kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lauritz Zeuthen

Sophus Rasmus Lauritz Zeuthen (3. august 1854 i København – 3. november 1923 på Heslegård i Hellerup) var en dansk sagfører og filantrop.

Karriere 
Han var søn af møbelhandler Jørgen Lauritzen Zeuthen (1814-1876) og hustru Margrethe født Bjerregaard (1816-1870), blev 1873 student fra Det von Westenske Institut, og 1878 cand. jur. Han var 1878-80 fuldmægtig hos overretsprokurator Ludvig Heckscher, 1880-83 volontør i Justitsministeriet og virkede som juridisk manuduktør. 1884-85 var han fuldmægtig hos overretssagfører Albert Heckscher, blev 1886 overretssagfører og praktiserede i København til sin død. Han førte 1909-19 offentlige og beneficierede sager ved Den kongelige Landsoverret samt Hof- og Stadsret, Københavns Kriminal- og Politiret samt Sø- og Handelsretten. Han fik en række bestyrelsesposter, var konsulent for adskillige større industrielle virksomheder og fik efterhånden en meget stor praksis. Han blev 1909 Ridder af Dannebrog og 1912 Dannebrogsmand.

Politik 
Zeuthen var medstifter af og 1885-88 formand for Studentersamfundets Retshjælp for ubemidlede. 1884-87 var han bestyrelsesmedlem i Dansk kvindesamfund, som han støttede. Politisk stod han det liberale Venstre nær og var bl.a. knyttet til Niels Neergaard. 1897 købte han Heslegård i Hellerup og sad 1904-06 i Gentofte Sogneråd, valgt af de højstbeskattede.

Kunstinteresseret og filantrop 
Zeuthen var medlem af bestyrelsen for A/S Den danske Handelsflaades Skoleskib for Befalingsmænd og af foreningen Hedebruget. Han var kunstinteresseret og blev 1915 medlem af direktionen for Ny Carlsbergfondet. Fra 1917 var han medlem af Komitéen til at foretage Indkøb af Kunstværker til den kgl. Maleri- og Skulptursamling. Zeuthen finansierede i 1919 pladsen foran Statens Museum for Kunst.

Han var ugift. Efter hans død donerede hans to søstre Zeuthens betydelige formue til Overretssagfører L. Zeuthens Mindelegat på 1.200.000 kr. (fundats stadfæstet 14. maj 1927) med det formål at støtte sådanne bestræbelser på det videnskabelige, kunstneriske eller praktiske område, som efter legatbestyrelsens skøn vil være af betydning for det danske samfund.

Zeuthen er begravet på Assistens Kirkegård.

Han er gengivet i en tegning af P.S. Krøyer og en buste af Felix Nylund 1922 (De forenede Bryggerier) og i fotografier af Christian Neuhaus 1877 og Jens Petersen & Søn (Det Kongelige Bibliotek).

Kilder 
 H. Hjorth-Nielsen, Danske Sagførere under Loven af 26. Maj 1868, København: J. Jørgensen & Co. 1941.
 Biografi i Dansk Biografisk Leksikon, 3. udgave

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Riddere af Dannebrog
Advokater fra Danmark
Legatstiftere fra Danmark
Filantroper fra Danmark
Personer fra København
Medlemmer af Gentofte Kommunalbestyrelse
Laksjøen

Laksjøen er en sø i Lierne kommune i Trøndelag fylke i Norge.
Den har et areal på 19,2 km², en omkreds på 35,2 km, og ligger 398 moh. Kommunecenteret Sandvika og Nordli kirke ligger på på nordøstsiden af søen. Grænsen til Sverige ligger under 15 km mod nordøst Den får vand Sandsjøen mod øst, og har afløb til Namsen via Storelva, Brattlandsvatnet, Mellomvatnet, Skjeldbreidvatnet, Otersjøen og elven Sanddøla.

Eksterne kilder og henvisninger 
 Om Laksjøen på Store Norske Leksikon

Lierne
Søer i Trøndelag
Nicola Antonio Porpora

Nicola Antonio Porpora (17. august 1686—3. marts 1768) var en italiensk operakomponist og sangermester.

Biografi 
Porporas fødeby Neapel var på hans tid operaens metropol, derfra forskrevs både komponister og operister hele verden over. Han udmærkede sig i begge retninger, optrådte just ikke selv som sanger, men var sjælden forfaren i sangkunstens hemmeligheder. Blandt hans sangelever findes en mængde af tidens berømte sangerberømtheder, deriblandt Caffarelli og Farinelli.

