Euromajdan

Euromajdan () eller Majdan Opstanden var en række demonstrationer og uroligheder, der begyndte den 21. november 2013 på pladsen Majdan Nezalezjnosti i Ukraines hovedstad, Kyiv. Den primære årsag til, at demonstrationerne og urolighederne udbrød skete følge af Janukovitj-regeringens beslutning, om ikke at underskrive en associeringsaftale mellem Den Europæiske Union og Ukraine – men derimod suspendere forhandlingerne med EU midlertidigt. I stedet valgt Janukovitj-regeringen efterfølgende at etablere tættere bånd med Rusland og Den Eurasiske Økonomiske Union, idet Janukovitj d. 17 december 2013 i Moskva – mens massive demonstrationer udspillede sig i Kyiv – underskrev en aftale med den russiske præsident Putin.

Euromajdan var karakteriseret af både fredelige demonstrationer og kampagner, men ligeledes civil ulydighed, voldelig interaktioner med politi og politiske modstandere samt besættelse af administrative regeringsbygning. Særligt den sidste periode af Euromajdan, som er kendt som Majdan-revolution (undertiden også benævnt Værdighedens Revolution), var karakteriseret af yderst voldelige og dødelige sammenstød mellem Euromajdan-protesterer og politiet. Over en periode på tre dage fra d. 18. februar til d. 20. februar mistede hele 91 mennesker således livet, heriblandt 78 protesterer og 13 politifolk. I alt mistede ca. 130 livet i forbindelse med Euromajdan.

De voldsomme sammenstød mellem d. 18. – 20. februar resulterede i, at præsident Janukovitj og oppositionspartierne i Ukraine d. 21. februar underskrev en EU- samt russisk-mælet aftale, der skulle løse konflikten. Selvom aftalen var underskrevet af alle parter, faldt den allerede til jorden den efterfølgende dag, da Euromajdan-protesterer – efter Janukovitj havde trukket politiet tilbage – stormede og tog effektiv kontrol over det centrale Kyiv. Janukovitj flygtede efterfølgende fra byen. Samme dag, d. 22. februar 2014, stemte 328 medlemmer af Verkhovna Rada (72,8 % af parlamentets i alt 450 medlemmer) for at fjerne præsident Janukovitj fra sit embede. Oleksandr Turtjinov blev indsat som midlertidig præsident den efterfølgende dag d. 23. februar 2014. 

Under hele opstanden var Uafhængighedspladsen i Kyiv (Majdan Nezalezjnosti) en enorm protestlejr besat af tusindvis af demonstranter og beskyttet af midlertidige barrikader. Der var opsat køkkener, førstehjælpsposter og TV-studier på pladsen. Endvidere var der opsat scener til taler, foredrag, debatter og forestillinger. Pladsen blev bevogtet af "Majdan selvforsvarsenheder" bestående af frivillige i improviseret uniform, som bar hjelme, skjolde og var bevæbnet med stokke, sten og benzinbomber. Der blev også afholdt protester i mange andre dele af Ukraine, selvom de største protester udspiller i Kyiv. 

Protesterne steg fra midten af januar 2014 som reaktion på, at regeringen vedtog nogle drakoniske anti-protestlove. Der var dødelige sammenstød på Hrushevsky Street den 19.-22. januar. Demonstranter besatte regeringsbygninger i mange regioner i Ukraine. Opstanden kulminerede den 18.-20. februar, da hårde kampe i Kyiv mellem Majdan-aktivister og politi resulterede i næsten 100 demonstranters og 13 politifolks død.

Under EU's topmøde i Vilnius 28.-29. november 2013 arrangerede pro-EU partier som Fædrelandsforbundet, UDAR og Svoboda demonstrationerne. Ved demonstrationerne deltog tusindvis af EU-tilhængere, studenter og journalister, ligesom ekstreme højrekræfter som UNA-UNSO, Spilna sprava og Pravij sektor deltog.

Baggrund

Historisk kontekst 

Historisk set har de landområder, der udgør nutidens moderne ukrainske stat, dannet grænsestat eller grænseområde mellem forskellige andre større imperier og lande. Således har forskellige områder af det moderne Ukraine (defineret ved dets grænser etableret efter dets uafhængighed i 1991) haft forskellige historiske tilknytning til forskellige kongeriger og stater. Forud for erklæringen om ukrainsk uafhængighed i 1991, havde man ikke oplevet en form for uafhængig selvstyre i mere end 200 år. Man skal her tilbage til det Kosakkiske hetmanatet, som i perioden mellem 1649–1764 regerede over store del af den centrale del af det moderne Ukraine. Dog var både de mest syd-, øst- og vestlige regioner af nutidens moderne Ukraine ikke underlagt det Kosakkiske hetmanatet, men derimod kontrolleret af andre stater (fx Den polsk-litauiske realunion, Osmannerriget, Zar-Rusland).

