kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Odeillo-solovnen

Odeillo-solovnen er et forsøgsanlæg fra 1970, der benytter sollys som energikilde. Den er 54 m høj og 48 m bred, og den omfatter 63 ”heliostater” (bevægelige spejle). Den præsterer en varmemængde, svarende til 1 megawatt. Sammen med solovnen i Parkent i Usbekistan er den én af de største i sin art. Anlæggets laboratorium har skabt sig et internationalt ry inden for udforskningen af af stoffers egenskaber under ekstreme forhold og af de fænomener, der er knyttet til høje temperaturer. Solovnen i Odeillo har fungeret som forbillede for lignende anlæg i hele verden, og den har vist styrken i solenergien og de mange anvendelser, den har.

Geografi 
Solovnen i Odeillo er placeret i kommunen Font-Romeu-Odeillo-Via i landskabet Cerdagne (Katalansk: Cerdanya), som ligger i den østlige ende af Pyrenæerne, og man har valgt dette sted af to grunde:
 varigheden og styrken i den direkte solindstråling (flere end 2400 timer/år) 
 luftens renhed (stor højde og lav luftfugtighed)
I nærheden findes desuden Solovnen i Mont-Louis og forskningscentret for sollys i Targassonne.

Virkemåde 

Man benytter sig af, at solstrålerne kan koncentreres ved hjælp af spejle. De bliver først opfanget af en række bevægelige spejle, som står på en skråning, og derfra bliver de sendt videre til en anden serie af spejle, som er anbragt på en parabolskærm. Derfra sendes de ind mod en rund skive på toppen af tårnet i midten. Denne skive er knap 40 cm i diameter, og dér koncentreres energien, så den svarer til ”10.000 sole”.

Fordele 
 I nogle få sekunder kan man opnå temperaturer over 3.500 °C
 Energien er ”gratis” og ikke forurenende
 Ovnen giver mulighed for bratte ændringer i temperaturen, sådan at man kan undersøge virkningen af temperaturchok
 Der er ingen forurening (udstødningsgas, røgafgivelse osv.), da det kun er den undersøgte genstand, der bliver varmet op ved bestråling. 
 Opvarmningen kan foregå i en kontrolleret atmosfære (f.eks. svarende til det tomme rum eller atmosfæren på Mars)

Anvendelse 

Solovnen i Odeillo modtager franske statsmidler til undersøgelse af høje temperaturer, omdannelse af af forskellige energiformer, spaltning af vand (for at skaffe brint) og stoffers opførsel ved høje temperaturer og under ekstreme forhold. Forskningen drejer sig desuden om flyindustri og rumfart, og man kan benytte anlægget til at skabe en høj grad af kemisk renhed.

Noter

Se også  
 Solarcentret Thémis
 Solenergi
 Solovnen i Mont-Louis
 Solovnen i Parkent

Eksterne links 
 Laboratoriet PROMES (PROcedes, Materiaux et Energie Solaire) 
 Roussillons historie: Odeillo-solovnen 

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Frankrig
Solkraftværker
Claus Haagen Jensen

Claus Peter Haagen Jensen (født 27. december 1937, død 2. april 2018) var en dansk jurist og professor ved Center for kreditret og kapitalmarkedsret under Copenhagen Business School. Hans forskningsområder er forvaltningsret, statsret, kommunalret, EU-ret, miljøret, arbejdsret, og menneskerettigheder. Han var en flittig debattør i medierne.

Han blev cand.jur. 1963. Tidligere var han professor ved Aalborg Universitet. Han er medlem af Forum for retssikkerhed. I 1997 blev han Ridder af Dannebrog.

I 2007 udkom på hans 70-års fødselsdag Festskrift til Claus Haagen Jensen på Djøf Forlag.

Claus Haagen Jensen fejrede sin 80 års fødselsdag i december 2017, men døde i april 2018.

Kilder 
 Profil hos CBS

Noter 

Debattører fra Danmark
Jurister fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Professorer fra Copenhagen Business School
Preslav

Preslav var hovedstad i Første bulgarske rige fra 893 til 972, ruinerne af byen ligger 20 kilometer sydvest for regionshovedstaden Sjumen og er i dag et arkæologisk reservat. Preslav var i tiden 1894-1993 navnet på den nærtliggende by, som siden da har heddet Veliki Preslav (i osmannertiden og frem til 1894 kaldet Eski Stamboluk — Gamle Istanbul).