Som frugtbar og yndet operakomponist — i alt kender man fra ham 53 operaer — og søgt sangermester rejste han ligesom så mange af sine italienske kolleger ud, 1725—55 træffer vi ham snart i Tyskland, snart i London, hvor han stod i spidsen for det imod Händel grundede operaforetagende, snart i Wien, hvor Haydn i sin ungdom gjorde tjeneste hos Porpora, og i Dresden, hvor Porpora virkede som hofkapelmester.

Siden 1755 tog han atter ophold i Neapel og ansattes som kapelmester ved Domkirken og direktør for konservatoriet San Onofrio. Foruden de nævnte operaer har Porpora komponeret 6 oratorier, dertil en mængde kirkemusik i tidens operistiske Stil samt forskellige værker for kammermusik, der endnu har interesse for vor tid, violinsonater, triosonater for strygeinstrumenter, fugaer for klaver og endelig — ikke mindst værdifulde — en række solokantater for en sangstemme med klaver.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 

Operakomponister fra Italien
Hofkapelmestre
Italienere i 1700-tallet
Personer fra Napoli
Den slesvigske stænderforsamling

Den slesvigske eller sønderjyske stænderforsamling var en af de rådgivende provinsialstænderforsamlinger i den danske monarki, som blev oprettet ved en kongelig anordning af 28. maj 1831. Ved siden af den slesvigske/sønderjyske blev der også oprettet rådgivende stænderforsamlinger for Nørrejylland, øerne og Holsten.

Den rådgivende stænderforsamling for Hertugdømmet Slesvig mødtes hvert andet år i tidsrummet mellem 1836 og 1846. Mødestedet var rådhuset i Slesvig by. Forsamlingen var kun rådgivende, stænderne kunne altså kun foreslå love, som den enevældige konge og hertug (som lensherr og vasal) så kunne vælge at imødekomme eller afslå. Med revolutionen i 1848 og grundlovens indførelse i 1849 blev stænderforsamlingerne for det første afskaffet, men blev genfindført efter Treårskrigen i hertugdømmerne (modsat det egentlige kongerige fortsatte det absolutistiske styre i hertugdømmerne). Dog blev mødestedet flyttet til det nyopførte Stænderhus på Holmen i Flensborg.

Til den slesvigske stænderforsamling blev der valgt tolv repræsentanter for byerne og købstæderne, fem repræsentanter for godsejerne, 17 for de mindre ejendomsbesiddere og to for ø-distrikter Femer og Ærø. Dertil kom hertugen af Augustenborg samt de af kongen udpegede fire repræsentanter for ridderskabet, to repræsentanter for kirken og en repræsentant for Kiel Universitet (selvom universitet ligger geografisk i Holsten). Stænderforsamling bestod af i alt 44 deputerede.

I byerne havde borgere med et hus med en brandforsikringsværdi på mindst 1600 rigsbankdaler stemmeret, mens valgbarhed krævede den dobbelte ejendomsværdi. Bønderne havde valgret, når de ejede jord til en skatteværdi på mindst 3200 rigsbankdaler. Til valgbarheden (passiv valgret) krævedes der dobbelt så meget jord. Der forelå altså en privilegeret valgret på grundlag af census (formue, der kræves som betingelse for valgret eller valgbarhed). Kvinderne have heller ingen valgret. Valgretsalderen var 25 (for den aktive valgret) og 30 år (for den passive valgret). I alt repræsenterede de rådgivende stænderforsamlinger kun 2,8% af befolkningen.

Den slesvigske stænderforsamling prægedes i 1840'erne mere og mere af de nationale modsætninger mellem danske og tyske nationalliberale (slesvig-holstenerne), sidstnævnte havde flertallet blandt repræsentanterne. Stænderforsamlingens sprog var tysk -selvom halvdelen af befolkningen især i det nordlige Slesvig havde dansk som modersmål. Den dansksindede deputerede Peter Hiort Lorenzen protesterede mod denne sproglige diskrimination ved at tale dansk fra den 11. november 1842 . Året efter udeblev han helt fra stænderforsamlingens møder i protest mod kongens bestemmelse om, at kun de, der ikke kunne tale tysk, måtte bruge det danske sprog i stænderne.

