kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Barbara Winckelmann

Barbara Winckelmann (født von Wendt 27. november 1920 i Helsingfors - 16. september 2009 i Borgå) var en finlandssvensk forfatterinde. Hun debuterede med romanen Farväl, Julie 1961. Hendes mest kendte værker er den femdelte historiske romansuite om Helsingfors, som indledtes i 1977 med Din vredes dag (senere filmatiseret af Åke Lindman), og fortsat med "Bortom gryningen" og "Kejsarstaden". Winckelmann skildrer her kvinder under forskellige sociale situationers liv og giver derved en mangesidig kvindehistorisk skildring.

Winckelmanns sidste roman, Ske min vilja, udkom i 1998.

Forfatterskab 
 Farväl Julie; roman. Söderström, Helsingfors 1961
 Fyrspannet; roman. Söderström, Helsingfors 1963
 Minns du Caroline; roman. Söderström, Helsingfors 1965
 En dag i dina gårdar; roman. Söderström & Co, Helsingfors 1967
 Och en ljusnande framtid; roman. Söderström & Co, Helsingfors 1969
 Käpphelvetet; roman. Söderström & Co, Helsingfors 1971
 Mer än älska; roman. Söderström, Helsingfors 1973
 Och dagen kom; roman. Söderström, Helsingfors 1975
 Din vredes dag; roman. Söderström, Helsingfors 1977, 3. uppl. 1991 (på finsk: Sinun vihasi päivä. Gummerus 1979, 2. painos (udgave) 1991 med titlen Vihan päivät)
 Bortom gryningen; roman. Söderström, Helsingfors 1979 (på finsk: Sarastuksen tuolla puolen. Gummerus 1981)
 Kejsarstaden; roman. Söderström, Helsingfors 1982 (på finsk: Keisarin kaupunki. Gummerus 1983)
 Stenslottet; roman. Söderström, Helsingfors 1984 (på finsk: Kivilinna. Gummerus 1985)
 Stad i uppror; roman. Söderström, Helsingfors 1986 (på finsk: Kaupunki kapinassa. Gummerus 1987)
 Fyrtio vintrars snö; roman. Söderström, Helsingfors 1989
 Krona av järn ; roman. Söderström, Helsingfors 1992
 Det är bara ett hus; roman. Söderström, Helsingfors 1995
 Ske min vilja; roman. Söderström, Helsingfors 1998

Eksterne henvisninger 
 Östra Nylands författare: Barbara Winckelmann  

Finlandssvenske forfattere
Romanforfattere fra Finland
Personer fra Helsinki
Wikispecies

Wikispecies er et af Wikipedias søsterprojekter og anvender den samme MediaWiki-software som Wikipedia. Wikispecies er nært beslægtet med de andre wiki-baserede projekter, der drives af Wikimedia Foundation. 

I modsætning til andre Wikimedia-projekter er Wikispecies rettet mod forskere.

Projektet, der blev etableret i august 2004, er engelsksproget.

Eksterne links 

Wikier
Etableret i 2004
Meibutsu

Meibutsu (名物, anerkendt ting) eller meisan (名産, anerkendt produkt) er traditionelle japanske håndværksprodukter og levnedsmidler, der gælder som regionale specialiteter. Hver region i Japan har sin egen meibutsu, der bliver solgt i miyage-butikker (souvenirbutikker).

Levnedsmidlerne tæller først og fremmet sembei (riskiks), søde sager med rød bønnepasta, syltet radise og andre grøntsager (tsukemono) samt fiskeprodukter i mange lokale varianter.

Blandt håndværket finder man blandt andet træskærearbejder, lakarbejder, stoffer, keramik og vifter. Kvaliteten svinger fra billigt kitsch til værdifulde kunstgenstande lavet af særligt ansete håndværkere, såkaldte levende nationalskatte.

Meibutsu-industrien udgør et vigtigt bidrag til økonomisk svage landområder og sikrer, at traditionelle håndværk ikke uddør. Desuden er det en måde at identificere oprindelsessteder med.

Japans økonomi
Mad fra Japan
Jane Jin Kaisen

Jane Jin Kaisen er en kunstner og kurator, der bor i København, Danmark.

