kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ulv Galiciefarer

Ulv Galiciefarer ( Galicieulv<ref>Jaime Ferreiro Alemparte (1999), "" Du Arribadas af Norman og krydsede kysten af Den Iberiske Halvø,  spansk Society Medieval Studies,  p 59 </ref> ca. 1010 eller Jarl Galizu-Úlfr) var en dansk jarl og vikinghøvding berømt for sine strejftogt og plyndringer i Galicien i det tidlige 11. århundrede, måske i 1028 eller 1048 i Bermudo 3. af León og Ferdinand 1. af Leóns regeringstid. Ifølge Saxo og knytlingesaga var Galicieulv farfar til Dronning Bodil.

 Biografi 
Knýtlingesagaen fortæller, at Ulv drog på “vikingetogt i vesterled” langs Vesteuropas kyster for at erobre Galicien i Nordspanien omkring Santiago de Compostela. Denne hellige by var 997-1078 i muslimernes vold, og Ulv har været på en slags korstog. Sandsynligvis var han opslugt af at plyndre med relativt lidt modstand. Nogle legender hævder, at han tjente som lejesoldat for Romariz i angrebet på Lip Slot ved det nuværende Lugo mod Bermudo 3.. Nogle hævder endda, at Ulv tjente som lejesoldat hos grev Rodrigo Romariz og at Ulv hjalp ham med at sejre over baskerne. Plyndringerne fortsatte til Ulf blev udvist, men først efter plyndringerne af byen Redondela og klostersamfundene på øerne San Simon, Cies og Toralla. Efter hans udvisning skete der et mærkbart fald i vikingeangrebene på Galicien.

 Familie 
Ifølge Saxo Grammaticus, kom Úlfr (Norrønt: ulv) fra en adelig slægt.

Han giftede sig som ung med Bodil Haakonsdatter (f. 1014), datter af Håkon Eiriksson (Håkon Eiriksson Ladejarl). De havde en søn, Thrugot Fagerskind (1032 med tilnavnet 'bleghud' selv om hans hud ironisk nok måske var mørk). Thrugot blev garderkaptajn. Trugots datter, Bodil Thrugotsdatter (1056-1103) giftede sig med den danske konge Erik Ejegod. Parret døde på en pilgrimsfærd til det hellige land, og deres søn, Knud Lavard, blev den første slesvigske hertug.

 Referencer 

 Litteratur 
 Mercedes Arriaga Aragunde, Ulf, o viquingo galego'', Asociación Galega para a Cultura e a Ecoloxía, 2009, 

Personer fra vikingetiden
Danskere i 1000-tallet
Stephan Winkelmann

Stephan Winkelmann (født 18. oktober 1964) er den nuværende præsident og administrerende direktør i den italienske sportbilsproducent Automobili Lamborghini S.p.A..

Liv 
Stephan Winkelmann blev født i Berlin 18. oktober 1964 og voksede op i Rom, Italien. Han studerede statskundskab i Rom og fik sin titel i München. Han var i den tyske hær i 2 år som faldskærmssoldat og forlod som hæren som løjtnant.

Karriere 
I 1991 startede han sin karriere hos det tyske finansvirksomhed MLP AG. I de følgende år fokuserede han på bilindustrien og arbejdede for Mercedes-Benz og efterfølgende for Fiat fra 1994 til 2004 i marketing og salg, både i Italien og i udlandet. Han var derefter udpeget som administrerende direktør hos Fiat i Østrig, Schweiz og endelig Fiat Tyskland.

Den 1. januar 2005 blev Stephan Winkelmann udpeget til præsident og administrerende direktør hos Automobili Lamborghini S.p.A. i Sant'Agata Bolognese ved Bologna i Italien.

Priser 
I 2009 fik Stephan Winkelmann prisen af Grand Officer in the Order of Merit of the Italian Republic (Grande Ufficiale dell’Ordine al Merito della Repubblica Italiana). 
Prisen er en hyldest til Winkelmanns engagement i at relancere den italienske marque, der har opnået en førende position på den internationale bilundustri.

