kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Den fransk-flamske skole

Den fransk-flamske skole eller den nederlandske skole er en musikhistorisk betegnelse for tiden mellem begyndelsen af 1400-tallet og ca. 1600. Skolens musikhistoriske betydning ligger i udviklingen af polyfoni og kontrapunkt som Giovanni Pierluigi da Palestrina perfektionerede.

Den fransk-flamske periode begyndte med at tertsen og seksten blev godkendt som et konsonant, velklingende, interval, en ændring frem for alt hjulpet frem af John Dunstable (ca. 1390-1453) og fauxbourdon-teknikken ("falsk bas").

Den fransk-flamske skole deles gerne op i fem perioder for at lette beskrivelsen af periodernes særtræk, men i virkeligheden glider perioderne jævnt over i hinanden uden store brud.

Retninger inden for den fransk-flamske skole

ca. 1420-1450 
Guillaume Dufay
Gilles Binchois
Perioden kaldes gerne Den burgundiske skole. Det burgundiske rige var i 1400-tallet et af de mægtigste og mest stabile i et Vest-Europa som ellers var præget af Hundredårskrigen. Her samlede tidens bedste og mest kreative musikere og komponister sig med Guillaume Dufay som den første store renæssancekomponist.

De burgundiske komponisters stil var en reaktion mod den overdrevent komplekse og manierede stil som kendetegnede musikstilen Ars subtilior sidst i 1300-tallet. Nu blev stilen klarere og mere flydende, en populær genre var for eksempel flerstemmige kærlighedssange. Messerne blev en selvstændig musikform, og firstemmighed normen.

ca. 1450-1480 
Johannes Ockeghem
Antoine Busnois
Der blev nu udviklet en mere kompleks, kontrapunktisk stil med varieret tekstur og brug af kanon.

ca. 1480-1520 
Josquin Des Prez
Heinrich Isaac
På denne tid forsøgte man at opnå ligeværdighed mellem alle stemmerne. Der var tæt kontakt mellem det flamske område og Italien, og mange musikere rejste til Italien så der opstod en forbindelse mellem den nederlandske kunst og de italienske folkesangsformer lauda og frottola.

ca. 1520-1550 
Adrian Willaert
Nicolas Gombert
Clemens non Papa
I denne periode blev der en ganske restriktiv brug af dissonanser, og normen var fem- eller seksstemmighed. Cantus firmus mistede sin betydning. Parodimessen opstod.

ca. 1550-1600 
Orlando di Lasso
Philipp de Monte
Giovanni Pierluigi da Palestrina
I midten af 1500-tallet opstod mange forskellige stilarter og "skoler". En af de mest berømte komponister fra den sene renæssance er Palestrina som tilhørte "den romerske skole" og som fik stor betydning for udviklingen af den romersk-katolske kirkemusik med sine ca. 700 værker, deriblandt 104 messer og 250 motetter.

Tidslinje for komponister i den fransk-flamske skole

Nogle musikformer 
Messe
Parodimesse
Diskantmesse
Motet
Madrigal

Se også
 Renæssancemusik

Kilder 

 Om renæssancemessen  

 Den franko-flamske periode 

Musikhistorie
Renæssance
Pío Baroja

Pío Baroja y Nessi (født 28. december 1872, død 30. oktober 1956) var en spansk forfatter. Han skrev både romaner, skuespil og digte; men hans navn er først og fremmest knyttet til ét værk: romanen (eller El Árbol de la Ciencia).

Romanforfattere fra Spanien
Digtere fra Spanien
Dramatikere fra Spanien
Bæredygtig Beton Prisen

Bæredygtig Beton Prisen er en pris indstiftet 2009 af Dansk Beton under Dansk Byggeri. Den kan tildeles arkitektonisk anvendelse af beton, der foregår med hensyn til social, ressourcemæssig, energimæssig og miljømæssig ansvarsbevisthed.

Prisen blev første gang uddelt i marts 2009, og vinder var Skuespilhuset i København med sine termoaktive betonkonstruktioner.