Hun er født i Sydkorea og adopteret til Danmark i 1980. Hun har en MFA i Media Art fra Det Kongelige Danske Kunstakademi og en MFA i Interdisciplinary Studio Art fra UCLA. Hun har deltaget i den selvstændige studieprogram hos Whitney Museum of American Art.

Temaer i hendes arbejde inkluderer historie og hukommelse. Hendes arbejdsområde er film, installationskunst og performance. Hun har lavet en femkanals videoinstallation Reiterations of Dissent hos Sonoma County Museum i Californien. Hendes seneste udstilling Loving Belinda er anmeldt i Information.

Priser 
I 2011 modtog hun prisen Montana Enterprize på Kunsthallen Brandts.

Udvalgte udstillinger 
 7th Liverpool Biennial, UK
 Videonale13, Tyskland
 2nd Incheon Women Artists Biennale og 6th Gwangju Biennale i Sydkorea
 2nd Deformes Biennale, Galleia Metropolitana, Chile
 Gana Art Gallery og Amelie A. Wallace Gallery, New York
 Vox Populi, Philadelphia, Pennsylvania
 25th Asia Pacific American Film Festival, Los Angeles
 Kunsthallen Brandts
 Museet for Samtidskunst, Roskilde
 Kunsthallen Nikolaj
 The National Museum of Photography and Aarhus Art Building in Denmark
 Malmö Konsthall , Sverige
 Kyoto Arts Center
 Kyoto Kunstmuseum
 Fukouka Museum of Art
 Yamagata International Documentary Film Festival in Japan
 Beijing 798 Art Zone
 Taiwan International Documentary Film Festival
 Indonesiske Kunstmuseum

Externe henvisninger 

 Jane Jin Kaisen officiel hjemmeside  
 Jane Jin Kaisens side hos Department of Arts and Cultural Studies, University of Copenhagen

Noter 

Kunstnere fra Danmark
Herning Kommune (1913-1970)

Navnet "Herning Kommune" henviser til flere artikler, se dem her.
Herning Kommune (1913–1970) var en dansk kommune i Ringkøbing Amt.

Administativ historik
Herning fik tildelt sine købstadsrettigheder pr. 1. april 1913, efter at byen havde gennemgået en kraftig udvikling. Det moderne Hernings fødsel er bestemt til etableringen af et tinghus i 1827. Det blev dog først i 1882, at Herning by blev en selvstændig landkommune, efter man udskilte denne fra Rind-Herning Kommune.

Referencer

Kommuner i Ringkøbing Amt
Elisabeth Christina Margrethe Blicher

Elisabeth "Lise" Christina Margrethe Blicher (28. juli 1787 - 14. januar 1851) var Nikolai Frederik Severin Grundtvigs første ægtefælle.

Lise Blicher var datter af provst D.R. Blicher i Gundlev på Falster. Grundtvigs storebroder Otto var præst hos provsten, hvorigennem Grundtvig mødte provstens datter. Efter syv års forlovelse blev parret gift i 1818. De fik i 1822 sønnen Johan og i 1824 endnu en søn, Svend. I 1827 fulgte datteren Meta.

Lise Blicher døde efter sygdom i 1851. Hun blev begravet ved Vor Frelser Kirke. Graven er i dag sløjfet, men gravstenen er muret ind i kirketårnet.

Noter 

Danskere i 1800-tallet
Herning Kommune (1882-1913)

Navnet "Herning Kommune" henviser til flere artikler, se dem her.
Herning Kommune (1882–1913) var en dansk kommune i Ringkøbing Amt.

Administativ historik
Kommunen blev oprettet ved en deling af Rind-Herning Kommune i denne samt Rind Kommune i 1882. Den bestod frem til Hernings ophøjelse til købstad, hvor en ny kommunal styreform som købstadskommune blev dannet d. 1. april 1913.

Referencer

Kommuner i Ringkøbing Amt
Christian Nøkkentved

Christian Ditlev Nielsen Nøkkentved (3. december 1892, Tranekær- 23. marts 1945) var en dansk bygningsingeniør.