Den 22. maj 2014 modtog Stephan Winkelmann den højeste medalje i Order of Merit of The Italian Republic, Knight Grand Cross. Medaljen blev tildelt gennem præsidente "Motu Proprio" for de gode resultater Winkelmann har ført med sig som leder af en af de største virksomheder af Made in Italy.

Referencer

Eksterne links 
 Official homepage of Lamborghini (Italiensk/engelsk)

Erhvervsfolk fra Italien
Personer fra Berlin
Heterogen katalyse

I kemi er heterogen katalyse en form for katalyse, hvor katalysatorens fase er anderledes end for reaktanterne. I dette tilfælde referer fase ikke kun til fast, væske vs. gas, men også ublandbarer væsker som olie og vand. Størstedelen af praktisk anvendelige heterogene katalysatorer er på fast form, og størstedelen af reaktanterne er gas- eller væskeform. Heterogen katalyse er af altoverskyggende vigtighed inden for flere områder af kemi- og energiindustri. Forskning i heterogen katalyse har ved flere lejligheder udløst nobelpriser; Fritz Haber og Carl Bosch i 1918, Irving Langmuir i 1932 og Gerhard Ertl i 2007.

Referencer 

Katalyse
Carsten Sønder

Carsten Salling Sønder (født 21. februar 1944) er en dansk filminstruktør, mest kendt for spillefilmen Smukke dreng. Han har derudover instrueret en række kort-, dokumentar-, eksperimental- og spillefilm. Oprindelig uddannet som arkitekt, men siden optaget på Filmskolen, hvor han blev færdiguddannet fra manuskriptlinjen i 1989.

Eksterne henvisninger 
 

Filminstruktører fra Danmark
Ammolit

Ammolit er en opal-lignende organisk ædelsten, der primært findes langs den østlige skråninger af Rocky Mountains i Nordamerika.

Oprindelse: Største og eneste rentable kilde er St. Mary's River-regionen i det sydlige Alberta, Canada.

Kemisk sammensætning: CaCO3, calciumcarbonat som aragonit, med mindre indhold af calcit, pyrit, kisel og andre urenheder. 

Formationer: Ammonit var hårdskallede blæksprutlignende vanddyr, der levede fra den palæozoiske periode til slutningen af kridttiden, hvor de pludselig uddøde.  Ammolitskallen er en carbonatmineral ligesom andre skaldyr. For ca. 65 millioner år siden uddøde ammolit sammen med mange andre dyrearter. Ammolit-skallerne, der faldt til bunden i Alberta-regionen i Canada, blev hurtigt begravet på bunden og i millioner af år udsat for intens varme og tryk med det resultat, at calciumcarbonaten blev omdannet til aragonit.  Alberta-regionen i Canada er det eneste sted, der producerer nok GEM kvalitets ammolit til at være kommercielt rentabel. 

Usædvanlige egenskaber: Ammolit har unikke egenskaber. På grund af dets orient (lysvirkningseffekt) fra aragonit vil alle ammolit-mineraler være forskellige med en stor variation af farver og kombinationer af farver.

Farver: Stort set alle farver er mulige grundet overfladens diffraktionseffekt. Lignende ses i sæbebobler.

Slidstyrke: Hvis stenen er fattet ordentligt i smykker, er den god. Ammolit er i sig selv meget skrøbelig, men til smykkebrug er den ofte fattet på en bund af onyks og en top af syntetisk spinel for at give den hårdhed og styrke.

Gemmologiske informationer 
 Krystalsystem: Ingen
 RI: 1.52 - 1.68 (varierer afhængig det indeholdende mineral)
 Dobbeltbrydning: 0,135 - 0,145
 Optiske egenskaber: ingen
 Absorptionsspektrum: ingen 
 Vægtfylde (SG): Omkring  2,70
 Hårdhed: 4,5 - 5,5
 Klarhed: Opak
 Specielle identificerende egenskaber og test: Farver, tekstur og orient er så forskellige fra andre ædelstene at den ikke kan forveksles for det trænede øje. 
 Syntetisk: Ingen
 Imitationer: Forsøg på at immitere er ikke vellykket grundet dets unikke farver, tekstur og orient.