De vestligste områder af det moderne Ukraine har historisk haft en større tilbøjelighed til at have været kontrolleret af forskellige vestlige kongeriger og stater, såsom eksempelvis Kongeriget Polen, den polsk-litauiske realunion, Østrig-Ungarn, den polske republik m.fl. Omvendt har de syd- og østligste områder af det moderne Ukraine haft en større tilbøjelighed til historisk at have været kontrolleret af forskellige østlige kongeriger og stater, såsom det mongolske kejserdømme, Kijevriget, Den Gyldne Horde, Osmannerriget, Zar-Rusland m.fl. De forskellige historiske tilhørsforhold har medvirke til, at der over tid har etableret sig forskellige regionelle forskelle, hvad angår fx kultur, sprog og etnicitet, som forsat kan ses i den moderne ukrainske stat. Særligt har det russiske sprog dommineret de syd- og vestlige regioner af Ukraine, mens også andelen af etniske russere samt den russiske kultur generelt har været meget udpræget i disse regioner.

Som følge af Ukraines erklæring om uafhængighed i 1991, var det naturligt (og i overensstemmelse med princippet uti possidetis juris) at ophøje grænserne fra den tidligere sovjetiske republik, Ukraine SSR, til det nye uafhængige ukrainske stat. En folkeafstemning d. 1. december 1991 beskæftigede ligeledes, at et overvældende flertal af befolkning på tværs af landet ønskede uafhængighed, til trods for der var nogle regionelle forskelle i stemmeafgivelsen. Under Sovjetunionen var grænserne for Ukraine SSR blev ændret flere gang, siden dets etablering efter den russiske revolution. Fx blev bl.a. nogle af de vestligste regioner overført fra Polen til Ukraine SSR i 1939, områder fra Rumænien blev overført i 1940 til Ukraine SSR, mens Krim-halvøen ligeledes blev overført fra Rusland SFSR til Ukraine SSR i 1954.

Forløb

Den 23. november 2013 
Den ukrainske regering udsteder et dekret, hvori de suspenderede udarbejdelsen og færdiggørelsen af associeringsaftale med EU.

Den 30. november 2013 
De første sammenstød mellem politi og protesterer skete d. 30. november 2013. Sammenstødende førte til fordømmelse og vrede overfor politiet ageren blandt forskellige iagttagere, mens præsident Janukovitj ligeledes forlangte en undersøgelse af episoden. I henhold til politiets egen version af episoden, var de rykket ud, efter at have modtaget en henvendelse om, at demonstranterne havde forhindret nogle personer i at forberede Majdan-pladsen til jul. Efter ankomst var demonstranterne, i henhold til politiet selv, begyndt at angribe og kæmpe mod dem.

Den 1. december 2013 

Den 1. december forbød en domstol i Kyiv yderligere demonstrationer frem til d. 7. januar 2014 i den centrale del af Kyiv – både ved Maidan-pladsen, European Square, foran indenrigsministeriets og præsidentens administration. Til trods for dette arrangeret oppositionen en storstillet demonstration d. 1. december – officielt i områder, som ikke var omfattet af forbuddet, men med det formål at marchere mod Majdan-pladsen og indtage denne på ny. Flere hundredtusinder mennesker mødte her op for at demonstrere mod Janukovitj-regerings beslutning og samtidig forlange at ham og hans regeringen trak sig. Demonstranterne trodsede forbuddet og marcherede mod Majdan-pladsen. En mindre gruppe af protesterer forsøgt samtidig at indtage præsidentens administrationsbygning, herunder angribe politifolk med bl.a. sten. Dette medførte på ny voldsomme sammenstød mellem politi og protesterer.

Den 11. december 2013 
Tideligt d. 11. december 2013 forsøgte politiet – i henhold til domstolskendelsen per 1. december – at få ryddet Majdan-pladen og derpå genskabe kontrol over denne. Samtidig optrådte sangerinden Ruslana direkte (live-transmitteret via TV) fra scenen på Majdan-pladsen, hvorfra hun opfordrede folk til at tilslutte sig demonstranterne på pladsen. Som følge heraf strømmede flere mennesker ind på pladsen i solidaritet, hvilket i sidste ende tvang politiet til at trække sig tilbage.

USA udenrigsminister, John Kerry, udtrykte foragt overfor ukrainske myndigheder anvendelsen af politi overfor "fredelige demonstranter". Victoria Nuland, USA's assisterende udenrigsminister for europæiske og eurasiske anliggender, besøgte samme dag Kyiv. Her holdte hun indledningsvis et møde med præsident Janukovitj, hvor hun – efter eget udsagn – udtrykte foragt overfor behandlingen af demonstranterne, som i henhold til hende var "absolut utilladeligt i en demokratisk stat". Nuland besøgte efterfølgende Majdan-pladsen, hvor hun delte delte brød, cookies og boller ud til demonstranter.

Den 15. december 2013 

Den amerikanske senator og tidligere republikansk præsidentkandidat John McCain besøgte d. 14. december Kyiv – sammen med den demokratiske senator Chris Murphy, som dog først ankom dagen efter. Den 14. december havde McCain et møde med de ukrainske oppositionsledere: Vitalij Klytjko, Arsenij Jatsenjuk og Oleh Tjahnybok.