Bulgariens historie
Arkæologi i Bulgarien
Sandra Day

Sandra Day (12. januar 1939 i Ebeltoft – 15. december 2010) var en dansk transseksuel, født som Alexander Brask Sørensen. Sandra Day var uddannet boghandler, men arbejdede også bl.a. som stripper, bordelmutter og skuespiller, og havde ved sin død indspillet et album, som udkom på hendes 72-årsdag. Sandra Day var et ikon i den danske homosubkultur. Sammen med sin "bror" Marcel, Marquis de Sade, blev hun synonym med 80'er generationen, der slog sine folder på det legendariske Madam Arthur.

Medvirken 
Sandra Day medvirkede i filmen Lille spejl fra 1978 og blev portrætteret af Thomas Aagaard Skovmand i biografien Sandra Day – fra bondeknøs til piskedronning (, 2007), og den 12. januar 2011 udkom hendes soloalbum Sing – don't cry.

Kilder 
 Sandra Day er død, Panbladet
 71-årig transseksuel udgiver debutalbum, DR.dk

Eksterne henvisninger 
 
 

Transseksuelle
Personer fra Danmark
Personer fra Ebeltoft
Drachmann

Drachmann:
 Anders Bjørn Drachmann
 Andreas Georg Drachmann
 Erna Juel-Hansen, født Drachmann
 Holger Drachmann
 Holger Drachmann-legatet
 Janus Drachmann

Drachmann slægtstræ
Den sidste metro

Den sidste metro er en fransk film fra 1980 instruerer af Francois Truffaut.

Handling 
Marion Steiner (Catherine Deneuve) bliver nødt til, at lede teatret Théâtre Montmarte i Paris under den tyske besættelse, da hendes mand, der er jøde, er blevet nødt til at flygte. For at redde teatret har hun ansat en ny stjerne, Barnard Granger (Gérard Depardieu) til teatrets næste stykke. Imidlertid forelsker Marion sig i Bernard under prøverne. Deres kærlighed er imidlertid umulig, da Barnard er i modstandsbevægelsen og Lucas ikke er flygtet så langt væk, som alle tror.

Medvirkende 
 Marion Steiner : Catherine Deneuve
 Lucas Steiner : Heinz Bennent
 Bernard Granger : Gerard Depardieu
 Jean-Loup Cottin : Jean poiret
 Germaine Fabre : Paulette Dubost
 Nadine Marsac : Sabine Haudepin
 Gestapo officer : Richard Borhinger
 Arlette Guillaume : Andréa Ferréol

Priser 
 César for bedste film
 César for bedste instruktør – François Truffaut
 César for bedste original manuskript eller bearbejdelse – François Truffaut og Suzanne Schiffman
 César for bedste mandlige hovedrolle – Gérard Depardieu
 César for bedste kvindelige hovedrolle – Catherine Deneuve
 César for bedste musik skrevet til en film – Georges Delerue
 César for bedste scenografi  – Jean-Pierre Kohut-Svelko
 César de la meilleure photographie – Néstor Almendros
 César for bedste lyd – Michel Laurent
 César for bedste klipning – Martine Barraqué

Eksterne links 
 

Sidste metro, Den
Sidste metro, Den
Cesar for bedste film
César for bedste musik skrevet til en film
Fransksprogede film
Sabine Haudepin

Sabine Haudepin (født den 19. oktober 1955) er en fransk skuespillerinde.

Hun startede sin karriere i barneårene og har især medvirket i Francois Truffauts film.

Filmografi 
 Jules og Jim af Francois Truffaut (1960) med Jeanne Moreau
 Silkehud af Francois Truffaut (1962)
 den sidste metro af Francois Truffaut (1980) med Catherine Deneuve, Gerard Depardieu)
 Vipere au poing af Philippe de Broca (2004) med Catherine Frot

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Frankrig
Sylvie Testud

Sylvie Testud (født den 17. januar 1971 i Lyon) er en fransk skuespillerinde.

Filmografi 
 Spurven (la vie en rose) (2007)
 Sagan (2008) : Francoise Sagan
 Lucky Luke (2009)
 La rafle (2010)
 L'Ordre et la morale (2011) af Mathieu Kassovitz

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Frankrig
Filmskuespillere fra Frankrig
Personer fra Lyon
Cesar for bedste kvindelige hovedrolle
Ridder af Ærelegionen
César for største kvindelige filmhåb
Pascal Cervo

Pascal Cervo (født i 1977) er en fransk skuespiller.