Eksterne henvisninger 

 Scandinavian School of Gemology
 Danish Gemological Appraisal Laboratory

Alberta
Fossiler
Mineraler
Smykkesten
Jeremias Wøldike (præst)

Jeremias Wøldike (5. juni 1819 Fåborg - 2. april 1887 Kværndrup) var en dansk frugtavler, præst og provst, som var medstifter af Almindelig Dansk Gartnerforening og dets første æresmedlem. Han opformerede og udbredte det såkaldte Skovfogedæblet fra Lou.

Interessen for frugtavl havde han fra sin far Peder Wøldike, der bl.a. var præst i Hammer Sogn på Sydsjælland.
I en aprilstorm i 1827 blæste 7 af præstegårdens største og ældste frugttræer omkuld. I hemmelighed lærte degnen den unge dreng at pode og 12 år gammel kunne han høste æbler af de de første træer han selv havde podet.
Som dreng og under sine studier foretog Jeremias lange ture i Sydsjællands skove og fik af en skovfoged forevist et vildt træ, der bar særlig smukke og røde frugter. Dette formerede han og udbredte siden under navn af Skovfogedæblet fra Lou - et kendt, meget udbredt og skattet æble.

Jeremias blev 1838 student fra Vordingborg, 1843 teologisk kandidat, derefter huslærer på Møn og kapellan et par steder, 1849 sognepræst i Skelby-Gedesby på Sydfalster, 1860 i Øster Hornum i Himmerland og 1879 sognepræst (senere provst) i Kværndrup på Fyn.
Overalt, hvor han kom hen, helligede han sig frugtavlen. På Møn såede han æblekærner, i Øster Hornum anlagde han en anselig frugtplantage, der 1879 rummede ikke mindre end 278 æble-, 243 pære-, 38 blomme- og 40 kirsebærsorter m. m.
Som forfatter virkede han kun i det små ved trykte bidrag i Dansk Havetidende og Bredsteds Pomologi (I-III, 1890-96), men i manuskriptform overlod han pomologen C. Matthiesen sit Pomologiske Levnedsløb, og andet manuskriptmateriale, som findes i Almindelig Dansk Gartnerforenings arkiv.

Familieforhold 
Jeremias Wøldike var opkaldt efter sin farfar professor i matematik ved Københavns Universitet Jeremias Wøldike og søn af sognepræst Peder Rosenstand Wøldike og hustru Dorothea Elisabeth Holst, som virkede i Hammer og senere i Tårnby.

Han blev 1854 gift med kusinen Georgine Cathrine Holst (1824-1859), en præstedatter fra Møn og som enkemand 1876 gift med en anden kusine Elise Marie Møller Holst (1833-1908), som var præstedatter fra Sydlolland. Deres fælles bedstefar Christen Mortensen Møller Holst var præst i Sorø og Randers og provst for Støvring Herred.

Kilder 
 
 Pastor Jeremias Wøldike  - smidths.dk
 Wøldikes æblehave genskabes - oster-hornum.dk
 Wøldikes have - naturkarsten.dk
 Gartner-Tidende, 1887, side. 65.
 Årbog for Hist. Samf. for Præstø Amt. XV 1926, side 88-91
 Fra Himmerland og Kjær Herred, VI, 1929, side 430-437
 H.C. Frydendahl: Kværndrup Sogn 943, side 226 ff.

Pomologer
Provster fra Danmark
Jeremias 02
Danskere i 1800-tallet
Henrik Pedersen (fodboldtræner)

Henrik Pedersen (født 2. januar 1978) er en dansk fodboldtræner. Han har tidligere været træner for bl.a. den tyske klub Eintracht Braunschweig.

Trænerkarriere 
Pedersen arbejdede som ungdomstræner i Holstebro Boldklub, Esbjerg fB og AGF, inden han i 2008 drog til udlandet for at arbejde for Red Bull-koncernens fodboldhold, først som U19 cheftræner i Red Bull Salzburg i Østrig og senere som teknisk direktør og førsteholds træner i Red Bull Ghana. Fra sommeren 2011 var Pedersen global udviklingschef for Red Bull-koncernens 5 fodboldklubber (New York Red Bull, Red Bull Brasilien, Red Bull Ghana, RB Leipzig og Red Bull Salzburg). Pedersen overtog i 2012 U18 holdet som cheftræner efter Ralf Rangnick og Gérard Houllier kom til Red Bull-koncernen.  

