kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Torpedobaad af 2. kl. Nr. 8-9

Torpedobaadene af anden klasse Nr. 8 og Nr. 9 var små danske torpedobåde, der var bygget til at blive medtaget på et større skib - i dette tilfælde panserskibet Iver Hvitfeldt. De blev bygget i England (Thornycroft), men konceptet med at bruge små torpedobåde som et ekstra våben slog ikke an, og de blev kun medtaget på et enkelt togt. I stedet blev de anvendt som almindelige torpedo- og patruljebåde.

Baggrund og design 
I 1872 havde en Torpedo Committee nedsat af Royal Navy foreslået fire anvendelsesmuligheder for selvbevægelige torpedoer. En af dem var installering i små både, der kunne tages med i større skibe og bruges som angrebsvåben derfra. Den britiske flåde begyndte produktionen af denne type både i 1878 og brugte numrene fra 51 og opefter, og man betegnede dem som torpedobåde af anden klasse. Andre lande fulgte op på ideen, og den danske Marine bestilte to både (Nr. 4 & 5) hos Thornycroft i 1881. I 1883 fulgte Nr. 6 & Nr. 7 og i 1886 Nr 8 & 9, der størrelsesmæssigt lå tæt på det foregående par.

Tjeneste 
 1886: I august var Nr. 8 på øvelser ved Søminestationen i Bramsnæsvig.
 1888: Nr. 8 var udstillet på Flådens afdeling af Den Nordiske Industri-, Landbrugs- og Kunstudstilling i København.
 1889: Nr. 9 var øvelsesskib for maskinister og i august-september deltog begge i årets øvelseseskadre.
 1890: I august-september var Nr. 8 og Nr. 9 ombord på Iver Hvitfeldt i årets øvelseseskadre.
 1892: I august-september deltog Nr 8. i årets øvelseseskadre.
 1895: I august-september indgik begge i årets øvelseseskadre.
 1897: I april-maj blev Nr. 9 anvendt til den praktiske del af søofficersuddannelsen.
 1912: Omklassificeret til Patrouillebaad Nr. 14 og 15.
 1916: Reservepatruljebaad Pa og Pb. Udgået senere samme år.

Referencer

Litteratur 
 Christiansen, Henrik, Orlogsflådens skibe gennem 500 år. Bind I-III. Statens Forsvarshistoriske Museum, 2010. .
 Degenkolv, H.: Oplysninger vedrørende den danske flaades skibe i sidste aarhundrede. Lehmann Stage, København, 1906.
 Garde, Hans & Bjerg, Hans Chr., Torpedobåde gennem 100 år, Marinehistorisk selskab 1979, 
 Steensen, R. Steen, Vore Torpedobaade gennem 75 aar, Marinehistorisk selskab, 1953.

Eksterne henvisninger 

 Torpedobaad af 2. kl. Nr. 8 i Den sorte Registrant, bevaret på archive.org
 Torpedobaad af 2. kl. Nr. 9 i Den sorte Registrant, bevaret på archive.org

Torpedobåde fra Danmark
The Velvet Underground

The Velvet Underground var et amerikansk rockband, der blev dannet i 1964 i New York City af sangeren og guitaristen Lou Reed, multi-instrumentalisten John Cale, guitaristen Sterling Morrison og trommeslageren Angus MacLise (erstattet med Moe Tucker i 1965). Banden var oprindeligt aktivt mellem 1965 og 1973, og havde i en kort overgang popkunstneren Andy Warhol som manager, og de fungerede som husband på the Factory og Warhols Exploding Plastic Inevitable-arrangementer fra 1966 til 1967. Deres debutalbum, The Velvet Underground & Nico (med den tyskfødte sanger og model Nico), blev udgivet i 1967, men det blev mødt med kritikernes ligegyldighed og dårlige salgstal, men det er siden blevet en kritikerrost udgivelse; i 2003 kaldte Rolling Stone det for det "mest profetiske rockalbum der nogensinde er lavet." De nåede at udgivet i alt fem studiealbums. Siden opløsningen i 1973 har bandet været gendannet i flere omgange i 1990'erne og i 2009.