Nøkkentved blev student i 1910 på Odense Katedralskole, og studerede herefter på Polyteknisk Læreanstalt (det nuværende Danmarks Tekniske Universitet) i Kgs. Lyngby
I 1924 grundlagde han det rådgivende ingeniørfirma Nøkkentved & Friis Jespersen sammen med Svend Friis Jespersen. De følgende år stod virksomheden for en række bygninger som Kalundborg Radiofonistation, Svaneapoteket samt den gamle lufthavnsterminal i Københavns Lufthavn. Firmaet blev lukket i 1935.

I 1932 blev han udnævnt som professor i bygningsstatik ved Polyteknisk Læreanstalt. Han forskede bl.a. vind og turbulens omkring bygninger, og foretog omfattende forskning af vindtryk i vindtunneler sammen med Johan Irminger (1848-1938), som lå til grund for beregninger af vindbelastning på bygninger i flere årtier.

Han blev udnævnt til Ridder af Dannebrog i 1941.

Nøkkentved er begravet på Søllerød Kirkegård.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Ingeniører fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Studenter fra Odense Katedralskole
Gulabi Gang

Gulabi Gang () er en selvtægtsgruppe, som er udsprunget fra Bundelkhand i Indien. Medlemmerne af gruppen bærer deres sarier, alle i pink, og har lathier som våben. Med denne uniform, forsøger gruppen at bekæmpe kvindeundertrykkelse og korruption. Medlemmerne er primært fattige kvinder, som er kasteløse, lavkaste eller stammefolk. Gruppens leder Sampat Pal er blevet en offentlig figur og er en karismatisk kvinde, der både er i stand til at skabe sig stor sympati samt fjender i offentligheden.

Historie 
Gruppen blev officielt stiftet i 2006 af lederen Sampat Pal, selvom hun har ledet en mindre gruppe af kvinderne i mere end tyve år.
Gruppens størrelse er vokset eksplosivt siden 2006 og det anslås, at gruppen tæller ca. 270.000 medlemmer spredt over staterne Uttar Pradesh og Madhya Pradesh i det nordlige Indien.

Sampat Pal grundlagde Gulabi Gang som et modsvar på systematisk kvindeundertrykkelse, hvor hustruvold og omfattende korruption udgør en alvorlig trussel for kvinders daglige liv i landsbyregioner rundt om i Indien. Gruppen laver protester, synger sange og konfronterer mandlige lovovertrædere og korrupte statsansatte.

Når kvinderne går sammen i denne gruppe står de så stærkt, at de endda går til angreb hvis ikke lovovertræderne handler efter gruppens krav. De samles eksempelvis om, at banke voldelige ægtemænd, som nægter at behandle deres koner ordentligt og dermed ikke føler sig underkastet den indiske lovgivning, men snarere følger de patriarkalske kulturmønstre, som det traditionelle indiske kastesystem bebuder. Derfor er Gulabi Gang bedst betegnet som en selvtægtsgruppe, der sætter ind overfor ulovligheder på vegne af de indiske myndigheder. Denne betegnelse betyder at gruppen selv handler uden for lovens rammer og nogle af de kvindelige aktører er også, i flere tilfælde, blevet anklaget for lovovertrædelser i forbindelse med gruppens kamp for bedre vilkår for lavkaste kvinder, kasteløse (Dalitter) og fattige generelt.

I løbet af de senere år (2007 til 2015) har Gulabi Gang dog udviklet sig til at være mere end en voldelig selvtægtsgruppe, og de står i dag for flere humanitære tiltag i regionerne Uttar Pradesh og Madhya Pradesh, hvor gruppen blandt andet uddeler mad, tilbyder skolehjælp og småjobs til enker, analfabeter og andre udsatte. Nogle af de mest aktive kvinder i gruppen stiller løbende op til lokale politiske valgkampe, for at øge gruppens indflydelse. I forbindelse med dette, har der været en del postyr omkring gruppens integritet, især i starten af 2014, og Sampat Pal har været anklaget for at bruge af gruppens midler til sin egen økonomiske og/eller politiske interesse.

