguez spillede på klubplan primært for CA Peñarol i hjemlandet.

Referencer 

Fodboldspillere fra Uruguay
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1950
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1954
Verdensmestre i fodbold
Fodboldspillere fra Club Atlético Peñarol
Samuel Leopold von Schmettau

Samuel Leopold von Schmettau (2. oktober 1743 i Berlin – 10. februar 1830 i Kiel) var en dansk amtmand.

Han var søn af preussisk gehejmeråd og kammerdirektør Heinrich Wilhelm von Schmettau og Friederike Wilhelmine f. von Schmettau, datter af gehejmeråd Frederik Vilhelm Schmettau. 1754 kom han til Danmark, blev året efter page og 1763 kammerpage hos kronprins Christian (VII). 1766 fik han titel af kammerjunker. 1767 tog han afsked som kammerpage hos kongen og udnævntes året efter til opvartende kammerjunker hos Arveprins Frederik. 1770 blev han kammerherre og fik 1774 bestalling som amtmand i Hytten Amt og de slesvigske domkapitelsdistrikter samt året efter over Aabenraa og Løgumkloster Amter. 1782 fik han det hvide bånd, tog 1802 afsked fra statstjenesten og flyttede til Kiel, hvor han døde ugift 10. februar 1830.

I sit otium forfattede Schmettau flere afhandlinger om Struenseeperioden, men om disses skæbne ved man intet. Hans selvbiografiske optegnelser er trykt i Preetzer Wochenblatt 1838-39. Schmettau, der var en trofast ven af Ove Høegh-Guldberg, nærede varme danske sympatier.

Kilder 
 Louis Bobé, "Samuel Leopold von Schmettau", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Alberti, Schlesw.-Holst.-Lauenb. Schriftsteller-Lex.

Amtmænd fra Slesvig
Samuel Leopold
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Personer fra Berlin
Danskere i 1700-tallet
Selvbiografer fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Rubén Morán

Rubén Morán (6. august 1930 – 3. januar 1978) var en uruguayansk fodboldspiller, der med Uruguays landshold vandt guld ved VM i 1950 i Brasilien. Han spillede én kamp i turneringen, finalesejren over Brasilien.

Morán spillede på klubplan for CA Cerro i hjemlandet.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Uruguay
Verdensmestre i fodbold
Georg Frederik von Krogh

Georg(e) Frederik von Krogh er navnet på flere personer:

 Georg Frederik von Krogh (1653-1721) – dansk-norsk officer
 Georg Frederik von Krogh (1687-1768) – dansk-norsk officer
 Georg Frederik von Krogh (1732-1818) – dansk-norsk officer
 Georg Frederik von Krogh (1777-1826) – dansk-norsk officer
 Georg Frederik von Krogh (1793-1864) – tysk senator i Goslar
 George Frederik von Krogh (publicist) (1802-1841) – norsk publicist
 George Frederik von Krogh (søofficer) (1843-1901) – norsk søofficer
TARGIT Business Intelligence

TARGIT A/S en en dansk Business Intelligence-virksomhed med hovedkvarter i Aalborg, Nordjylland, Danmark og med datterselskab, TARGIT US Inc., i Tampa, Florida, USA. TARGIT er Danmarks største udvikler af Business Intelligence, og er den førende forhandler af forretningssoftware i Danmark.

Historie 
TARGIT blev grundlagt i 1986 med CEO Morten Sandlykke som en af grundlæggerne. TARGIT startede som et softwarefirma, der tilbød løsninger til olie- og detailindustrien, men tilpassede forretningen for at imødekomme et behov for værktøjer til analysebehandling.

Morten Middelfart, Ph.d., blev udviklingsdirektør hos TARGIT i forbindelse med opkøbet af hans virksomhed Morton Systems i 1996. Herefter begyndte TARGIT at udvikle et business intelligence-værktøj. Virksomhed blev reorganiseret i oktober 2000; TARGIT A/S blev den business intelligence-virksomhed, det er i dag og markedsfører kun business intelligence-løsningen; TARGIT Decision Suite. Ifølge det uafhængige it-analysefirma Gartner, er TARGIT en af de BI-platforme, hvis vision indeholder forbrugerisme af BI. Såvel TARGIT's Apple iOS mobilversion som dets TARGIT PI (personal intelligence) tilbud er eksempler herpå. Sidstnævnte tillader brugere at uploade og dele deres rå datafiler og opnå overblik og indsigt via visualisering og navigation, men på et begrænset niveau.

TARGIT er certificeret Microsoft-partner.

Kerneprodukt 

Den første version af TARGIT Business Intelligence-teknologien blev lanceret i 1996.