Bandets integrering af rock og avantgarde opnåede ikke stor kommerciel succes, mens det eksisterede, men det bliver i dag anerkendt som et af de mest indflydelsesrige bands inden for rock, undergrundsmusik, eksperimentel og alternativ rock. De provokerende emner, musikalske eksperimenter og ofte nihilististke attituder, der blev udforsket i bandets musik, blev indflydelsesrige i udviklingen af punkrock og new wave. I 2004 rangerede Rolling Stone bandet som nummer 19 på listen deres "100 Greatest Artists of All Time". I 2017 indikerede et studie fra AllMusics katalog, at The Velvet Underground var det femte mest hyppige gruppe, der blev nævnt som indflydelse på andre kunstnere i deres database. Bandet blev optaget i Rock and Roll Hall of Fame i 1996 af Patti Smith.

Diskografi 

 The Velvet Underground & Nico (1967)
 White Light/White Heat (1968)
 The Velvet Underground (1969)
 Loaded (1970)
 Squeeze (1973)

Litteratur 
 Loaded (red. Klaus Lynggaard og Henrik Queitsch), Informations Forlag (2004) – Dansk antologi om Velvet Underground.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 

Fra DR's Musikleksikon
Rockgrupper fra USA
Har spillet på Roskilde Festival
Musikgrupper fra 1964
Musikgrupper opløst i 1973
Musikgrupper fra 1992
Musikgrupper opløst i 1996
C-4

C-4 (forkortelse for Composition 4) er et plastisk, brisant sprængstof, der i særlig grad finder anvendelse inden for militæret.

Som plastisk sprængstof er det konstrueret som ekstra sikkert mod stød og varme, samt særdeles formbart. Dog vil man ved en eventuelt formning ælte ilt og jord ind i sprængstoffet, hvilket vil reducere sprængkraften. Således forsøges dette undgået af professionelle og er angiveligt mere udbredt på film.

Sprængstoffet blev viderudviklet gennem 1960'erne fra et britisk sprængstof kaldet "Nobel 808", der bestod af RDX, mineralsk olie og lecitin. C-4 er en del af en gruppe sprængstoffer, der desuden tæller C, C-2 og C-3, der indeholder forskellige mængder af RDX.

Fordelen ved netop dette sprængstof i forhold til andre, er dels dets formbarhed, dels dets udholdenhed og sikkerhed, da der almindeligvis kræves en detonator for at kunne bringe det til sprængning. Dette skal ses i modsætning til f.eks. nitroglycerin, der er ekstremt følsomt overfor stød.

Eksterne henvisninger 

Howstuffworks: C-4

Sprængstoffer
Guitarsynthesizer

En guitarsynthesizer er et slags musikinstrumentsystem, der gør, at en guitarspiller kan spille synthesizere. Der findes i forlængelse heraf forskellige instanser under betegnelsen guitarsynthesizer. Én af dem er den guitarbaserede, hvor en speciel pickup er monteret på en almindelig guitar. Pickuppen sender signalerne (separat for de 6 strenge) videre til en specieldesignet synthesizer, så guitaristen med et internt eller eksternt lydmodul kan spille med synthesizerlyde. De guitarbaserede synthesizere er ikke helt lette at spille med, da man skal spille relativt tydeligt, for at undgå "misforståelser" i den digitale oversættelse. Dette resulterer også i, at mange guitarister ender med at blande synthesizerlyden med guitarlyden, eller som alternativ benytter andre slags guitarsynthesizere.

Referencer 

Synthesizer
Høje Taastrup Station

Høje Taastrup Station er en jernbanestation i Høje-Taastrup på Vestbanen mellem København H og Roskilde. Desuden er den endestation for S-banen Høje Taastrup-banen.

Stationen er udformet med tre perroner med to spor hver, hvoraf den ene perron er for S-togene. Stationsbygningen ligger på en bred bro, der fører hen over baneterrænet, og som også rummer en busterminal. Den postmodernistiske bygning domineres af tre tøndehvælvstage, der er blevet et vartegn for Høje-Taastrup. Dertil kommer den 26,5 m høje skulptur Thors Tårn, der står i rundkørslen umiddelbart syd for stationen. Udsmykningen på selve stationen er lavet af den danske maler og billedkunstner Henning Damgård-Sørensen.