Referencer

Eksterne henvisninger 
  
  
 ] 

Aktivister fra Indien
Grupper
Uttar Pradesh
Kvinder
Herning Kommune (flertydig)

Herning Kommune er en nuværende kommune i Region Midtjylland, men titlen henviser til flere forskellige administrative enheder igennem tiden:
 Rind-Herning Kommune (1842-1881)
 Herning Kommune (1882-1913)
 Herning Kommune (1913-1970)
 Herning Kommune (1970-2006)
Iben Nagel Rasmussen

Iben Nagel Rasmussen (født 14. maj 1945) er en dansk skuespiller og teaterpædagog. Hun er datter af Ester Nagel og Halfdan Rasmussen og var i 1960'erne kæreste med Eik Skaløe fra Steppeulvene.

Iben Nagel var i mesterlære hos Eugenio Barba på Odin Teatret fra 1966.

Itsi Bitsi 
Sangen Itsi Bitsi på Steppeulvenes album HIP (Itsi Bitsi, tag med mig til Nepal...) er henvendt til Iben Nagel. I 1991 skabte hun forestillingen Itsi Bitsi om forholdet til Eik Skaløe, og i 1993 udgav hun bogen "Breve til en Veninde" med hans breve til hende.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 KVINFO: Iben Nagel Rasmussen i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
 

Skuespillere fra Danmark
Elin Wägner

Elin Matilda Elisabet Wägner (16. maj 1882, Lund - 7. januar 1949, Rösås i Kronobergs län) var en svensk forfatter, journalist og feminist. Hun var datter af rektor dr.phil. Sven Wägner og Anna (født Ekedahl), som var en præstdatter fra Tolg i Småland og niece til domprost Esaias Ekedahl. Desuden er Elin Wagner søster til journalist Harald Wägner og faster til Ria Wägner. Mellem 1910-1922 blev hun gift med litteraturforsker John Landquist. Hun var medlem af Svenska Akademien fra 1944.

Elin Wagners skønlitterær bøger, beskæftiger sig med kvinders rettigheder, Kvinders valgret, freds spørgsmål, sociale og miljømæssige spørgsmål. Den feminisme hun repræsenterer blevet fejlagtigt betegnet som Forskel feminisme.

Medlemmer af Svenska Akademien
Personer fra Lund
Journalister fra Sverige
Forfattere fra Sverige
Feminister fra Sverige
Barbro Alving

Barbro Alving, kendt under pseudonymet Bang, (født 12. januar 1909 i Uppsala, død 22. januar 1987) var en svensk journalist, forfatter, pacifist og feminist. Hun skrev blandt andet for Stockholms Dagblad og Dagens Nyheter. I mange år var hun også spaltist i Vecko-Journalen under pseudonymet Käringen mot strömmen.

Eksterne henvisninger 
Elisabeth Stenborg, Som det verkligen var. Barbro Alving (Bang) i dagböcker och brev 

Journalister fra Sverige
Pacifister fra Sverige
Personer fra Uppsala
Marie Dentière

Marie Dentière (født 1495 i Tournai i nuværende Belgien, død 1561 i Genève) var en schweizisk protestantisk reformator og teolog, der arbejdede som forfatter og prædikant. Hun spillede en stor rolle i reformationen i Genève, navnlig i forhold til afskaffelsen af klostervæsenet og betragtes som en stemme for de protestantiske kvinder under reformationen. Hun talte om ligestilling og lige ret til at tjene religion. Hun er den eneste kvinde, der regnes blandt de protestantiske reformatorer og den eneste kvinde, hvis navn står på monumentet Reformationsmuren i Genève.

Reformatorer
Personer i 1500-tallet
Personer fra Tournai
Teologer fra Schweiz
Else Fischer-Hansen

Else Fischer-Hansen (29. april 1905 – 30. maj 1996) var en dansk maler, der specialiserede sig i abstrakte værker bestående af et par stærke farver på en lys baggrund.