Modtagere af prisen 
 2009: Skuespilhuset i København, Lundgaard & Tranberg og COWI.
 2011: DANVA Vandhuset i Skanderborg
 2013: Rabalder Parken i Roskilde
 2015: Højvandsmuren - Le Mur i Lemvig
 2017: sØnæs Klimapark i Viborg

Arkitekturpriser fra Danmark
Etableret i 2009
Beton
Bæredygtighed
In-Situ Prisen

In-Situ Prisen er en pris indstiftet 2004 af Dansk Beton under Dansk Byggeri. Prisen blev uddelt hvert andet år frem til 2008, hvorefter den uddeles hvert år.

In-Situ Prisen fremhæver det pladsstøbte byggeri (in situ) og de kreative muligheder, der er ved brug af fabriksbeton. Prisen uddeles af Forskallingsgruppen og Fabriksbetongruppen i Dansk
Byggeri til personer eller firmaer, som har stået for æstetisk vellykket arbejde i pladsstøbt beton, eller som har medvirket til at gøre brugen af forskalling lettere eller mere indbydende.

Modtagere 
 2017: Lundgaard & Tranberg Arkitekter A/S for Kvæsthus-projektet 
 2016: -
 2015: PLH Arkitekter A/S for DSV hovedsæde i Hedehusene
 2014: Henning Larsen Architects for Moesgård Museum, Aarhus
 2013: 3XN A/S for Den Blå Planet, København
 2012: Nordarch for Fælledparkens Skatepark, København
 2011: A2 Arkitekterne A/S for Nibsbjerg Vandcenter, Holstebro
 2010: Steven Holl Architects og Kjaer & Richter A/S for Heart (Herning Museum of Contemporary Art)
 2009: Fosters + Partners samt Stig L. Andersson for Elefanthuset i Zoo i København.
 2008: Sophus Søbye Arkitekter MAA og entreprenørfirmaet Frede Hansen & Co. Ringe A/S for Hindemosehus, et moderne spejderhus ved Odense.
 2006: Zaha Hadid Architects og E. Pihl & Søn for arbejdet med Ordrupgaards tilbygning.
 2004: Arkitekterne Schmidt, Hammer og Lassen samt murer- og entreprenørfirmaet Hans Ulrik Jensen A/S for kunstmuseet ARoS i Århus.

Arkitekturpriser fra Danmark
Etableret i 2004
Betonprisen

Betonprisen uddeles af Dansk Beton hvert andet år til en eller flere personer, der har ydet et betydningsfuldt bidrag på et eller flere af områderne:

 Forståelse af betons materialetekniske egenskaber
 Udvikling af betons konstruktionstekniske egenskaber
 Udvikling af betons æstetiske muligheder
 Udvidelse af betons anvendelsesområder
 Projektering og opførelse af markante bygninger eller anlæg, hvori beton har en fremtrædende rolle
 Offentlighedens opfattelse af beton som et godt byggemateriale med værdifulde egenskaber
 Markedsføring af den danske betonverdens fremtrædende viden og knowhow

Betonprisen blev første gang uddelt i 1980. Betonprisen er på 50.000 kroner.

Modtagere af Betonprisen 
 2019: Udviklingsdirektør Jesper Sand Damtoft, Aalborg Portland
 2017: Civilingeniør, Ph.d, Lars Nyholm Thrane
 2015: Professor Kristian Dahl Hertz, DTU
 2013: Lektor Finn Bach
 2011: Centerchef Mette Glavind, Betoncentret ved Teknologisk Institut
 2009: Adm. direktør Lars Lunding Andersen fra Zoo København og adm. direktør Søren Langvad fra E. Pihl & Søn A.S.
 2006: Otto Christensen & Kaj Sørensen A/S
 2004: Ingeniørdocent Ervin Poulsen
 2002: Professor Mogens Peter Nielsen og kompetencechef Bent Feddersen
 2000: Journalist Carsten Fischer
 1998: Civilingeniør Hans Henrik Bache
 1996: Civilingeniør Christian Munch-Petersen.
 1994: Teknisk direktør Hans Henrik Gotfredsen
 1992: Direktør Jørgen Vorsholt og direktør Stig Møller
 1990: Civilingeniør Anders Henrichsen og akademiingeniør Bent Jensen
 1988: Forskningchef Carolyn M. Hansson
 1986: Direktør, civilingeniør Poul Nerenst
 1984: Akademiingeniør Per Freiesleben Hansen og lic.techn. Kjeld Roger Henriksen
 1982: Dr.techn. Bent Højlund Rasmussen
 1980: Dr.techn. Herbert Krenchel