Historie 
Stationen blev anlagt på åben mark. Man ønskede ikke alene at anlægge en station, men at skabe et regionalt center, så på baggrund af en strukturplan fra 1977 blev der udskrevet en arkitektkonkurrence for såvel stationen som det ubebyggede område mellem City 2, der blev indviet i 1972, og Gadehavekvarteret. Konkurrencen blev vundet af tegnestuen Jacob Blegvad A/S, der i samarbejde med DSB's arkitekter, bl.a. Jens Nielsen, udfærdigede de endelige planer for stationen. Anlægsudgifterne beløb sig til 300 millioner kroner.

Stationen blev indviet i maj 1986 samtidig med S-banens forlængelse fra Taastrup Station. De første år standsede kun S-tog og regionaltog ved stationen, men siden åbningen af det 3. og 4. hovedspor mellem Høje-Taastrup og Roskilde i 1988 har alle fjerntog tillige standset ved stationen.

Udover at fungere som et regionalt trafikknudepunkt var stationen også tænkt som en fremskudt hovedbanegård til aflastning af København H. Ikke sådan at regional- og fjerntog skulle ende her under normale omstændigheder, men sådan at passagerer til og fra Københavns vestegn kunne skifte her i stedet for at skulle omvejen ind omkring København H. I praksis fungerer stationen dog af og til sammen med Roskilde som midlertidig endestation, når sporarbejde eller uheld begrænser eller umuliggør kørsel på strækningen ind til København. Således har for eksempel nattoget "Skiekspressen" til Østrig og Italien haft endestation her.

Antal rejsende 
Ifølge Østtællingen var udviklingen i antallet af dagligt afrejsende med fjerntog:

Ifølge Østtællingen var udviklingen i antallet af dagligt afrejsende med S-tog:

Galleri

Noter

Litteratur 
 Statistisk Årbog for København og Frederiksberg samt Hovedstadsregionen 1992; København 1992; s. 143 
 Statistisk Årbog for København og Frederiksberg samt Hovedstadsregionen 1996; København 1996; s. 132 
 Københavns Statistiske Årbog 2001; København 2001; s. 131 
 Københavns Statistiske Årbog 2004; København 2004; s. 125 
 Østtælling 2007 DSB og DSB S-tog
 Østtælling 2008 DSB og DSB S-tog; s. 19

Eksterne henvisninger 

 Høje Taastrup Station på dsb.dk
 Høje Taastrup Station i Arkitekturbilleder.dk 

Stationer på Vestbanen
S-togs-stationer
Høje-Taastrup
Intercitytogstationer i Danmark
Olusegun Obasanjo

Matthew Olusegun Aremu Obasanjo (født 5. marts 1937), yoruba Oluṣẹgun Mathew Okikiọla Arẹmu Ọbasanjọ, translitereret: "Oluse-jUn ObA.san.jO") er en pensioneret general og tidligere præsident i Nigeria. Obasanjo var en karrieresoldat før han tjente sit land to gange som dets leder, en gang som militærleder mellem 13. februar 1976 og 1. oktober 1979 og igen fra 1999 til 2007 som valgt præsident.

I august 2021 udpegede Den Afrikanske Union Olusegun Obasanjo som høj repræsentant for fred på Afrikas horn.

Eksterne henvisninger 

Nigerias præsidenter
Mærkedage (roman)

Mærkedage er en bog på 409 sider fra 2007 af Jens Smærup Sørensen.
Bogens omdrejningspunkt er tre fester, Peder Godiksens konfirmationfest i Staun Forsamlingshus i 1934, Emma Godiksen og Orla Jensens sølvbryllup i samme forsamlingshus i 1962 og Henrik Lundbæks 60 års fødselsdagsfest på Hotel Hvide Hus i Aalborg i 2003.