Else Fischer-Hansen blev født i København og er datter af grosserer Holger Knud Hansen (1874-1931) og Anna Sofie Andrea Fischer (1874-1951), hun fandt først ud af, at hun gerne ville male da hun nåede tyverne. Hun tilbragte et år på Emil Rannows malerskole i København (1927-1928), før hun rejste til Italien for at studere maleri. Hun gik på croquisskole i Nice. I 1929 blev hendes malerier accepteret på Kunstnernes Efterårsudstilling.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Personer fra København
Kunstnere fra Danmark
Modtagere af Thorvaldsen Medaillen
Modtagere af Eckersberg Medaillen
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
De'Longhi

De'Longhi eller De'Longhi S.p.A er en stor italiensk producent af små husholdningsapparater baseret i Treviso, Italien.

Historie og handel 
Virksomheden blev grundlagt af De'Longhi familien i 1902, som en lille producent af industrielle dele. Virksomheden blev til et aktieselskab, inc. i 1950. Virksomheden var historisk en førende producent af bærbare varmeapparater og klimaanlæg. Den har sidenhen udvidet til at omfatte næsten enhver kategori indenfor husholdningsapparater, heriblandt madlavning, husholdnings rengøring og strygning. De'Longhi er især velkendt for sine Artista espresso maskiner, De'Longhi ismaskine og det bærbare klimaanlæg Pinguino.

De'Longhi er kendt for sit produktdesign samt Esclusivo serien af køkkenapparater, der vandt :en:Red Dot design prisen i 2007.  Home Furnishing News anerkendte De'Longhis design direktør Giocomo Borin, som en af de 50 mest inflydelsesrige designere i verden i 2006.

De'Longhis erhvervelse af den britiske køkkenmaskine producent Kenwood Limited gav De'Longhi adgang til Kenwood kinesiske fabrik. Som et resultat heraf bliver mange af De'Longhis produkter nu importeret fra Kina, imens design og innovation overordnet set forbliver i Italien.

De'Longhi driver i alt 13 produktionsanlæg og 30 internationale datterselskaber, som understøtter salget i 75 lande verden over. Internationale salg står for næsten 75 procent af gruppens totalomsætning, der toppede med € 1,63 milliard i 2010.

Den 16. april 2012 købte De'Longhi evige rettigheder til produktion af Brauns mærkevarer fra Procter & Gamble i segmentet for små husholdningsapparater. Procter & Gamble ejer fortsat Braun mærket. Aftalen lød på € 50 millioner betalt omgående og 90 € betalt over de næste 15 år. 

Aktier i virksomheden bliver handlet på Milans børs, Borsa Italiana.

Referencer

Eksterne links og henvisninger 

 
 Delonghi Danmark 

Elektronikvirksomheder fra Italien
Etableret i 1902
Multinationale virksomheder
Isenkramproducenter
Treviso
Miyako

Miyako (京 eller 都) er en ældre japansk betegnelse for hovedstad, normalt i betydningen residensby som i middelalderen. 

Kanjien 京 er i tidens løb blevet benyttet til en række af Japans hovedstæder og residensbyer som f.eks. Asuka no Miyako (飛鳥京) og Oomi no Miyako (近江京). Senere slog læsemåden on-yomi igennem, så kanjien nu blev læst som kyou: Asuka-kyou, Oomi-kyou, Fujiwara-kyou (藤原京), Heijou-kyou (平城京)(Nara), Kuni-kyou (恭仁京), Naniwa-kyou (Osaka), Nagaoka-kyou (長岡京), Heian-kyou (平安京)(Kyoto), Fukuhara-kyou (福原京) og Tokyo (東京). 

Japanere associerer især begrebet med Kyoto, der var hovedstad fra Heian-perioden (794-1192) til Edo-perioden (1603-1868). Siden da har Tokyo været hovedstad, men kanjien indgår stadig i byens navn på japansk, der betyder den østlige hovedstad.

Nutidige hovedstæder betegnes på japansk med shuto (首都).

Ordet miyako er afledt af miya (skrin, palads) og ko (sted). Sidstnævnte navneord er forældet men kan stadig genfindes i demonstrativpronomen som koko (her), soko (der) m.fl. Miyako betyder altså det sted, hvor kejserens palads befinder sig.