Filmografi 
 I fuld fart (1995) af Gaël Morel
 Denis (1998)
 Den blå cykel (2000)
 Lady Jane (2008)
 En ville (2011)

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Frankrig
Rubinstein

Rubinstein er et efternavn, der henviser til blandt andre:
 Anton Rubinstein
 Arthur Rubinstein
 Gillian Rubinstein
 Helena Rubinstein
 Ida Rubinstein
 Joseph Rubinstein
 Lev Rubinstein
 Nikolaj Rubinstein
 Susanna Rubinstein
 Zelda Rubinstein
Wrocław Vandtårn

Wrocław Vandtårn er et tidligere vandtårn beliggende i Borek, Wrocław, Polen. Tårnet er opført i årene 1904-1905 og har en højde af 63 meter. Man har siden 1906 kunnet komme med elevator komme op til en udsigtspost på 42 meter. Tårnet blev taget ud af drift i midten af 1980'erne.

Under Slaget om Breslau i 1945 tjente tårnet som kommandopost. De omgivende områder blev bombet kraftigt, men tårnet forblev næsten intakt under anden verdenskrig. Dog blev tårnet under krigen og i de efterfølgende år stærkt forsømt.

I 1995 købte Stephan Elektronik Investment Company tårnet af byen. Bygget blev fornyet og begyndte dets nye liv som en stilfuld restaurant kaldet Wieża Cisnień (polsk navn for "vandtårn").

Eksterne henvisninger 
 Wratislaviae amici: gamle postkort 
 Restaurant (PL, EN, DE)

Wrocław
Vandtårne i Polen
Nikolaj Rubinstein

Nikolaj Rubinstein ( 2. juni 1835 — 23. marts 1881) var en russisk musiker, bror til Anton Rubinstein.

Rubinstein blev ligesom broderen fra barn af uddannet i musik og kom sammen med ham til Berlin for at studere teori under Dehn (og samtidig klaverspil under Kullak).

Sidenhen virkede Rubinstein navnlig i Moskva, hvor han 1866 stiftede Det kejserlige konservatorium med fyrst Nikolaj Petrovitj Trubetskoj, hvilket han derefter ofrede det meste af sin tid og sine evner.

Rubinstein var en fortræffelig pianist, lærer og dirigent og en anset komponist, men hans virksomhed og værker er ikke nået synderlig uden for Rusland: dog optrådte han med held i Paris (som dirigent) og i London (som klaverspiller).

Kilder 

 

Komponister fra Rusland
Pianister fra Rusland
Dirigenter fra Rusland
Salmonsens
Phare de la Méditerranée

Phare de la Méditerranée er et observationstårn beliggende i centrum af den franske by Palavas-les-Flots ved middelhavskysten.

Tårnet, som det står nu, er et resultat af en renovering af det tidligere vandtårn i årene 1998-2000. I det 19. århundrede var tårnet et forsvarstårn, men blev i begyndelsen af det 20. århundrede omdannet til vandtårn.

Efter den nyeste renovering indeholder tårnet både restaurent, lejligheder, konferencerum, udstillingshal og kontor for det kommunale turismekontor.

Eksterne henvisninger 
 Byens hjemmeside  
 Historie 

Vandtårne i Frankrig
Hérault
Jerzy Gorgoń

Jerzy Paweł Gorgoń (født 18. juli 1949 i Zabrze) er en polsk tidligere fodboldspiller, der som midterforsvarer var med til at vinde flere medaljer i 1970'erne med Polens landshold

Gorgoń spillede på klubplan primært i hjemlandet hos Górnik Zabrze, men havde også et kortvarigt ophold i Schweiz hos FC St. Gallen.'

Gorgoń opnåede 58 kampe for det polske landshold i perioden 1970-1978 og var blandt andet med til VM i 1974 i Vesttyskland, hvor polakkerne vandt bronze.
 