Litteratur 
 Historisk samfund for Sønderjylland: Sønderjylland A-Å, Aabenraa 2011,

Eksterne henvisninger 
 Holger Hjelholt: "Den slesvigske stænderforsamling i 1860" (Historisk Tidsskrift, Bind 9. række, 3 (1925))
 Grænseforeningens leksikon: Rådgivende stænderforsamlinger

Referencer 

Slesvig by
Flensborg
Sønderjyllands historie
Danmarks politik
Marianne

Marianne er et pigenavn, som kommer fra fransk, hvor det er enten den franske udgave af Mariamne, der igen er en variant af Maria/Miriam, eller er en sammensætning af Maria og Anna. Pr. 1.1. 2013 er 27.598, som hedder Marianne i Danmark. Andre kendte former er Mariann (1423 personer), Mariane (765 personer), Marianna (321 personer) og Mariana (194 personer).

Sideformer, hvor Jane er indblandet, tæller Marijana (41 personer), Marijanne (34 personer) og Marijane (6 personer).

Figuren Marianne er personifikationen af Frankrigs revolutionære idealer om frihed og fornuft.

Navnedage 

Pigenavne
Jyderup Fængsel

Statsfængslet i Jyderup er et af Danmarks 8 åbne fængsler. Fængslets bygninger var oprindeligt et fabrikskompleks, der i midten af 1970'erne blev indrettet som erhvervsfaglig kostskole for unge. I 1987 blev bygningerne overtaget af Justitsministeriet som midlertidigt center for asylsøgende, og i 1988 blev det taget i brug som fængsel.

Jyderup Fængsel blev den 11. oktober 2021 indviet som kvindefængsel. Fængslet har 143 pladser, hvoraf 58 er arrestpladser, 45 er åbne pladser, og 40 er lukkede pladser. Fængslet modtager som udgangspunkt kvinder fra hele landet.

Historie 
De oprindelige bygninger blev opført i 1912 af De Danske Sprængstoffabrikker og i 1978 blev det anvendt som erhvervsfaglig kostskole og asylcenter for flygtninge. Efter at bygningerne i 1988 blev indrettet som fængsel, er der løbende bygget til og fængslet har i dag en kapacitet på i alt 162 pladser. Statsfængslet i Jyderup modtager som udgangspunkt domfældte mænd fra Region Sjælland, men behandlingsafdelingen og afdelingen for de helt unge, modtager indsatte fra hele landet. Endvidere modtager fængslet også indsatte med længere straffe fra de lukkede fængsler (primært Statsfængslet i Vridsløselille), som er nået så langt i deres afsoningsforløb, at de vurderes at være klar til at afsone under mere åbne forhold.

Kapacitet 
Statsfængslet har 162 pladser fordelt som følger: Almindelig åben afdeling 83 pladser, behandlingsafdeling 38 pladser, kontrakt afdeling 12 pladser, afdeling for 15-17 årige indsatte 5 pladser og arresthus 24 pladser. 50 af pladserne er indrettet på en sådan måde, at de helt eller delvist kan ændres fra åbent til lukket fængsel eller omvendt.

Drabsattentat mod Jønke 
Den 25. juli 1996 blev det fremtrædende Hells Angels medlem Jørn "Jønke" Nielsen forsøgt dræbt i fængslet. To til fire mænd kravlede over hegnet, fjernede et vindue og kom ind i den bygning, hvor Jønkes celle lå. Imidlertid havde Jønke låst sin dør indefra, og det lykkedes ikke for attentatmændene at sparke døren ind. I stedet affyrede de over 25 skud med et automatvåben, og ramte Jønke med to skud i maven og et i armen. Desuden kastede de en håndgranat foran hans celledør. Ingen er efterfølgende blev dømt for attentatet.

Eksterne henvisninger 
 www.sfjyderup.dk, officiel hjemmeside
 www.kriminalforsorgen.dk/

Noter 

Fængsler i Danmark
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Holbæk Kommune
Etableret i 1988
Fængsel
Tv-pakke

En tv-pakke er en virtuel pakke, der indeholder et udvalg af tv-kanaler. Tv-pakker findes i forskellige størrelser alt efter, hvor mange kanaler der er en del af pakken. Disse pakker kan også være specialiserede, dvs. have mange kanaler, der beskæftiger sig med et bestemt emne som sport, natur eller programmer særligt for børn. Tv-pakker bliver udbudt af forskellige tv-udbydere herunder Viasat, Yousee og Telia.

Enkelte tv-udbydere tilbyder også tv-pakker, der er kombineret med bredbånd og telefoni.