Etableret i 1980
Hædersbevisninger fra Danmark
Teknik
Ingeniørvirksomhed
Prisen
Hugo Matthiessen

Hugo Albert Matthiessen (født 19. december 1881 i Fredericia, død 9. december 1957 i København) var en dansk kulturhistoriker.

Liv og karriere 
Matthiessen var søn af malermester Amandus Matthiessen (død 1932) og hustru Dagmar f. Winther (død 1935). Han blev student 1901, blev mag.art. i historie 1906 og var museumsinspektør ved Nationalmuseets 2. afdeling 1910-49, først som assistent 1911. underinspektør 1914, og inspektør I 1927-49.

Matthiessen var medlem af Vetenskaps-Societeten i Lund 1920, medlem af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie 1933 og af Selskabet for dansk Kulturhistorie 1936, formand for sidstnævnte 1941-50; medlem af Kungliga Gustaf Adolf Akademien i Uppsala 1942, af Kungliga humanistiska Vetenskaps-Samfundet i Uppsala 1943 og af Videnskabernes Selskab 1948. Desuden var han ridder af Dannebrog og Dannebrogsmand.

Matthiessen stod for en stor forskningmæssig produktion, der særligt omfattede Danmarks købstæder, samfundsforhold i middelalderen og kulturlandskaber. Hans værker ligger i forlængelse af den kulturhistoriske interesse hos Troels Frederik Troels-Lund.

Med sit Nellerød-kamera ydede Matthiessen desuden en pionérindsats i begyndelsen af det 20. århundrede – nærmere bestemt årene 1913-1922 – for at få dokumenteret købstædernes gamle arkitektur fra renæssance, barok og klassicisme. Hver sommer tog han ud og fotograferede en eller flere danske byer. Da mange bygninger – som forudset af Matthiessen – i dag er revet ned, er hans optagelser i dag vigtige vidnesbyrd om datidens kulturmiljøer og arkitektur. Det blev til optagelser fra 75 købstæder, og disse fotografier har siden 1987 været under udgivelse i bogform.

Matthiessen blev gift 28. oktober 1913 med Ellen Matthiessen f. Reitzel, f. 13. januar død 1932, datter af krigsassessor T.F. Reitzel (død 1902) og hustru Dorothea f. Madsen (død 1914).

Matthiessen er begravet på Holmens Kirkegård.

Forfatterskab 
 Bøddel og Galgefugl, 1910.
 Fredericia 1650-1760: Studier og Omrids, 1911.
 Natten, 1914.
 Gamle Gader, 1917.
 De Kagstrøgne, 1919.
 Torv og Hærstræde, 1922.
 Københavnske Gader 1728-1795, 1924.
 Middelalderlige Byer, 1927.
 Hærvejen, 1930.
 Viborg-Veje, 1933.
 Limfjorden: Fortoninger og Strejflys, 1936.
 Den sorte Jyde, 1939.
 Det gamle Land, 1942.
 Snapstinget, 1946.
 Fæstning og Fristed: Interiører med Figurer 1760-1920, 1950.
 En Greve, 1954.
  Postumt udgivet ufuldent bog om Blicher.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1957
 Anders Linde-Laursen, Hugo Matthiessens kulturhistorie. Belysning og baggrunde, Hikuin, 1989. .

Ansatte ved Nationalmuseet
Historikere fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Medlemmer af Videnskabernes Selskab
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Personer fra Fredericia
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Danskere i 1900-tallet
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Vladimir Majakovskij

Vladimir Vladimirovitj Majakovskij (, ; født 19. juli 1893 i Kutaisi guvernement (nu Georgien), Det Russiske Kejserrige, død 14. april 1930 i Moskva, Sovjetunionen) var en russisk/sovjetisk digter, forfatter og dramatiker, der var blandt de fremmeste repræsentanter for den russiske futurisme.