I juli 2014 afløste han Per Frandsen som cheftræner for HB Køge. Henrik Pedersen kan blandt andet tilskrives æren for, at HB Køge skrev kontrakt med Bruninho og Kristian Pedersen fra Ringsted - begge spillere som HB Køge efterfølgende solgte med fortjeneste til FC Nordsjælland og 1 FC Union Berlin. Efter halvandet år blev HB Køge og Henrik Pedersen enige om at ophæve samarbejdet i december 2015.

I foråret 2016 var han konsulent (cheftræner) for Vendsyssel FF, hvor han var stærkt medvirkende til at vende holdets negative stime, således at Vendsyssel FF kunne afslutte sæsonen med deres på dette tidspunkt bedste pointhøst nogensinde. 

Henrik Pedersen tiltrådte herefter stillingen som assistenttræner i den tyske 2. Bundesliga-klub 1. FC Union Berlin.  Som assistent for Jens Keller står Pedersen for det fodboldtaktiske,  analyse og udvikling af holdets spillere og tilskrives en stor del af æren for, at FC Union Berlin i sæsonen 16/17 opnåede sin bedste placering nogensinde i form af en 4. plads i 2. Bundesligaen.   Henrik har bl.a. hentet danske Kristian Pedersen til klubben.  På trods af at være det hold i 2. Bundesligaen, der havde opnået hidtil flest point i 2017, og på trods af at Union Berlin lå på fjerdepladsen med blot 5 point op til en direkte oprykningsplads, valgte ledelsen i Union Berlin at afskedige Jens Keller og Henrik Pedersen i december 2017. 

I sæsonen 2018/19 blev Henrik Pedersen træner for den netop nedrykkede tyske 3.divisionsklub Eintracht Braunschweig. Efter skuffende resultater i sæsonen blev Henrik Pedersen fyret den 10. oktober 2018.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 HB Køges trænerstab 

Fodboldtrænere fra Danmark
Ebba Busch

Ebba-Elisabeth Busch (født Busch-Christensen, 11. februar 1987 i Uppsala) er en svensk politiker som repræsenterer Kristdemokraterna. Hun er siden 18. oktober 2022 vicestatsminister i Regeringen Kristersson.  Hun har siden 25. april 2015 været partileder for Kristdemokraterna. Hun har tidligere været kommunalpolitiker i Uppsala kommun. Mellem 2013 og 2020 var hun kendt som Ebba Busch Thor på grund af sit ægteskab med Niklas Thor. 

Ebba Busch giftede sig i 2013 med Niklas Thor, fodboldspiller i Uppsalaholdet IK Sirius FK, og ægtefællerne kaldte sig efter ægteskabet for Busch Thor, men dette er ikke indført i folkeregisteret.

Hun og hendes ægtemand blev skilt i 2020, og hun hedder efter dette Ebba Busch.

Reeferencer 

Politikere fra Sverige
Personer fra Uppsala
Svenske partiledere
Medlemmer af Sveriges Riksdag
Slaget ved Uddevalla

Slaget ved Uddevalla fandt sted den 28. august 1677 tæt på Uddevalla i Bohuslän. Slaget var en del af den skånske krig, der igen var en del af den Den fransk-hollandske krig.

Slaget stod mellem en dansk-norsk hær, der var ledet af Ulrik Frederik Gyldenløve og en svensk hær, der var ledet af Magnus Gabriel De la Gardie. Slaget endte med sejr til Danmark-Norge, primært på grund af manglende erfaring blandt de svenske rekrutter og De la Gardies inkompetence.

Begivenheder i 1677
Uddevalla, Slaget ved
Uddevalla, Slaget ved
Uddevalla, Slaget ved
Uddevalla
Esens

Esens er en by og kommune i Landkreis Wittmund i den nordvestlige del af den tyske delstat Niedersachsen.
Historisk har området hørt til Harlingerland, der i 1600 blev en del af Grafschaft Ostfriesland. Siden 1885 har det hørt til Landkreis Wittmund, og den er administrationsby i Samtgemeinde Esens der blev oprettet i 1972.