Han deltog desuden for Polen ved to olympiske lege. Ved OL 1972 i München vandt holdet først sin indledende pulje med tre sejre, hvorpå det i mellemrunden blev til sejr over  og  samt uafgjort 1-1 mod . Som vinder af puljen kom Polen derpå til at spille finale mod vinderen af den anden mellemrundegruppe, , og her var Polen bagud 0-1 ved pausen.  På to mål af Kazimierz Deyna i anden halvleg vendte holdet kampen og sikrede sig guldmedaljerne, mens Ungarn fik sølv og  og Sovjetunionen delte bronzen efter en kamp, der endte 1-1.
 
Ved OL i 1976 i Montreal var fodboldturneringen ramt af flere afbud. Således bestod Polens indledende pulje kun af tre hold, og Polen vandt puljen med en sejr og en uafgjort. Ved dette OL gik de to bedste hold fra hver pulje videre til kvartfinaler, og her vandt Polen med 5-0 over . Med sejr på 2-0 i semifinalen over  var holdet klar til finalen mod DDR, som vandt 3-1, så denne gang blev det til OL-sølv til Polen og Deyna, mens Sovjetunionen vandt bronze med sejr over Brasilien.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Jerzy Gorgoń på 90minut.pl

Fodboldspillere fra Polen
Fodboldspillere fra Górnik Zabrze
Personer fra Zabrze
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1974
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1978
Deltagere for Polen ved sommer-OL 1972
Deltagere for Polen ved sommer-OL 1976
Olympiske mestre fra Polen
Olympiske sølvmedaljevindere fra Polen
Rijksmonument

Et rijksmonument (rigsmonument) er et nationalt monument i Nederlandene udpeget af regeringen.

Historie og kriterier 
For at blive udpeget skal stedet være over 50 år gammelt og desuden opfylde nogle yderligere krav. Per august 2009 var der over 55.000 monumenter i Nederlandene. Over 51.000 af dem er bygninger, 1.500 er arkæologiske steder og 350 er "andre", herunder beskyttede byer eller landskaber Hvis en bygningsejer ønsker at vide om sin bygning er (del af) et rijksmonument, skal denne e-maile en forespørgsel efter information til den ansvarshavende organisation, Rijksdienst voor het Cultureel Erfgoed.

Indsatsen blev sat i gang under Haagkonventionen i 1954. Den nuværende lovgivning angående monumenterne er den såkaldte Monumentenwet van 1988 ("Monumentlov af 1988").

Den organisation, der er ansvarlig for at tage sig af monumenterne, og som tidligere gik under navnet Monumentenzorg, fik for nylig nyt navn og kaldes fremover Rijksdienst voor het Cultureel Erfgoed. I juni 2009 besluttede retten i Haag, at individuelle købere af bygninger listet som rijksmonumenter ville blive fritaget for at betale overførselsskat, gældende fra den 1. maj 2009. Tidligere gjaldt denne fritagelse kun retslige selskaber.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 monumenten.nl  
 kich.nl (Kennisinfrastructuur Cultuurhistorie) – Database indeholdende rijksmonumenter i Nederlandene.

 
Monumenter
Kulturarvsregistre
Nederlandenes historie
Affugtning

Affugtning   er overordnet at man mindsker den nuværende fugt.

De vigtigste årsager til og tegn på, at der er behov for affugtninger er: Angreb af mug og svamp, forhold hvor mikroorganismer trives/formerer sig, steder der er vanskeligt at male f.eks. metaloverflader, hvis man føler ubehag på grund af fugtigt indeklima, fejlfunktioner i forbindelse med elektronisk udstyr og fugtskader på varer, bygningsdele, møbler osv.

Behovet for affugtning begrænser sig ikke kun til vandskader, nybyggeri, produktionsprocesser swimming pools, vandværker og andre fugtige steder. Udeluften vil aldrig fuldstændig være tør noget sted i verden, og indendørs er der utallige faktorer, der bidrager til en høj relativ fugtighed: Sved fra mennesker, større forsamlinger, madlavning, badning og opbevaring af fugtige ting som vasketøj.

I dag isoleres nye bygninger meget bedre end tidligere på grund af de stadigt stigende energipriser. Isoleringen holder nok kulden ude, men den nedbringer også luftskiftet og holder på fugten. Et sikkert tegn er dug på ruderne, som hurtigt kan blive til fugt, der er til skade for træværket. Men i stedet for at lade det nå så vidt at der skal affugtes, kan man sørger for god ventilation, her kan ventilationsaggregater hjælpe så som boligventilationsaggregater.