Kilder 
 Sådan finder du den bedste tv-pakke
 Tv-seere frigøres fra antenneforeningers stavnsbånd

Pakke
Trefløjet gård (Angel)

Den trefløjede gård (også Angelgård, på tysk Dreiseithof) er en gårdtype i det østlige Angel omkring Kappel i Sydslesvig, der opstod i løbet af 1800-tallet med inspiration fra holstensk, men også fra rigsdansk herregårdsarkitektur. Grundet godsejernes og storbøndernes stigende velstand især efter landboreformerne udviklede sig denne mere repræsentativ bygningsform i den østlige del af Angel og fortrængte her den ældre slesvigske gård.

Gårdbygningen er konstruert som trefløjet, grundmuret anlæg med en klar deling mellem beboelseshus og økonomibygninger. Hovedbygningen ligger efter forebillede fra herregårdene centralt for enden af gårdspladsen på en relativ høj sokkel med muret trappe og en bred kvist midtpå, den blev flankeret af stalden til den ene og laden til den anden side. Den nye byggeskik i det østlige Angel opstod parallelt med skiftet i boligkultur, klædedragt og ikke mindst sproget (fra dansk / angeldansk til tysk / nedertysk i løbet af 1900-tallet) og markerede en ny urban præget kultur blandt de mere velhavende angelbønder. Senere bredte de trefløjede gårde sig også til Als og Sundeved.

Litteratur 
 Historisk samfund for Sønderjylland: Sønderjylland A-Å, Aabenraa 2011, 
 Bjarne Stoklund: Tingenes kulturhistorie: Etnologiske studier i den materielle kultur. København 2003, 
 Anita Hagemeier-Kottwitz: Angeliter Dreiseithofanlagen. Neumünster 1982, 
 Berndt Lassen: Verfall der Dreiseithöfe in Angeln. I: Der Maueranker, September 2000

Angel
Landbrugsejendomme
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Sønderjylland (på tværs af landegrænser)
Jørgen Lassen

Jørgen Lassen (ca. 1776 – 28. februar 1850 i København) var en dansk maler og underviser.

Han besøgte Kunstakademiet i København og vandt 1799 den lille og 1801 den store sølvmedalje. Samtidig med at han uddannede sig til landskabsmaler, søgte han erhverv som tegnelærer, og han virkede som sådan ved Borgerdydskolen på Christianshavn, da han i 1813 søgte pladsen som informator ved Kunstakademiet efter Claudius Mørchs død. Imidlertid opnåede han først i december 1818 at blive lærer ved ornamentskolen efter Joachim Godske Schouw, der ryk­kede op til anden frihåndstegneskole, som var blevet ledig ved Carl Probsthayns død. Men allerede i 1823 blev han suspenderet for et halvt år, fordi han havde taget imod stikpenge, og i 1827 blev han afskediget fra sin tjeneste. Siden levede han en lang årrække, som det synes, i det mindste mod slutningen af sit liv, i trange kår; thi han fik flere gange (1846-49) understøttelser af Akademiet. Han døde den 28. februar 1850.

Der kendes ingen værker af Lassen, heller ikke de kopier, han først i 1800-tallet udstillede på Akademiet. 

Han blev gift 8. november 1807 i København med Ulriche Dorthea Amboe (død før 1850). Lassen er begravet på Assistens Kirkegård.

Kilder 
 

Malere fra Danmark
Landskabsmalere
Ansatte ved Det Kongelige Danske Kunstakademi
Danskere i 1800-tallet
Lærere fra Danmark
Over Jerstal-Kredsen

Over Jerstal-Kredsen er navnet på en germansk kulturgruppe, som var dominerende i det nordlige Sønderjylland i ældre romersk jernalder (fra cirka 50 f.Kr. til ca. 200 e.Kr). Folkestammens navn kendes ikke, så området er opkaldt efter en større gravplads umiddelbart vest for den lille landsby Over Jerstal.

Karakteristisk for stammeområdet er lerkarrenes specielle form og ornamentik. Over Jerstal-kredsens grave bestod overvejende af brandgrave, men der findes også jordfæstegrave. Bebyggelsen bestod af flere landsbyer af forskellig størrelse samt større og mindre enkeltgårde. Det formodes, at stammen var ledet af mindst seks storfamilier.