Geografi 
Esens ligger oldenborgske-østfrisiske gestryk omkring 4 kilometer fra Nationalpark Niedersächsisches Wattenmeer. Byens omgivelser består af småbyer og bebyggelser . Fra havnen i landsbyen Bensersiel der ligger ud til Nordsøen er der færgeforbindelse til øen Langeoog. Landkreisens administrationsby Wittmund ligger omkring 16 kilometer mod sydøst og byen Aurich omkring 26 kilometer mod sydsydvest.

Nabokommuner 
Esens mod nordøst til kommunen Neuharlingersiel, mod sydøst til kommunen Stedesdorf, mod sydvest til Moorweg og mod vest Holtgast. Mod nord ligger Nordsøen og de Østfrisiske Øer Langeoog og Spiekeroog

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens websted. 
 Befolkning 31. december 2013 (Tabel K1020014)  Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011. Tysk hjælpeside til statistikken

Kommuner i Niedersachsen
Elitedivisionen 2014-15

Elitedivisionen 2014-15 (eller 3F-ligaen af sponsorårsager) er den bedste kvindelige fodboldrække for kvinder i Danmark. Den styres af DBU.

Stilling 
B.93/HIK/Ryparken udgik efter syv runder, hvorfor de heller ikke deltog i kvalifikationsrunden.

Referencer 

Fodboldsæson 2014-15
Elitedivisionen (fodbold)
Bottnakarl

Botnakarl eller bottnakarlarna, var fra middelalderen et tilnavn på borgere i Stockholm, som rejste til Västerbotten og Österbotten for at drive handel med bønderne der. Mange var ansete fra disse områder, som senere havde slået sig ned i Stockholm (i modsætning til landsköpmännen (landkøbmændene), som blev boende og var bønder i Norrland). Deres skibe kaldtes bottneskutor (skuder).

År 1477 omtales i en notits i Stockholms stads tänkeböcker under rubrikken Botnakarlarne, at de ikke kun bedrev handel i det øvre Bottenviken men tillige var borgere i Stockholm. De havde forbud mod at besejle Norrebotn med trusler om bøder på 40 mark, hvis de ikke havde nogen, som i deres sted var tilstede i hovedstaden. De solgte især pelse, sæl og laks i Stockholm og indtil 1482 byttede de deres varer mod korn. Bottnakarlerne gjorde også rejser til udlandet, blandt andet til Tyskland.

Den ældste notits om bottnakarlar findes i Stockholms bys jordebog. Denne er fra 1444, hvor en Hanis skrædder fra "Nörra butn" omtales. I 1465 omtales en Erik Jonsson med hjemsted i "Norrebodhnin i Roswik". Fem år senere, i 1470, omtales Torneå i en bogføringspost i Stockholms kæmnersregnskaber, da 5 mark i skat gaves af "Henrek laxekarl".

I 1480'erne bliver notiser om bottnakarlar i Stockholm stadig hyppigere. Luleåboerne dominerer, tæt fulgte af Österbottenssognene Närpes, Mustasaari (nu Korsholm) og Pedersöre. Piteå og Torneå forekommer ofte, mens sognene Umeå og Bygdeå ikke synes at have haft så tætte forbindelser med hovedstaden som de nordligere i det tidligere landskab Västerbotten.

Anledningen til, at "norrbottningar" (således kaldtes i middelalderen indbyggere fra Västerbotten og Norrbotten) skaffede sig så gode forbindelser med Stockholm, var eksistensen af det bottniska handelstvånget. Efter som det ikke var tilladet at besejle udenrigs havne fra Norrbotten, fandt mange inden for handelen virksomme fra dette område det hensigtsmæssigt at etablere sig i stapelstaden Stockholm. En følge heraf var, at mange norrbottninger modsatte sig en liberalisering af handelspolitikken. Anders Svensson Bjur fråa Bensbyn, som blev borgmester i Stockholm i 1498, var således i opposition til Sten Sture den ældre, som ville gøre det muligt for flere byer end Stockholm og Åbo at bedriva udenrigshandel.