Majakovskij, der var søn af en kosakkisk far og en ukrainsk mor, blev allerede som 14-årig politisk aktiv, da han deltog i en socialistisk demonstration i byen Kutaisi, hvor han gik i skole. Efter faderens død i 1906 flyttede Majakovskij med sin mor og to søstre til Moskva. Her udviklede han en stærk interesse for marxistisk litteratur og tog del i en række aktiviteter i Ruslands Socialdemokratiske Arbejderparti og blev to år senere medlem og dermed bolsjevik. Han blev i 1908 bortvist fra skolen, fordi moderen ikke kunne betale skolepengene. Han blev fængslet tre gange grundet omfattende politisk aktivitet, men undgik deportation, fordi han var mindreårig.

Han var i 1912 medforfatter til den russiske futurismes manifest, En lussing til den offentlige smag, og han var midtpunktet i de oplæsningsturnéer, der fulgte efter udgivelsen. Han tegnede og tekstede i årene 1919-1921 ca. 500 politiske plakater og blev drivkraften bag Kunstens Venstrefront, hvilket bragte ham på rejser til Europa, USA og Mexico. Planerne blev dog ødelagt af hans modstandere. Han begik selvmord i 1930, formentlig på grund af det mislykkede projekt og ulykkelig kærlighed.

I Sovjetunionen blev han udråbt til at være "revolutionens trommeslager", mens hans produktion kom først frem efter glasnost. Han fik en plads opkaldt efter sig i Moskva, men den blev efter kommunismens fald omdøbt til Triumfpladsen. På pladsen findes et monument, hvor poesientuaiaster årligt mindes ham på hans dødsdag. Han er begravet på Novodevitjekirkegården i Moskva.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Digtere fra Rusland
Dramatikere fra Rusland
Skønlitterære forfattere fra Rusland
Kommunister fra Rusland
Skønlitterære forfattere fra Sovjetunionen
Digtere fra Sovjetunionen
Dramatikere fra Sovjetunionen
Personer fra Georgien
Kulturmiljø

Kulturmiljø er et nyere etnologisk begreb, der anvendes ved beskrivelse af kulturhistoriske sammenhænge i by og på land. Begrebet er opstået som følge af et behov for en holistisk anskuelse af samspillet mellem del og helhed og vidner desuden om et videnskabeligt paradigmeskift fra en essentialistisk til en konstruktivistisk tilgang til kulturarv og kulturhistorie.

Som erstatning eller supplement til den traditionelle isolerede anskuelse af enkeltdele, eksempelvis en enkelt fredet historisk bygning, præsenterer kulturmiljøbegrebet en synsmåde, hvor bygning og omverden ikke kan adskilles, men indgår i en dynamisk helhed, der er under stadig forandring (eksempelvis opførelse af et højhus som nabobygning til den fredede bygning). Fortalere for kulturmiljøbegrebet vil hævde, at metoden bedre forklarer den reelle oplevelse af kulturarven og bedre kan beskrive forandringer i det fysiske miljø. Omvendt har begrebet også en elasticitet, der gør grænserne for kulturmiljøerne diffuse og subjektive.

Kulturmiljø-tænkningen har inspireret SAVE-metoden og dermed kortlægningen af kulturmiljøer i de såkaldte kommuneatlas (siden omdøbt til først kulturmiljøatlas og siden kulturarvsatlas).

"Kulturmiljø" kan vælges som et modul på uddannelser på Roskilde Universitet.

Litteratur 
 Nicolai Carlberg og Søren Møller Christensen (red.), Kulturmiljø – mellem forskning og politisk praksis, Museum Tusculanums Forlag: København 2003. 

Etnologi
Kulturarv
Britain's Got Talent

Britain's Got Talent er et britisk tv-program på ITV og TV3 i Irland). Programmet havde premiere den 9. juni 2007, og blev sendt daglig med en live finale den 17. juni 2007.