Forfatteren kalder bogen ”historier”, ikke roman. Personerne er opdigtede men har karakter- og udviklingstræk fra mennesker, forfatteren har kendt eller hørt om. Bogens geografiske omdrejningspunkt er den eksisterende landsby Staun, hvor Smærup Sørensen er født og har gået i skole. To slægter, Godiksen på Bisgaard og Lundbæk på Kristiansminde, følges igennem det 20. århundrede.

Med nedslag i personer og deres indbyrdes forhold beskrives landbrugskulturens undergang i løbet af det 20. århundrede. Et af disse nedslag er den traditionsbundne storbonde og samfundsstøtte Søren Godiksens 40 år forsinkede erkendelse af, at det afgørende brud med slægts- og samfundstraditionen viste sig med sønnen Peders afvisning af at skulle overtage slægtsgården.

Ved bogens slutning i 2003 er Søren Godiksens oprindelige jord overtaget af hans dattersøn, svinebaronen Henrik Lundbæk, som for at holde sin anstrengte kreditværdighed oven vande er i gang med store projekter i Østeuropa. Han er den sidste i de to familier, som har berøring med landbruget.

Bogen fik overvejende stærkt positive anmeldelser. Politiken fandt således, at Smærup med den gav svaret på årtiers længsel efter den store danske samtidsroman.

For "Mærkedage" modtog Jens Smærup Sørensen såvel Boghandlernes gyldne Laurbær som Weekendavisens Litteraturpris for 2008 og DR Romanprisen. Den var desuden indstillet til Nordisk råds litteraturpris, som imidlertid gik til Naja Marie Aidt.

Statsminister Anders Fogh Rasmussen holdt overrækkelsestalen, da Smærup modtog de gyldne laurbær. Det gjorde han blandt andet ved at fremhæve parallellerne mellem de to mænds opvæstkår. Foghs tale blev opfattet som, at han ikke var enig med sit eget partis ordfører, der tidligere havde fremsat en idé om, at etablerede forfattere burde have beskåret deres statslige tilskud.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Erik Skyum-Nielsens anmeldelse i Information
 Interview med forfatteren P2 Plus Bog 14. april 2007. 2007 (udsendelsens sidste fjerdedel)
 Lars Bukdahls artikel 1. februar 2008 i forbindelse med Weekendavisens Litteraturpris.

Romaner fra Danmark
Alan Kalter

Alan Kalter (født 21. marts 1943 i Brooklyn i New York City, død 4. oktober 2021) var en amerikansk tv-speaker begyndte som "stemmen" bag The Late Show with David Letterman siden den 5. september, 1995. Han annoncerede gæsterne i begyndelsen af hvert show.

Alan Klater lavede hundredvis af "stemmer" for radiostationer og tv-shows. Han annoncerede også mange tv-shows i New York, deriblandt To Tell the Truth, The $25,000 Pyramid, The Money Maze og The $100,000 Question, som også var optaget i Ed Sullivan Theater.

Alan Klater var engelsklærer på Baldwin High School på Long Island.

Se også 
 David Letterman
 Paul Shaffer

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra USA
Det sidste forbund af mennesker og elverfolk

I J. R. R. Tolkiens fiktive Ringenes Herre-verden, var Det sidste forbund af mennesker og elverfolk (også kaldet Den sidste alliance af elvere og mennesker) et forbund, der, som navnet antyder, sikrede alliance mellem menneskene og elverfolket, i en tid, hvor den onde fyrst Sauron var få skridt fra at overtage herredømmet over Midgård. Forbundet blev stiftet i år 3430 i den Solens Anden Alder. Konflikten førte til Det Sidste Forbunds Krig mod Sauron, hvor menneskene under kong Elendil og elverne under Gil-Galad kæmper mod Sauron og hans hær. Krigen inkluderer Slaget ved Dagorlad og Det Sorte Tårns belejring. I Ringenes Herre - Eventyret om Ringen beskriver elveren Elrond krigen.