Det må tilføjes, at også andre stockholmere end norrlændinge specialiserede sig i handelen med Bottenviken.

Litteratur
 Johan Nordlander, Norrländska samlingar, Första serien 1-6, Umeå 1990, s. 346 ff

Sveriges historie
Merier

Merja eller merier var en finsk-ugrisk folkegruppr i Rusland i vikingetiden. Merya omtales i Nestorkrøniken som en af de stammer, som gik sammen med slaverne, krivitjerne, tjuderne og vepserne og tilkaldte Rurik og hans væringer.

De ældste oplysninger om merierne stammer fra 551. Kronikøren Jordanes omtaler dem som Merens i forbindelse med, at han nævner alle folkeslag, som lød under den gotiske konge Ermanarik. Mere detaljeret skildres merierna og deres bosættelsesområder i Nestorkrøniken, hvor navnet Merja anvendes og nævnes allerede i indledningen.

Ifølge Gyula Décsy var merier et fremmed folk, som betalte skat til russerne. De havde et eget sprog. Han støtter sig hovedsagelig på Nestorkrøniken. Det fremgår, at merierne var Rostovs første indbyggere. Deres hersker var fyrst Rurik. Ifølge samme kilde deltog de i 882 i fyrst Olegs kampe ved Dnepr og 907 i hærtoget mod Konstantinopel. Det er tillige sidste gang, de omtales.

Af Nestorkrønikens beskrivelse fremgår ret klart udstrækningen af meriernes daværende bosættelsesområder "ved Rostovsjön". De har været muromernes, mariernes og mordvinernes nærmeste naboer. Man har ment at direkte sprogslægtskab har foreligget mellem merierne og marierne. Ingen spor af deres sprog har dog bevaret.

Litteratur 
 Gunnar O. Svane (oversætter): Nestors krønike. Beretningen om de Svundne År; Wormanium 1983; 
 Valev Uibopuu, Finnougrierna och deras språk; Studentlitteratur, Lund 1988; 

Volgafinner
Ruslands historie
Muromer

Muromerne er et folk, som talte et finsk-ugrisk sprog men i 1100-talet assimileredes med russere.

De ældste oplysninger om muromerne stammer fra 551. Kronikøren Jordanes omtaler dem som Mordens i forbindelse med, at han nævner alle de folk, som lød under den gotiske konge Ermanarik. Mere detaljeret skildres muromerne og deres bosættelsesområder i Nestorkrøniken, hvor navnet Murom anvendes og nævnes allerede i indledningen.

Ifølge Gyula Décsy var muromer et fremmen folk, som betalte skat til russerne. De havde et eget sprog. Han støtter sig hovedsagelig på Nestorkrøniken. Det fremgår, at byen Murom i (på venstre bred af Oka) beboedes af muromer, som sikkert også har givt byen dens navn. Deres hersker var fyrst Rurik.

Af Nestorkrønikens beskrivelse fremgår ganske klart udstrækningen af muromernes daværende bosættelsesområder.

De har været meriernes, mariernes og mordvinernes nærmeste baboer. Man har anset at direkte sprogslægtskab har foreligget mellem muromerne og mordvinerne. Ingen spor af deres sprog er dog bevaret.

Muromernes bosættelsesområder koloniseredes endegyldigt af russerne omkring midten af 900-tallet, og i forbindelse med dette forsvandt muromerne ud af historien. Fyrstendømmet Muroma eksisterede dog helt frem til 1300-tallet, da det indlemmedes i storfyrstendømmet Moskva.

Litteratur 
 Gunnar O. Svane (oversætter): Nestors krønike. Beretningen om de Svundne År; Wormanium 1983; 
 Valev Uibopuu, Finnougrierna och deras språk; Studentlitteratur, Lund 1988; 

Volgafinner
Ruslands historie
Dommeren (novelle)

Dommeren er en novellesamling af den danske forfatter Tove Ditlevsen. Novellesamlingen blev udgivet i 1948 og indeholder blandt andet novellerne, Film, Guldregn, To mand frem -, To piger, Dommeren, Erotoman, Klaveret, En æggesnaps, Ansvar, Vivienne, Danse macabre, Appelsiner, Livets spejl og Vorherrebevares!