For at TARGIT fungerer optimalt, skal det bruge et data warehouse med definerede dimensioner og såkaldte measures. Ifølge Gartners undersøgelse, er det mindre end 5 % af de adspurgte, der ikke har et data warehouse. Dette styrker TARGITs niche-markedssegment – og der er forholdsvis få, mindre virksomheder med højtudviklede data warehouses.

Organisation 

Ud over hovedkontoret i Danmark og datterselskabet i USA, har TARGIT distributører over hele verden. TARGIT har kontorer i Australien, Benelux, Brasilien, DACH, Grækenland, Ungarn, Italien, Malaysia, Nordtyskland, Polen, Spanien, og Storbritannien.

Referencer 

It-virksomheder i Danmark
Danske virksomheder etableret i 1986
Gottfried Wilhelm Christian von Schmettau

Gottfried Wilhelm Christian rigsgreve von Schmettau (12. juni 1752 på godset Trebbau i Mecklenburg – 25. april 1823 i København) var en dansk officer.

Han blev født i Mecklenburg, hvor faderen, dansk kammerherre og regeringsråd i Oldenburg Leopold rigsgreve von Schmettau, ejede nogle godser. I sit 8. år udnævntes Schmettau til kornet i livregiment ryttere, men først 4 år senere kom han til København for at få en militær opdragelse. Han blev 1767 ansat ved Livgarden til Hest, men hørte allerede, inden Struensee 1771 fik garderne opløst, til de «reducerede» officerer. 1772 kom han til slesvigske infanteriregiment, 1774 til jyske lette dragoner, blev ritmester og 1788 major (anciennitet fra 1781) ved Husarregimentet. Her fra kom han 1790 til slesvigske ryttere, blev 1792 oberstløjtnant og 1803 oberst i livregiment ryttere, som han kommanderede under chefens, prins Christian af Hessens, udenlandsrejse. 1806 blev han chef for jyske lette dragoner, men en måned derefter kommandør for Livgarden til Hest, hvilken post han beklædte til sin død, 25. april 1823. Under Københavns belejring 1807 deltog han i det af Ernst Peymann sammenkaldte krigsråd og fik det pinagtige hverv at overbringe kronprinsen meldingen om Københavns kapitulation. I 1809 blev han generalmajor og var designeret til som chef for en kavaleribrigade at deltage i den påtænkte overgang til Skåne. Han blev generalløjtnant 1814, Kommandør af Dannebrog 1817. Fra 1813 var Schmettau forstander for den militære manege samt i direktionen for Stutterivæsenet og Veterinærskolen. 1776 optoges han i den danske adel.

Han blev gift 1. gang 6. januar 1790 i Hørsholm med Elisabeth Alexandrine f. de Hemert (31. juli 1768 – 8. april 1793), datter af kommandør i Flåden Gisbert de Hemert; 2. gang 30. januar 1801 med Margrethe Wilhelmine f. von Stemann (5. januar 1780 – 12. januar 1865), datter af overpræsident i Altona Christian Ludwig von Stemann (1730-1813) og 2. hustru, Isabella Eleonora Dorothea f. von Schmettau (1750-1818). Med sin 2. hustru, der var dekanesse på Vallø Stift fra 1840 og til sin død, havde Schmettau bl.a. en datter, gift med minister Carl Emil Bardenfleth, og en datter, gift med minister F.F. Tillisch.

Han er begravet på Assistens Kirkegård.

Kilder 
 Johan Lesser, "Gottfried Wilhelm Christian von Schmettau", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Thaarup, Fædrenelandsk Nekrolog 1821-26.
 A. Petersen, Vallø og Omegn, s. 181.
 Historisk Tidsskrift, 5. række III, 431.
 Medd. fra Krigsark.
 Ferdinand von Krogh, Den kgl. Livgarde til Hest.

Eksterne henvisninger 
 

Gottfried Wilhelm Christian
Generalløjtnanter fra Danmark
Kommandører af 1. grad af Dannebrog
Personer i Englandskrigene fra Danmark-Norge
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Grever fra Tyskland
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kavaleriofficerer fra Danmark
Washington Ortuño

Washington Ortuño (født 13. maj 1928- 1973) er en tidligere uruguayansk fodboldspiller, der med Uruguays landshold vandt guld ved VM i 1950 i Brasilien. Han var dog ikke på banen i turneringen.

Oruño spillede på klubplan for CA Peñarol i hjemlandet.

Referencer 

Fodboldspillere fra Uruguay
Fodboldspillere fra Club Atlético Peñarol
Verdensmestre i fodbold
Woldemar Friedrich von Schmettow

Woldemar Friedrich rigsgreve von Schmettow (25. februar 1749 i Celle – 7. juli 1794 i Plön) var en dansk-tysk diplomat og litterat.