Historien bag krigen 

Elendil indgår alliance med Gil-Galad, idet både mennesker og elvere ønsker at gøre en ende på Saurons magt. Sammen opbygger de en hær og vandrer mod Mordor og Saurons hære. Her påbegyndes kampen, Det Sorte Tårn belejres i syv år, hvorefter Sauron selv kommer ud. Han slår menneskene tilbage, og rammer også Elendil, som flyver gennem luften, rammer en klippe og taber sit sværd, Nasil.

Hans søn Isildur løber hen for at hjælpe sin far, som ligger forslået og døende på jorden. Da ser Isildur, at Sauron nærmer sig. Idet han forsøger at få fat på sin fars sværd, træder Sauron oven på det, så det knækker midt over. Men netop som Sauron skal til at svinge sit våben, griber Isildur det ødelagte sværd, og hugger Saurons hånd af. På en af fingrene sidder Den Ene Ring.

Saurons krop dør og den sorte ånd flygter langt bort, mens Isildur nu ligger ved siden af sin far og betragter ringen. Da kommer Elrond hen til ham, og beder ham følge ham. De går sammen op på det nærliggende Dommedagsbjerg, i hvis lava ringen blev lavet, og hvis ild er det eneste, der kan destruere den. Da beder Elrond Isildur smide ringen i lavaen, men Isildur nægter, og siger, at ringen er hans. Derpå forlader han Elrond, for at beholde ringen.

Ringenes Herre

en:List of Middle-earth wars and battles#War of the Last Alliance
Jomfru Ane Band

Jomfru Ane Band var et dansk rockband der med udgangspunkt i Jomfru Ane Teatret i Aalborg fra slutningen af 1970'erne prægede den politiske musikscene i Danmark. Fra deres første album blev særlig agitpop-skæringerne "Plutonium" og "Rebild '76" med Claus Flygares indignerede poesi berømt. "Plutonium" har dog tekst af Hans Kragh-Jacobsen.

Tvillingesøstrene Rebecca Brüel og Sanne Brüel var det vokale centrum i bandet, såvel på plade som ved koncerter.

Medlemmer 
 Rebecca Brüel (sang, klaver)
 Sanne Brüel (sang, guitar, klaver)
 Jan Ettrup (guitar)
 Carsten Bang (sang, guitar)
 Thomas Carlsen (bas)
 Claus Flygare (tekster)
 Jette Bastian Michaelsen (tekster)
 Bjørn Uglebjerg (trommer)
 Ulla Tvede Eriksen (trommer)
 Hans Holbroe (saxofon)
 Perry Stenbäck (Guitar)
 Michael Friis (Bas)
 Simon Harder (Guitar)
--
 Niels Pedersen (sax)
 Thomas Grue (guitar)
 Peter Ingemann (cello)
 Anders Gårdmand (sax)
 Joachim Ussing (bas)

Udgivelser 
 Hej igen, 2002
 Bag din ryg, 1982
 Blodsugerne, 1980
 Rock me baby, 1978
 Stormfulde højder, 1977
 Jomfru Ane (Brødristeren), 1977

Rockgrupper fra Danmark
Har spillet på Roskilde Festival
Late Show with David Letterman

Late Show with David Letterman var et timelangt late-night talkshow, produceret af CBS og optaget på Ed Sullivan Theater på Broadway i New York City. Showet blev vist fra 30. august 1993 til 20. maj 2015. Værten var David Letterman og det blev produceret af Lettermans produktionsselskab Worldwide Pants Incorporated. Showets sangskriver og bandleder for husorkesteret, CBS orkesteret, var Paul Shaffer. Hovedforfatterne var brødrene Justin Stangel og Eric Stangel. Programannoncøren var Alan Kalter, som erstattede Bill Wendell i 1995. Showet nåede at modtage to Emmy Awards.

Ifølge august 2004-udgaven af programmets interne nyhedsbrev havde Late Show i løbet af sine første 11 år haft 2264 udsendelser med 4082 gæster og 1668 musikindslag.

Letterman involverede ofte programmets besætning i sketches, blandt andre Shaffer, Alan Kalter, scenearbejderne Pat Farmer og Kenny Sheehan, skilteholderen Tony Mendez og assistenten Stephanie Birkitt.