Opvarmning og ventilation 

Det længst kendte princip for nedbringelse af luftens fugtighed bygger på den fysiske kendsgerning, at varm luft kan indeholde mere vanddamp end kold luft. Med denne traditionelle metode suges frisk luft ind i rummet, hvor den opvarmes så den kan optage yderligere vanddampe med sig ud af vinduet. 

Denne proces fortsætter indtil de ønskede konditioner i rummet er opnået. Tørring ved hjælp af opvarmning og ventilation anvendes i stadig mindre grad, da det er energikrævende og meget uøkonomisk, idet varmen bogstavelig talt kastes ud af vinduet. 
Dertil kommer, at den friske luft der pustes ind i rummet også kan have en vis relativ fugtighed, og det forlænger tørreprocessen, alt afhængig af årstiden, udetemperatur og vejrforholdene. På grund af de høje energipriser er affugtning via kondenstørring i dag den mest foretrukne tørremetode.

Kondenstørring  

Det grundlæggende princip ved kondensaffugtning forudsætter, at rummet er lukket. Det vil sige, at vinduer og døre skal holdes lukkede, så der kommer ingen eller meget lidt udeluft ind i rummet. Luften cirkulerer kontinuerligt gennem kondensaffugteren, og fugten udkondenseres og ledes ned i en vandbeholder eller til afløb. 

Helt modsat den traditionelle metode med opvarmning og ventilation. Ud over de fordele ved det lavere energiforbrug, er affugtningsprocessen nemmere at styre, så længe rummet forbliver lukket. 
Energi forbruget kan reduceres med ca 80% sammenlignet med traditionel opvarmning og ventilation. Det giver også en mindre risiko for skaltørring og kritisk punkttørring, fordi temperaturen er lavere ved selve affugtingen.

Eksterne henvisninger

Luftkonditionering
Tune Andersen

Tune Andersen, født i 1958, er en københavnsk fotograf og billedkunstner.

Tune Andersen var fra starten af sin kunstneriske karriere under indflydelse af stilretningen Staged Photography (dansk: ”Iscenesat Fotografi”), som først i 1980érne bredte sig fra USA til den europæiske kunstscene.

Han debuterede på Charlottenborgs Forårsudstilling i 1987 med den selvironiske portrætserie "Cromagnon", hvor han præsenterede sig selv som fortabt hulemand i en svensk ødemark. Siden da har han i sin billedkunst ofte undersøgt det han selv kalder ”Det Menneskelige Vilkår”, i sammenstødet mellem skønhed, forfald, seksualdrift, skam og død. 

Teknisk benytter Tune Andersen sig hyppigst af det sort/hvide fotografi, som han efterbearbejder med oliefarve, lakker eller sågar asfalt. 

Siden 2011 har Tune Andersen sideløbende med sit fotografiske virke udviklet hvad han selv beskriver som "taxidermiske skulpturer": Han har lært sig selv at konservere og udstoppe mindre dyr, fugle og fisk, og rariteterne, der som oftest er sammensat af dele fra forskellige donorer, præsenteres i dragende tableauer i en slags dioramaer af glas, messing og træ. Disse værker blev præsenteret første gang i en større skala i foråret 2016 på solo udstillingen "Sine Missione" på Krydsfelt Skive Kunstmuseum. 

Året før, i januar 2015, havde Tune Andersen den specielle oplevelse, at en mindre forsmag på udstillingen i 11. time blev censureret og stoppet af den københavnske galleriejer, der ellers havde aftalt at vise en serie af værkerne. Han fik pludselig kolde fødder, og frygtede at de taxidermiske skulpturer skulle vække anstød blandt hans stampublikum. 

Hans billeder er blandt andet repræsenteret i kunstsamlinger hos:
 Statens Kunstfond
 Bibliothèque nationale de France, Paris 
 Det Nationale Fotomuseum, København
 Museet For Fotokunst, Odense 
 Portrætsamlingen, Frederiksborg Slots Museum, Hillerød
 Skive Kunstmuseum
 Vejle Kunstmuseum

Noter 

Fotografer fra Danmark
Billedkunstnere fra Danmark
Włodzimierz Lubański

Włodzimierz Leonard Lubański (født 28. februar 1947 i Gliwice) er en polsk tidligere fodboldspiller, der spillede angriber og var med, da Polens landshold vandt guld ved OL 1972 i München.