Han var anden søn af rigsgreve Woldemar Hermann von Schmettau. Allerede i hans 8. år fik faderen ham indskrevet i den danske hær, men han kom aldrig til at indtræde i den, og vel udnævntes han 1769 til generaladjudant, men det var en blot og bar hoftitel, der ikke pålagde ham militære pligter, men gav ham ret til at bære militær uniform. Derimod stod hans hu til diplomatiet, og 1767 ansattes han som legationssekretær i Madrid, 1769 forflyttedes han i samme egenskab til Warschau, blev chargé d'affaires i Dresden 1771 og udnævntes det følgende år til envoyé sammesteds. Men det viste sig snart, at han måtte fjernes derfra på grund af gæld, dersom man ville undgå yderligere skandaler. Han fik derfor afsked i februar 1773; dog lykkedes det udenrigsministeren, grev Adolph Sigfried von der Osten, at udvirke, at han endnu i 3 år kom til at oppebære sin hidtidige gage, der skulle anvendes under behørig kontrol til at betale hans gæld. Derimod måtte han give afkald på pension eller gratifikation. Senere viste det sig i øvrigt, at han også havde forgrebet sig på statens penge, der var ham betroede i embeds medfør.

Da han nu besluttede at søge tjeneste i udlandet, meddeltes der ham ligeledes afsked som generaladjudant, og han indtrådte derpå i kurpfalzisk tjeneste som gehejmeråd, men forlod den allerede året efter "på grund af strid med en anset mand". De følgende år tilbragte han på rejser og opholdt sig særlig i Paris, hvor han meget omgikkes med den senere så bekendte kardinal Rohan, 1778 vendte han tilbage til Danmark og tilbragte resten af sit liv i Plön. Hans økonomiske stilling var stadig slet, men det synes, at landgrev Carl af Hessen tog sig af ham. 1781 opnåede han at få en pension af statskassen, og 1790 udnævntes han til medlem af den plönske landret og konsistoriet, hvilke – i øvrigt ulønnede – hverv han skal have røgtet med iver og dygtighed. Mest beskæftigede han sig med litterært arbejde og vandt ikke ringe anseelse i Tyskland som politisk og statsøkonomisk forfatter. Bl.a. skrev han om de danske finanser, og 1791 udgav han et skrift, Patriotische Gedanken eines Dänen über stehende Heere, politisches Gleichgewicht und Staatsrevolution, i hvilket han udtalte, at Danmark var for fattigt og for slet befolket til at kunne holde en stående hær, gjorde affæren ved Kvistrum Bro latterlig og angreb de mænd, "der forledede Regenten til at opofre Landets Velfærd". Dette skrift pådrog ham en litterær fejde med general Johann Friedrich von und zu Mansbach, som deri fandt en fornærmelse mod landgrev Carl, og det truede endog med en duel, der dog hindredes ved Schmettaus sygdom og død 7. juli 1794.

Kilder 

 

 Kordes, Schlesw.-Holst. Schriftsteller-Lex.
 Louis Bobé, Papirer fra d. Reventlowske Familiekreds, II, 244 ff.
 Aage Friis, A. P. Bernstorff og Guldberg, s. 263.

Woldemar Friedrich
Gesandter fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Debattører fra Danmark
Nationaløkonomer fra Danmark
Nationaløkonomer fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Indisk mytologi

Indisk mytologi refererer sædvanligvis til hinduistisk mytologi, men Indien og den indiske halvø udgør ikke et sammenhængende religionsområde, men er et subkontinent hvor flere hundrede millioner mennesker bekender sig til en lang række forskellige religioner, religiøse systemer, herunder også afledte mytologier. Hinduistisk mytologi er således en undergruppe af indisk mytologi, og indisk mytologi refererer derfor også til indisk episk poesi, vedisk mytologi og buddhistisk mytologi.

Religiøs mangfoldighed 
De større religioner med rødder på det indiske subkontinent, inkl. Pakistan, er: 
 Hinduisme
 Jainisme
 Buddhisme
 Sikhisme
 Ayyavazhi

Ayyavazhi, med rødder i sydlige Indien, er egentlig en af de senere tilkomne hinduistiske religioner. De religioner som er kommet til Indien er følgende:

 Kristendom
 Jødedom
 Islam
 Parsisme
 Bahai

Foruden disse større religioner findes der også forskellige indenlandske stammereligioner, som også er vokset frem gennem flere tusinde år, har overtaget mytologisk materiale fra hinanden og således påvirket hinanden.

Kilde 
Det svenske forlæg angiver:
 Mytologi: Indisk mytologi i Nordisk Familjebok, bd. 19, spalte 153-154

Mytologi
Mytologi

no:Indisk mytologi
pl:Lista postaci z mitologii indyjskiej
sv:Indisk mytologi