Showet blev sendt i USA kl. 23:35 Øst-USA/New York, men blev optaget samme eftermiddag. Hvert show findes i udskrift i The Wahoo Gazette på CBS.com's Late Show Late Show side.

Letterman var tidligere vært på Late Night with David Letterman som blev sendt på NBC fra 1982 til 1993. Showet var produceret af Carson Productions, Worldwide Pants og NBC Productions. Shaffer, Wendell, og de andre medlemmer af bandet var også med i NBC-showet.

Talkshowet sluttede i 2015 efter 6028 episoder.

Skiftet fra NBC til CBS 
Letterman forlod NBC i skuffelse over, at selskabet mod hans og andres forventning foretrak komikeren Jay Leno som vært for The Tonight Show.

”Late night” bliver stadig sendt på NBC med Lettermans afløser Conan O'Brien, og er nu co-produceret af Lorne Michaels' Broadway Video).

Da Letterman flyttede til CBS og efter mange afsnit med ”Late night” måtte man finde nye navne til stykkerne da det ville skabe juridiske problemer omkring varemærker som NBC hævdede at eje. ”Viewer Mail” på NBC blev til ”The CBS Mailbag”, Larry Melman begyndte at bruge sit rigtige navn Calvert DeForest (Døde d. 19 marts, 2007, alder 85). Paul Shaffers “Word’s Most Dangerous Band” blev til “The CBS Orchestra”. Lettermans kending fra NBC-tiden, The Top ten list, blev til “The Late Show Top Ten List” hos CBS.

Tilbagevendende indslag 
 Top Ten List
 Will It Float?
 Great Moments In Presidential Speeches
 Fun Facts
 Small Town News
 Know Your Current Events
 Audience Show and Tell
 Late Show Week in Review
 George W. Bush: What?!
 Stump the Band
 Stupid Pet Tricks
 Stupid Human Tricks

Tidligere tilbagevendende indslag 
 CBS Mail Bag
 Ape or Artist (or Elephant)
 Dr. Phil's Words of Wisdom
 Trump or Monkey?
 Putting Away The Late Show Bear
 Pat & Kenny Read Oprah Transcripts
 Is This Anything?
 Dwight the Troubled Teen

Internationale udsendere

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Nettsted hos CBS
 

Talkshow fra USA
Tv-programmer fra CBS
Henke Forss

Henrik "Henke" Forss (født i Sverige) er en svensk musiker fra Göteborg. Han er mest kendt for sin optræden som vokalist på In Flames mini cd Subterranean. Henke har også arbejdet med Dawn og Funeral Feast.

Links 
http://www.dawnband.com 

Musikere fra Sverige
Tjek fødselsår
Personer fra Göteborg
Tony Mendez

Tony Mendez (født 27. marts 1945 på Cuba) er en cubansk skuespiller.Han arbejder nu for The Late Show with David Letterman som bliver sendt på CBS. Tony Mendez er kortholderen på The Late Show, men han har også sit eget show, som hedder The Tony Mendez Show, der kan ses på CBS's hjemmeside. Tony Mendez får hjælp af Stephanie Birkitt til at lave The Tony Mendez Show.

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Cuba
Bordelum

Bordelum er en landsby og kommune beliggende nord for Bredsted på grænsen mellem marsk og gest i det nordvestlige Sydslesvig. Administrativt hører kommunen under Nordfrislands kreds i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten. Kommunen samarbejder på administrativt plan med andre kommuner i omegnen i Midterste Nordfrisland kommunefælleskab (Amt Mittleres Nordfriesland). Landsbyen er sogneby i Bordelum Sogn. Sognet lå i Nørre Gøs Herred (Bredsted Amt, Sønderjylland), da området tilhørte Danmark.

Historie 
Bordelum er første gang nævnt 1300. Forleddet bord- mener rand (sml. oldnordisk borð), formodentlig her ved gestens rand.

Geografi
Kommunen er beliggende ved grænsen mellem den nordfrisiske marsk og den midtslesvigske gest. Nord for Bordelum ved grænsen til nabobyen Langhorn ligger med Bordelumhede et større hedeområde.