Programkonceptet er en kopi af America's Got Talent, og går ud på at finde de bedste britiske amatørtalenter i kategorierne sang, dans, komedie med mere. Alle som mener de har talent opfordres til at deltage i auditionerne, og vinderen af konkurrencen får 100 000 pund, og æren at optræde på the Royal Variety Performance foran Dronningen af Storbritannien og medlemmer af kongefamilien, på the Empire Theatre i Liverpool.

Siden april 2009 løber Britain's Got Talent nummer 3. Udsendelsens producent er Simon Cowell. Dommerpanelet fra sæson 1 til 4 bestod af Simon Cowell, Amanda Holden og Piers Morgan. I sæson 5 stoppede Piers Morgan som dommer og blev erstattet af David Hasselhoff og Michael McIntyre, mens Simon Cowell kun var med når der var live shows. David Hasselhoff og Michael McIntyre vendte ikke tilbage i sæson 6 og blev afløst som dommere af Alesha Dixon og David Walliams. 

Sæson 15 bliver udskut til 2022 pågrund på grund af nye lockdown regler i storbritannien.

Dommerpanel
 2007-10: Piers Morgan, Amanda Holden, Simon Cowell
 2011: Michael McIntyre, David Hasselhoff, Amanda Holden, Simon Cowell
 2012-22: David Walliams, Alesha Dixon, Amanda Holden, Simon Cowell 
 2023-nu: Alesha Dixon, Amanda Holden, Simon Cowell, Bruno Tonioli

Vindere 
 2007: Paul Potts, sang.
 2008: George Sampson, streetdance.
 2009: Diversity, streetdance.
 2010: Spelbound, gymnastik 
 2011: Jai McDowall, sang
 2012: Ashleigh & Pudsey, dog trip 
 2013: Attraction, shadow theatre 
 2014: Collabro, boyband
 2015: Jules O'Dwyer & Matisse, dog trip
 2016:  Richard Jones, close up magician
 2017:  Tokyo Myers, Pianist
 2018:  Lost Voice Guy, Comedian
 2019:  Colin Thackery, sang
 2020:  Jon Courtenay, komisk sanger og pianist
 2022:  Axel Blake, komiker
 2023:  Viggo Veen, komiker

Ekstern henvisning 
 ITV, Britain's Got Talent

Tv-programmer fra Storbritannien
Tv-underholdningsprogrammer
Tv-programmer fra ITV
Palais Royal - Musée du Louvre (metrostation)

Palais Royal – Musée du Louvre er en station på metrolinjerne 1 og 7 i metronettet i Paris, beliggende i 1. arrondissement. Stationen blev åbnet for linje 1 19. juli 1900. For linje 7 åbnede stationen 1. juli 1916.

Historik 
Frem til 1989 hed stationen kun Palais Royal. Den fik sit nye navn, da Palais Royal og museet Louvre blev renoveret, og metrostationen fik indgang til museets nederste gallerier via Carrousel du Louvre.

Stationen var en del af Paris' første metrolinje mellem Porte Maillot og Porte de Vincennes. I 1916 blev stationen desuden endestation for linje 7, som forbandt Palais Royal med Porte de la Villette. Den næste ændring fandt sted omkring 1960, da perronerne på linje 1 blev forlænget til 90 meter for at kunne betjene de nye, længere metrotog.

I 1989 blev linje 1's perroner forbundet med det underjordiske indkøbscenter Carrousel du Louvre, hvorfra der er adgang til museet. Stationen fik samtidig nyt navn, så turister lettere kunne finde frem til museet. Den følgende station på linje 1 (Louvre - Rivoli) hed tidligere Louvre, hvilket fik mange, der ønskede at besøge museet, til at stå af her.

Til minde om trediveårsjubilæet for samarbejdet mellem metroselskaberne i Mexico City og Paris blev stationen udsmykket med et freskomaleri kaldt «La pensée et l'âme huicholes» i 1997. Kunstneren bag maleriet er shamanen Santos de la Torre, som skabte det af to millioner perler med en diameter på to millimeter. Til gengæld modtog Mexico City en klassisk parisisk indgang til en metrostation, designet af Hector Guimard. Indgangen blev installeret på stationen Bellas Artes.