Den efterfølgende dag besøgte McCain og Murphy Majdan-pladsen, hvor McCain holdte en talen, hvori han bl.a. sagde: "Vi er her for at støtte jeres retfærdige sag; Ukraines suveræne ret til frit og uafhængigt at bestemme isn egen skæbne. Og den skæbne, I søger, ligger i Europa".

Den 17. december 2013 
Præsident Janukovitj underskriver samme med den russiske præsident Putin i Moskva en såkaldt "russisk–ukrainsk action plan", som bl.a. sikrede Ukraine et lån på $15 milliarder dollars samt en kraftig reduktion i prisen på importeret naturgas fra Rusland..

Aftalen med Rusland bliver underskrevet mens massive demonstrationer udspillede sig i Kyiv.

Majdan-revolutionen: d. 18. - 23. februar 2014 
Pravij sektor, Maidan's Peoples Union m.fl. opfordret sine medlemmer og folk til at møde op om morgenen, kl. 08.30, d. 18. februar for at marchere mod parlamentsbygningen i Kyiv i protest og for at forlange forfatningsmæssige ændringer. Omkring 20.000 protesterer mødte op om morgenen d. 18. februar for at marchere mod parlamentsbygningen. Flere protesterer tilsluttede sig senere marchen – der blev således senere på dagen rapporteret om ca. 50.000 protesterer.

Politi og demonstranter affyrede våben mod hinanden – både med levende ammunition og gummiammunition. Politiet anvendte samtidig tåregas og flashgranater i et forsøg på at afvise de tusindvis af demonstranter, som kæmpede tilbage med forskellige våben og sprængstoffer. Mindst 26 mennesker blev dræbt i løbet af dagen, heriblandt 10 politifolk. Yderligere blev mindst 1.100 personer sårede efter efter sammenstødende. Politiet stormede senere protestlejren på Majdan-pladsen. Præsident Janukovitj nægtede efterfølgende at acceptere en våbenhvile og en tilbagevenden til fredelige demonstrationer, hvilket mødte kritik fra oppositionslederen Arsenij Jatsenjuk.  

Den 19. februar 2014 indførte myndighederne diverse politikontrolposter, restriktioner for offentlig transport samt skolelukninger, hvilket – i henhold til det ukrainske medie Ukrayinska Pravda – svarede til en de facto undtagelsestilstand. I et interview erkendte et medlem af det ukrainske parlament, at undtagelsestilstand de facto var implementeret på landsplan, da transporten til hovedstaden var lammet. Samme dage offentliggjorde det russiske udenrigsministerium en erklæring, hvori de beskyldte Vesten for at tolerere og tilskynde til det, som det russiske udenrigsministerie betegnede "Den Brune Revolution".Den 20. februar meddelte indenrigsminister Vitaliy Zakharchenko, at han havde underskrevet et dekret, som ville tillade brugen af skarp ammunition mod protesterer.

Den 21. februar blev en aftale underskrevet af Janukovitj og oppositionslederne (Vitalij Klytjko, Arsenij Jatsenjuk og Oleh Tjahnybok) en aftale, som var blevet mæglet i samarbejde med repræsentanter fra EU og Rusland. Aftalen omfattede, at der der skulle dannes en midlertidig enhedsregering, vedtages forfatningsændringer der skulle reducere præsidentens magtbeføjelser samt udskrives nyvalg. Samtidig skulle demonstranterne forlade de besatte bygninger og pladser, mens regeringen lovede ikke at anvende sine magtbestemmelser kvag undtagelsestilstand. Underskrivelsen blev overværet af udenrigsministrene fra Polen, Tyskland og Frankrig. 

Den næste dag, den 22. februar, flygtede Janukovitj fra Kyiv, efter protesterne – som følge af politiets tilbagetrækningen – havde stormet og de facto havde taget kontrol med den centrale del af Kyiv, herunder parlamentet. Samme dag, d. 22. februar 2014, stemte 328 medlemmer af Verkhovna Rada (72,8 % af parlamentets i alt 450 medlemmer) for at fjerne præsident Janukovitj fra sit embede. Ligeledes d. 22. februar havde Janukovitj – fra Kharkiv – nægtet at trække sig som præsident, påpeget at han var Ukraines legitime præsident og betegnet hændelserne i Kyiv som et statskup.

Den 23. februar blev Oleksandr Turtjinov indsat som midlertidig præsident af parlamentet i Kyiv. Det blev efterfølgende annonceret, at man ville åbne en straffesag mod Janukovitj og andre embedsmænd for "massemord på fredelige borgere". Den 24. februar flygtede Janukovitj til Rusland.

Noter

Referencer

Eksterne henvisninger 

  Stepan Bandera. Perspectives for Ukrainian Revolution (audiobook) Ukrainian Publishers House L.T.D. London. 1988.

 
Ukraines politik
Revolutioner
Begivenheder i 2013
Begivenheder i 2014