Kommunen består af Vester og Øster Bordelum samt Adebøl (på tysk Addebüll), Byttebøl (Büttjebüll, på nordfrisisk Bötjebel), Dørpum (Dörpum, Toorpem), Dørpummark (Dörpumfeld, Toorpemfäil), Ebøl (Ebüll), Margarethenberg, Sterdebøl (Sterdebüll, Steerdebel) og Stolbjerg (Stollberg).

Bordelum Kirke 
Byens munkestenskirke er fra begyndelsen af 1200-tallet. Kirken er viet til Sankt Nikolaus og indeholder bl.a. en trefløjet altertavle fra 1600-tallet og en sengotisk marmordøbefont fra Belgien fra 1400-tallet. En del af korets murværk stammer fra en ældre murstenskirke, som blev opført i 1100-tallet.

Kirken er placeret ud for selve byen ved Stolbjerg, hvor beboerne i vikingetiden havde dyrket de nordiske guder.

For foden af kirken findes en hellig kilde. I middelalderen blev det hvide slam fra kilden anvendt som helbredelsesmiddel. Det vides, at folk endnu i begyndelsen af 1800-tallet samledes ved den hellige kilde. Kilden er i dag fredet.

Vækkelsen i Bordelum 
I 1700-tallet var der en pietistisk vækkelsesbevægelse i Bordelum. Deres forbillede var i de første år de stærke jyder og den herrnhutiske brødremenighed i Christiansfeld. Senere blev de mere og mere sværmeriske. Folk kaldte sig for syndfri og forkastede sakramenterne, arbejdede om søndagen og flere gifte kvinder forlod deres mænd. I 1741 blev de sværmeriske møder forbudt, og bevægelsen døde ud efter få år (se konventikelplakat).

Bordelumvækkelsen forblev en enkeltstående episode.

Eksterne henvisninger 

 Kommunens hjemmeside
 Bordelum kirke på Nordenskirker.dk

Noter 

Byer i Kreis Nordfriesland
Kirkehistorie
Byer i Slesvig-Holsten
Dirckinck-Holmfeld

Dirckinck-Holmfeld er en dansk adelsslægt med oprindelig hollandsk herkomst. Slægtens adelspatent stammer fra 30. maj 1828. Nogle af medlemmerne er:

 Arnold Christian Leopold v. Dirckinck, født 17. august 1763, død 1827. Hollandsk søkaptajn med rang som oberst 
 Constant Peter Heinrich Maria Walpurgis Dirckinck-Holmfeld, født 24. februar 1799, død 1880. dansk politisk forfatter, Dr. juris, amtmand
 Johann Carl Daniel Ulysses Dirckinck-Holmfeld, født 11. januar 1801, død 22. juli 1877. Geheimeconferentsråd, forbundsgesandt
 Edwin Rudolph Frederik Maria, født 12. juni 1802, død 10. januar 1896. Kammerherre, kommandør i søetaten, trådte i dansk tjeneste
 Helmuth Emanuel Edwin Bernhard, født 7. Juli 1835 i Schwarzenbek. Maler

På den tyske ø Femern, i Burgstaaken syd for byen Burg, findes et mindesmærke, der nævner en baron «Dirking-Holmfeld», som blev taget til fange under Treårskrigen. Indskriften siger: På dette sted mindes de urokkelige handlekraftige Femeranere, der befriede øen fra dansk herredømme og tilfangetagelsen af marinekaptainen baron af Dirking-Holmfeld den 15. April 1848. Oprettet 1872 af baron af Leesen-Treben, tidligere af Cathrinenhof.

Se også
 Gregers Dirckinck-Holmfeld
 Katrine Dirckinck-Holmfeld
 Kim Dirckinck-Holmfeld
 Mikala Dirckinck-Holmfeld

Eksterne henvisninger
Nyt dansk Kunstnerlexikon 
Dansk Adelskalender 
Stamtavle for slægten på roskildehistorie.dk 

Adelsslægter fra Danmark