Noter 

Japans historie

fr:Miyako
Wages for Housework

Wages for Housework var en global, social bevægelse for at bevidstgøre om, hvordan husarbejde og børnepasning er fundamentet for alt lønarbejde og for at kræve at disse opgaver burde kompenseres som betalt, lønnet arbejde. Kravene handlede formelt set om økonomisk kompensation for reproduktivt arbejde i hjemmet, men brugte også disse krav til mere generelt at gøre opmærksom på kvinders følelsesarbejde, kapitalistiske økonomiers afhængighed af kvinders usynlige arbejde og uligheden i fritid. Kampagnen blev stiftet i 1972 i Padua i Italien af forfatteren og aktivisten Selma James.

Bevægelsen førte en global alliance af feministiske grupper sammen for at danne en revolutionær udfordring af selve omdrejningspunktet for kapitalen og patriarkatets magt: ved at kræve økonomisk suverænitet for kvinder, beskæftiget med de grundlæggende former for reproduktivt arbejde. Federici førte bevægelsen til USA via New York.

Ifølge Silvia Federici handler det ikke om, at husarbejdet er udenfor lønrelationen. For Federici er lønrelationen bredere end selve lønarbejdet:En af bedrifterne ved den internationale Wages for Housework-kampagne, som vi satte i gang i 1970'erne, var netop at afsløre ikke bare mængden af arbejde som ulønnede husarbejdere udfører for kapitalen, men, som en følge af det, den sociale magt som dette arbejde potentielt tildeler dem, for så vidt at husarbejdet reproducerer arbejderen og som følge deraf er grundpillen for enhver anden form for arbejde.Et eksempel på dette viste sig på Island i oktober 1975, hvor kvinder gik i strejke og alt i Reykjavik og andre dele af landet hvor strejken fandt sted gik i stå.

Til forestillingen om at arbejdsmarkedet de seneste årtier er blevet "feminiseret", derved at meget tidligere husarbejde og omsorgsarbejde er privatiseret og gjort til lønarbejde, vender Federici problemet på hovedet:Så i stedet for feminiseringen af lønarbejde, kunne vi tale om 'maskuliniseringen' af 'kvindearbejde', i takt med at beskæftigelse har tvunget os til at tilpasse os til en organisering af arbejdet der stadig bygger på antagelsen om at arbejdere er mænd, som har kvinder derhjemme til at tage hånd om husarbejdet.Federici henviser til statistik der viser, at hovedparten af husarbejdet stadig udføres af kvinder og stadig er ubetalt. Dette gælder især for børnepasning, som er den største sektor på jorden, især hvad angår pasningen af små børn fra alderen et til fem.

Litteratur 
 Wages Against Housework, Silvia Federici. 1975. Falling Wall Press Ltd.

Se også 
 Autonomia
 Reproduktivt arbejde

Referencer 

Feminisme
Arbejdsmarkedet
Levende nationalskat

Levende nationalskat (人間国宝, ningen kokuhou) er den dagligdags betegnelse for en person, som den japanske stat har udmærket for sine fremragende evner til at videreføre traditionelle kunstfærdigheder og dermed bevare dem.

Om begrebet 
For at bevare kulturgoder som teater, musik, traditionelt kunsthåndværk og andet af særlig værdi udvidede man i 1950 "lov om vigtige kulturgoder" med kategorien "immaterielle kulturgoder". Det vil sige, at enkeltpersoner eller grupper, der bevarer en passende kunstfærdighed (わざ, waza) siden 1955 er blevet udmærket som bærere af disse. Der findes tre grupper af udmærkelser:
 Enkeltudmærkelse (各個認定, kakko nintei) for enkeltpersoner.
 Kollektiv udmærkelse (総合認定, sougou nintei) for to eller flere personer der arbejder sammen, og som enkeltpersoner besidder en fremragende færdighed.
 Udmærkelse af en gruppe (保持団体認定, hoji dantai nintei) for grupper som helhed uden særlige hensyn til de enkeltes færdigheder.

Kun enkeltudmærkede personer betegnes som levende nationalskatte. Den udmærkede person får et årligt beløb på for tiden 2 mio. yen. Grupper får dækket en del af deres omkostninger. Det japanske nationalteater (国立劇場, Kokuritsu gekijou) understøtter uddannelse indenfor noh, bunraku og kabuki.