Adgang til metroen 
Stationen har fire vigtige indgange: 
 Carrousel du Louvre: Denne blev bygget i 1989, og giver via linje 1's perroner adgang til Louvres nederste gallerier via det underjordiske indkøbscenter.
 Place du Palais Royal (1) (mellem Palais Royal og Louvre): Indgangen befinder sig midt på Place du Palais Royal og har en original indgang, designet af Hector Guimard i art nouveau-stil.
 Place du Palais Royal (2) (mellem Palais Royal og Louvre): en senere bygget indgang som befinder sig på den vestlige side af Place du Palais Royal.
 Place Colette (ved Palais Royals sydvestlige hjørne): Denne indgang fik nyt design i anledning af metroens 100-års jubilæum i 2000. Jean-Michel Othoniels Kiosque des Noctambules blev placeret her. Den består af to kupler, hvoraf den ene repræsenterer dag og den anden nat. Kuplerne er konstrueret af store glasperler, trådet på en bærekonstruktion af aluminium. Designet er moderne og bryder med Place Colettes klassiske, parisiske udseende.

Trafikforbindelser

Eksterne henvisninger 

Metrostationer i 1. arrondissement
Paris Metrolinje 1
Paris Metrolinje 7
Pont Neuf (metrostation)

Pont Neuf er en station på linje 7 i metronettet i Paris, beliggende i 1. arrondissement. Stationen blev åbnet 16. april 1926.

Stationen ligger i den ældste del af Paris og er forbundet med Île de la Cité via den bro, den er opkaldt efter, Pont Neuf, byens ældste bro. Metrostationen er udsmykket med billeder af forskellige mønter, som blev præget af Monnaie de Paris. Andre elementer i udsmykningen er en gammel møntvægt og to montrer med mønter.

I nærheden af stationen ligger blandt andet Samaritaine, Pont Neuf og Conciergerie.

Trafikforbindelser

Eksterne henvisninger 

Metrostationer i 1. arrondissement
Paris Metrolinje 7
Yoani Sánchez

Yoani Sánchez (født 4. september 1975 i Havana på Cuba) er en cubansk filolog og blogger. Hun blev uddannet filolog i 2000 på Havannas Universitet. I april 2007 startede hun bloggen Generación Y. I sin blog skriver hun bl.a. om sit liv og forholdene på Cuba.

Hun kritiserer Raúl Castro for ikke at holde sine løfter. Raúl lovede at forbedre forholdene for Cubanerne, men Yoani mener ikke at han har opfyldt dette løfte. 

I 2008 lukkede regeringen på Cuba adgangen til Yoanis blog for cubanere på Cuba, og hun har været nødt til at gå ind over en server i Tyskland for stadig at kunne skrive den. Cubanerne finder dog stadig ad omvej mulighed for at læse, hvad hun skriver. 
Det er muligt for regeringen på Cuba at lukke de blogs, de ikke ønsker, fordi det er dem, der styrer pressen og styrer alle medierne. 

For sin blog har hun modtaget prisen Premio Ortega y Gasset i 2008 og række andre forskellige priser.

Menneskerettighedsaktivister fra Cuba
Bloggere fra Cuba
ITV

Independent Television, kendt som ITV, oftest stiliseret som itv, er et netværk af tidligere kommercielle, uafhængige tv-kanaler i Storbritannien med hovedsæde i London. 

Netværket blev etableret i 1955 for at give BBC konkurrence. Dets officielle navn har siden 1990 været Channel 3. Før dette havde netværket ikke noget officielt, fælles navn. Der sendes blandt andet på ITVs hovedkanal (ITV1) i England, Wales, Isle of Man og på grænsen mellem England og Skotland. I Skotland er det f.eks. STV (Scottish Television), som sender på ITVs hovedkanal. I Nord-Irland er det f.eks. UTV (Ulster Television) som sender på ITVs hovedkanal.

