Motet

Motet er en musikform i den kirkelige musik, der behandler en bibelsk tekst (i almindelighed latinsk) flerstemmigt, polyfont og som
regel uden instrumentledsagelse, a cappella.

Meget tidligt, allerede i den flerstemmige musiks første tider, kommer denne musikform op og har senere spillet en stor rolle i den katolske kirkemusik.

Ordet motet afledes i almindelighed af fransk mot eller italiensk motto.

Historie

Middelalderen 

Mottetten opstod i det 13. århundrede, hvor man lagde diskantstemme til gregoriansk sang. To af de mest kendte komponister af motetter i middelalderen er

 Philippe de Vitry og
 Guillaume de Machaut

Renæssancen 

I denne perioden udviklede motetten sig til at blive en kort, polyfon sats for kor af en religiøs tekst som ikke nødvendigvis var knyttet til en speciel søndag eller højtid, men som kunne passe til forskellige gudstjenester. Ofte brugte man tekster fra antifoner, vekselsang, som grundlag for motetter.

I renæssancen var madrigaler en populær musikform, og komponisterne brugte træk fra denne form i motetter over bibelske temaer. Palestrinas Canticum Canticorum, baseret på Salomos Højsang, demonstrerer dette. Ofte er det sproget der afgør om det er madrigal eller motet. Madrigalerne var på modersmålet, motetterne på latin. Efterhånden forsvandt sekulære motiver fra motetterne, og formen blev mere og mere knyttet til kirkemusik.

Centrale komponister i denne perioden er

 Alexander Agricola
 Gilles Binchois
 Antoine Busnois
 William Byrd
 Johannes Vodnianus Campanus
 Loyset Compère
 Josquin Des Prez
 John Dunstaple
 Antoine de Févin
 Francisco Guerrero
 Nicolas Gombert
 Heinrich Isaac
 Pierre de La Rue
 Orlando di Lasso
 Cristóbal de Morales
 Jean Mouton
 Jacob Obrecht
 Johannes Ockeghem
 Giovanni Pierluigi da Palestrina
 Thomas Tallis
 John Taverner
 Tomás Luis de Victoria

Barokken 

I Frankrig skelner man mellem to typer motetter i denne periode. Petit motets er korte sakrale korkompositioner akkompagneret af basso continuo. Grand motets inkluderede forskellige instrumenter op til fuldt orkester. Jean-Baptiste Lully inkluderede ofte dele for solister ud over korpartier. Kompositionerne blev derfor større.

Også i Tyskland blev motetter skrevet i barokkens nye sprog. En af komponisterne var Heinrich Schütz som lavede en række motetter i serien Symphoniae sacrae, nogle på latin og nogle på tysk. En anden kendt komponist af motetter var Johann Sebastian Bach. Der er bevaret seks motetter efter ham:

 BWV 225 Singet dem Herrn ein neues Lied (1726)
 BWV 226 Der Geist hilft unser Schwachheit auf (1729)
 BWV 227 Jesu, meine Freude (?)
 BWV 228 Fürchte dich nicht (?)
 BWV 229 Komm, Jesu, komm! (1730 ?)
 BWV 230 Lobet den Herrn alle Heiden (?)

Klassicismen 

Efter Bach blev der ikke skrevet så mange motetter. Men Wolfgang Amadeus Mozarts komposition Ave verum corpus er i denne genre.

Romantikken 

I det 19. århundrede fortsatte nogle tyske komponister med at skrive motetter. Særligt gælder det
 Anton Bruckner, som skrev på latin, og
 Johannes Brahms, som skrev på tysk.

I Frankrig finder vi motetter af
 Camille Saint-Saëns og
 César Franck

På engelsk kaldes motet for anthem. Her kan nævnes at den engelske komponist Charles Villiers Stanford skrev motetter på latin.

20. århundrede 
Også i det 20. århundrede har der været komponister som skrev i denne form. Det gælder
 Ralph Vaughan Williams
 Hugo Distler
 Ernst Krenek
 Giorgio Pacchioni
 Francis Poulenc

Danske komponister af motetter 
 Carl Nielsen

Kilder 
 Opslag af professor Angul Hammerich i Salmonsen (Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bd. 17, s. 352) samt den norske Wikipedia-artikel i denne version.
Litteratur anvendt af Angul Hammerich i Salmonsen:
Wilhelm Meyer: Der Ursprung des Motetts, 1898;
H. Leichtentritt: »Geschichte der Motette'' 1908.

 
Kirkemusik