Også hvis statussen ikke tildeles, kan udvalgte udmærkelser registreres som materielle beviser for immaterielle færdigheder (記録作成等の措置を講ずべき無形文化財). På nationalt plan står staten for registreringen, men derudover støtter den regionale organisationer med opgaven.

Kategorier

Optrædende kunstnere 
 Kejserlig hofmusik gagaku (雅楽, gagaku)
 Noh (能楽, nougaku)
 Bunraku (文楽, bunraku)
 Kabuki (歌舞伎, kabuki)
 Gruppedans, Okinawa (組踊, kumi-odori)
 Musik på traditionelle instrumenter: biwa, koto, shakuhachi m.fl. (音楽, ongaku)
 Dans (舞踊, buyou)
 Foredragskunst: rakugo m.fl. (演芸, engei, underholdningskunst)
 Skuespilkunst (演劇, engeki)

Kunsthåndværk 
 Keramik (陶芸, tougei)
 Farve (染織, senshoku)
 Farve med papirskabeloner (染織（伊勢型紙）, senshoku (Ise-Katagami))
 Lakarbejde (漆芸, shitsugei)
 Metalarbejde (金工, kinkou)
 Sværdsmedning (金工（刀剣）, kinkou (touken))
 Dukker (人形, ningyou)
 Træ- og bambusarbejde (木・竹工, moku chikukou)
 Forskelligt kunsthåndværk (諸工芸, shokougei)
 Japanpapir (和紙, washi)

Noter

Eksterne henvisninger 
 Tilsvarende side hos Bunkachou  
 Lov om beskyttelse af kulturgoder, udgaven fra 2. maj 2011 

Kultur i Japan
Godsbanen

Godsbanen har flere betydninger:

 Godsbanen (Aalborg) - Areal i Aalborg
 Godsbanen (Aarhus) - Kulturhus i Aarhus beliggende i bydelen Aarhus K
Europa-Parlamentsvalget 2009 i Frankrig

Europa-parlamentsvalget i Frankrig 2009 blev afholdt lørdag den 6. juni (områder udenfor fastlandet) og søndag den 7. juni 2009. Der valgtes 72 mandater til Europa-parlamentet.

Valgresultatet

Kilder 
 Résultats des élections Européennes 2009 Indenrigsministeriet (Frankrig)

Referencer 

Frankrig
Politiske valg i Frankrig
Europa-Parlamentsvalget 2014 i Ungarn

Europa-parlamentsvalget i Ungarn 2014 blev afholdt 25. maj 2014. Der blev valgt 21 mandater til Europa-parlamentet.

Valgresultater 

Valgdeltagelsen lå på 27,64 %.

Noter 

Ungarn
Ungarns politik
Folkeafstemningen om Euro i Sverige 2003

Folkeafstemningen om Euro i Sverige 2003 var en ikke-bindende folkeafstemning om indførelsen af valutaen Euro, afstemningen blev afholdt den 14. september 2003. Omkring 55 % stemte imod forslaget, hvilket gjorde Sverige i 2003 ikke valgte at indføre Euro. Havde der været flertal for Euroen ville den være blevet indført den 1. januar 2006. Valgdeltagelse lå på 82.6 %.

Inden valget viste de fleste meningsmålinger at resultatet ville blive et nej.

Valgresultat 
<small>Kilde: Nationalencyklopedin

Referencer 

2003
Folkeafstemninger om EF/EU
Sverige
Parlamentsvalget i Estland 2015

Parlamentsvalget i Estland 2015 blev afholdt i Estland den 1. marts 2015. Forvalg blev afholdt mellem 19. og 25. februar med en deltagelse på 33 procent. Valgresultatet var et nederlag for de regerende partier Eesti Reformierakond og Sotsiaaldemokratlik partei samt det tidligere regeringsparti IRL, mens oppositionspartiet Keskerakond gik frem. To nye partier, Vabaerakond og EKRE, formåede at overgå spærregrænsen på 5%. Resultatet var dog ikke nok til at vælte den siddende regering, som efter valget optog IRL som nyt medlem.

Valgresultat

Referencer 

Politiske valg i Estland
Estland 2015