Bøger af Tove Ditlevsen
Litteratur i 1948
Novellesamlinger
Håkon Eiriksson

Håkon Eiriksson (Håkon Eiriksson Ladejarl), (ca. 998 - ca. 1029), var søn af Erik Håkonsson Ladejarl og Gyda Svendsdatter, datter af Svend Tveskæg. Han var sønnesøn af Håkon Sigurdsson ladejarl, norsk regent fra ca 970 til 995.

Håkon fik i 1012 titlen ladejarl sammen med sin farbror Svend Håkonsson da faren Erik drog til Danmark for at deltage i Svend Tveskæg og sønnens Knuds angreb på England.  17 år gammel, i 1015, blev han indsat som rigsbestyrer (jarl over Norge) sammen med Svend Jarl, da faren tog over som jarl af Northumbria. Ladejarlerne havde sørget for at få den mægtige trønderhøvding Einar Tambeskælver til rådgiver og allieret ved at lade ham gifte sig med Erik og Svends søster Bergljot Håkonsdatter.

Hans datter Bodil blev gift med Ulv Galiciefarer.

Referencer 

Regenter af Norge
Personer fra vikingetiden
Nordmænd i 1000-tallet
Germania Inferior

Germania Inferior var en provins i Romerriget på vestbredden af Rhinen (nu det sydlige og vestlige Nederlandene, nordlige dele af Flandern og den del af Nordrhein-Westfalen i Tyskland, som ligger vest for Rhinen). Hovedstaden var Colonia Claudia Ara Agrippinensium (CCAA), nu Köln. Den lå nord for Germania Superior, og øst for Gallia Belgica. Tilnavnet "Inferior" henviser til at den lå i nedstrøms i Rhinen.

De vigtigste bosætninger i provinsen ved siden af CCAA var Castra Vetera og Colonia Ulpia Traiana (begge indenfor bygrænserne for nutidens Xanten), Coriovallum (Heerlen), Albaniana (Alphen aan den Rijn), Lugdunum Batavorum (Katwijk), Forum Hadriani (Voorburg), Ulpia Noviomagus Batavorum (Nijmegen), Trajectum ad Rhenum (Utrecht), Atuatuca Tungrorum (Tongeren) og Bona (Bonn).

Hæren i Germania Inferior, kendt fra inskriptioner som kun EX.GER.INF. (Exercitus Germania Inferior), havde flere legioner i tjeneste: af disse legioner var I Minervia og XXX Ulpia Victrix de vigtigste. Den romerske marines Classis Germanica som patruljerede Rhinen og Nordsøkysten havde sin base i Castra Vetera, senere i Colonia Agrippinensium.

De første konfrontationer mellem en romersk hær og folkene i Germania Inferior skete under Julius Cæsars gallerkrig. Cæsar invaderede regionen i år 57 f.Kr. og i de næste tre år tilintetgjorde han flere germanske stammer, blandt annet eburonene og meapierne.

Germania Inferior havde romersk bosætning siden omkring år 50 f.Kr. og var i begyndelsen en del af Gallia Belgica; den blev etableret som en romersk provins i år 90 e.Kr. og blev senere kejserlig provins.

Indlemmelsen af den store tilbageværende del af Germania øst for Rhinen var planlagt og påbegyndt indtil slaget ved Teutoburgerskoven i år 9 e.Kr., som kostede romerriget tre hele legioner, stoppet det for altid. Rhinen forblev rigets østgrænse nord for Moseldalen. Germania Inferior var under stadig trussel fra de germanske stammer øst for, men også indre oprør som Bataviernes oprør i 69 e.Kr forekom. Området var et af de første, som blev offer for rigets nedgang og blev overfaldet af Frankere i 275 og måtte opgives i løbet af 300-tallet.

Se også 
 Erobringen af Germania Inferior

Litteratur 
 Lendering, Jona: De randen van de aarde. De Romeinen tussen Schelde en Maas, (2000 Amsterdam)

Eksterne henvisninger 
 Livius.org: Germania inferior 
 Blaeu Atlas Germania Inferior

Germanien
Byer og territorier i Romerriget