Karriere

Klubber 
Lubański spillede på klubplan i hjemlandet hos Górnik Zabrze, i Belgien hos KSC Lokeren og i Frankrig hos både Valenciennes og Quimper. Med Górnik var han med til at vinde hele syv polske mesterskaber, og blev fire gange ligaens topscorer.

Landshold 
Lubański debuterede på det polske landshold som blot 16-årig i september 1963 i en venskabskamp mod , som polakkerne vandt 9-0, og Lubański scorede i sin debutkamp. I alt nåede han at spille 75 kampe og scorede 42 mål for landsholdet, hvilket i mange år var scoringsrekord for det polske landshold, inden Robert Lewandowski overgik ham i oktober 2017. 

Han deltog i OL 1972 i München, hvor Polen først vandt sin indledende pulje med tre sejre, hvorpå det i mellemrunden blev til sejr over  og  samt uafgjort 1-1 mod . Som vinder af puljen kom Polen derpå til at spille finale mod vinderen af den anden mellemrundegruppe, , og her var Polen bagud 0-1 ved pausen. På to mål af Kazimierz Deyna i anden halvleg vendte holdet kampen og sikrede sig guldmedaljerne, mens Ungarn fik sølv og  og Sovjetunionen delte bronzen efter en kamp, der endte 1-1. Lubański spillede fuld tid i alle holdets kampe ved OL og scorede to mål.

Han deltog også ved VM 1978 i Argentina, hvor han spillede i fem af holdets seks kampe. Han spillede sin afskedskamp på landsholdet i september 1980, hvor han var anfører og i øvrigt scorede sit holds mål i kampen mod , der endte 1-1.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Włodzimierz Lubański på 90minut.pl

Fodboldspillere fra Polen
Fodboldspillere fra Piast Gliwice
Fodboldspillere fra Górnik Zabrze
Fodboldspillere fra KSC Lokeren
Fodboldspillere fra Valenciennes FC
Olympiske mestre fra Polen
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1978
Deltagere for Polen ved sommer-OL 1972
Olympiske mestre fra Polen
Joseph Rubinstein

Joseph Rubinstein (født 1847, død 1884) var en russisk pianist.

Rubinstein studerede i Wien og senere hos Liszt. Han kom til at stå den nytyske skole nær og udgav klaverudtog og
-transskriptioner af wagnerske værker; selv skrev han nogen salonmusik og blev i sin tid omtalt som forfatter af nogle artikler i Bayreuther Blätter mod Schumann og Brahms.

Kilder 
 

Pianister fra Rusland
Komponister fra Rusland
Salmonsens
Reaktionsgavmild

Reaktionsgavmild beskriver en person, der reagerer umiddelbart emotionelt på en begivenhed, handling eller et udsagn rettet mod ham selv eller andre. Med emotionelt menes at personen er i stand til at vise sine grundfølelser, glæde, vrede, sorg, seksualitet og frygt umiddelbart og ufortolket af normer, kulturer og andre konventioner i det omgivne sociale miljø.
Der er altså tale om en person, der er villig til at vise sit indre og på den måde være tydelig at læse/afkode i sit emotionelle reaktionsmønster.

Psykologi
Jack Dalrymple

John "Jack" Dalrymple (født 16. oktober 1948 i Minneapolis) er en amerikansk politiker, og var den 32. guvernør for den amerikanske delstat North Dakota fra 2010 til 2016. Fra 2000 til 2010 var han viceguvernør i delstaten under guvernør John Hoeven. Dalrymple er medlem af det Republikanske parti.

Dalrymple blev midlertidig guvernør efter at den siddende guvernør John Hoeven, 2. november 2010 blev valgt til Senator i det amerikanske Senat. To dage senere, den 4. november 2010 udpegede Dalrymple Drew Wrigley som sin viceguvernør. Den 7. december 2010 blev Dalrymple officielt taget i ed som guvernør og Wrigley blev taget i ed som viceguvernør. Jack Dalrymple har meddelt at han stiller op som sit partis guvernørkandidat ved valget i 2012.

Jack Dalrymple har en Bachelor of Science fra Yale University.

Dalrymple har siden 1971 været gift med Betsy Wood, og de har sammen 4 døtre.

Eksterne henvisninger 

 Guvernør Dalrymples officielle profil på North Dakotas hjemmeside. 

Personer fra Minneapolis
Guvernører i North Dakota