Efter at det var blevet debatteret i det britiske parlament og i den britiske presse, blev der i 1954 vedtaget en ny tv-lov, der udgjorde grundlaget for indførelsen af kommercielle tv-stationer i Storbritannien og til starten af Independent Television Authority. ITA fik ansvaret for at organisere den nye tjeneste, bl.a. ved at tv-reklamerne blev adskilt fra de andre programmer.

Eksterne henvisninger 

 ITV

 
Medievirksomheder fra Storbritannien
Etableret i 1955
Virksomheder i London
Medlemmer af European Broadcasting Union
Public service-medier
Krigskollegiet

Krigskollegiet var en enhed i det danske embedsvæsen under enevælden.

Ved statsforandringen i 1660 gennemførtes en omlægning af centralforvaltningen, der i sine hovedtræk vedvarede til 1848, bestående af:
 Danske Kancelli,
 Tyske Kancelli,
 Skatkammerkollegiet (1660-1679, derefter Rentekammeret),
 Krigskollegiet (allerede oprettet 1658),
 Admiralitetskollegiet (allerede oprettet 1655),
 Statskollegiet (ophævet 1676).

Historie 
Krigskollegiet blev oprettet i 1658, to år før enevældens indførelse, og eksisterede under dette navn indtil 1679, idet det ophørte under Skånske Krig. Det blev i 1679 afløst af Krigskancelliet, der eksisterede til 1763.

Opbygning 
Krigskollegiet blev ledet af krigssekretæren og bestod af et kontor kaldet Krigskancelliet.

Forvaltningsområde 
Kollegiet omfattede ulige indkomne sager, forhold vedrørende officerer samt lægdsruller.

Litteratur 
 Albert Fabritius og Harald Hatt: Håndbog i Slægtsforskning, 3. udgave, (Fotografisk optryk 1979) København 1982,

Noter

Eksterne henvisninger 
 Kollegiesystem – Den Store Danske

Danske myndigheder under enevælden
Etableret i 1658
Ophørt i 1679
Danmarks militær
Blærebæger

Blærebæger (Physalis) er en slægt inden for Natskygge-familien, Solanaceae, der bl.a. rummer arterne ananaskirsebær og jødekirsebær.

 Ananaskirsebær (Physalis peruviana)
 Jordbærtomat (Physalis grisea)
 Jødekirsebær (Physalis alkekengi)
 Tomatillo (Physalis philadelphica)

Dyrkning 
Frøene sås inde i potter i 0,5-1cm dybte, gerne frisk fra frugten. Planterne plantes derefter ud på friland i maj når fare for frost er ovre. Planten kræver meget vand, men også godt dræn, så sandet jord er ideel. Gødning og lugning er en god ide.
Når der kommer gang i væksten og bladene breder sig langs jorden skal planten bindes op og skyggende blade fjernes løbende.

Eksterne links 
 Eksotiske frugter 

Natskygge-familien
Pont Marie (metrostation)

Pont Marie  er en station på linje 7 i metronettet i Paris, beliggende i 4. arrondissement. Stationen blev åbnet 16. april 1926.

Stationen befinder sig i den ældste del af Paris og er forbundet med Île Saint-Louis på den anden  side af Seinen via den bro, den har fået navn efter, Pont Marie. Denne bro, som kendetegnes af fem forskellige brobuer, er opkaldt efter ingeniør Christophe Marie, der var en af de tre arkitekter, som designede den. Den er i dag en af Paris' ældste, eftersom den blev indviet i 1635.

I nærheden af stationen ligger to museer: Musée Boleslas Biegas som udstiller malerier, skulpturer og dokumenter af den polske surrealistiske kunstner Bolesław Biegas, mens en samling som blandt andet består af litteratur, malerier, skulpturer og dokumenter med tilknytning til den polske romantiske digter Adam Mickiewicz befinder sig i Musée Adam Mickiewicz.

Trafikforbindelser

Eksterne henvisninger 

Metrostationer i 1. arrondissement
Paris Metrolinje 7