Med jydernes ekspansion mod syd samt anglernes ekspansion mod nord blev stammeområdet mindre og blev omkring året 200 helt opslugt af nabostammerne. Over Jerstal-kredsen indgik derefter i den såkaldte jyske sydgruppe. Sydgruppen kom efterhånden til at omfatte området fra Randers Fjord og Limfjorden i nord ned til Olgerdiget og Vidåen i syd. Over Jerstal-Kredsen udgør sammen med jyderne, anglerne og ambronerne en af de germanske stammegrupper i jernalderens Sønderjylland/Slesvig.

Litteratur 
 Historisk samfund for Sønderjylland: Sønderjylland A-Å, Aabenraa 2011,

Ekstern henvisning 
 Museum Sønderjylland: Udviklingen for jernalderbebyggelsen på Hjemsted Banke ved Skærbæk

Sønderjyllands historie
Germanske stammer
Skandinavisk jernalder
Varinere
Carl Probsthayn

Carl David Probsthayn (18. juli 1770 i København – 16. maj 1818 sammesteds) var en dansk maler.

Han var søn af snedkersvend Adam Gottlieb Probsthayn og Christiane Nielsdatter Kronenberg. Han uddannede sig ved Kunstakademiet i København, blev i 1785 elev af modelskolen og vandt i 1787 den lille, i 1789 den store sølvmedalje. På samme tid var han Nicolai Abildgaards elev og hørte tilligemed Heinrich Grosch og C.D. Fritzsch til den unge Bertel Thorvaldsens nærmeste omgangs­venner. I de følgende år udstillede han jævnlig kopier efter ældre mestre, i 1795, som det synes, et originalt "historisk Maleri". Hans tegnestil lå dog tættere på Johannes Wiedewelts end på Abildsgaards. Imid­lertid havde han nogle gange forgæves konkurreret til den lille guldmedalje, men da han i 1795 konkurrerede om opgaven Elias opvækker enkens søn, blev den store guld­medalje tilkendt ham, uden at han tidligere havde vundet den lille. Kort efter tilstod Akademiet ham 100 rigsdaler årligt til at studere for (februar 1796); men da han den 4. april samme år blev udnævnt til informator i den første frihåndstegneskole, måtte han atter give afkald på denne understøttelse; året efter rykkede han op til at blive lærer i den anden frihåndstegneskole, og i denne stilling forblev han til sin død.

Af et tilfældig bevaret brev ses det, at han har levet ugift og havde ry for at have opsparet "Midler", som en søster, "der conditionerede hos Grevinde Rosencrone", skulle arve. Men da han døde, den 16. maj 1818, var boets hele masse 11 rigsdalers navneværdi, og søsterens, Sofie Propsthayns hele arv bestod i, at hun måtte udrede omkostningerne ved hans jordefærd med 140 rigsdaler. Han skal være død "i for­vildet Tilstand, formedelst at han var gaaet for dybt ind i Teg­ningen". Han er begravet på Sankt Petri Kirkegård.

Værker 
 Herkules og Omphale, efter Abraham Bloemaert (maleri, 1793)
 Kain og Abel (1794)
 "Et historisk Maleri" (1795)
 Elias opvækker enken af Sareptas søn (1796, store guldmedalje, Kunstakademiet)
 Dameportræt (1792, tidligere Johan Hansens samling)
 Priamos bønfalder Achilles om Hektors lig (tegning, antagelig 1804, Andreas Kallebergs stambog, Thorvaldsens Museum)
 Portræt af Jens Wuldem, kendt fra stik af J.F. Clemens 1814
 "La Cochemar" (radering, Den Kongelige Kobberstiksamling)
Tegninger i Designmuseum Danmark, Kobberstiksamlingen og på Jarlsberg ved Tønsberg, Norge

Kilder 
 

Ansatte ved Det Kongelige Danske Kunstakademi
Malere fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Historiemalere
Claudius Mørch

Claudius (Claus) Mørch (Mørk) (døbt 2. juli 1759 i Sankt Nikolaj Kirke i København – 26. september 1813 sammesteds) var en dansk billedhugger.

Han var søn af kancellist Peter Reenberg Mørch (1724-1789) og Kirstine Marie født Brønsøe. Han besøgte fra 1776 Kunstakademiet og fik 1783-84 de to sølvmedaljer. Efter at have forsøgt sig to gange forgæves fik han endelig i 1789 den lille guldmedalje for opgaven Kain, som slår sin broder Abel ihjel. Samme år søgte han om ekspektance på en informatorplads ved Akademiet, da han nu ved sin faders død skulle forsørge en aldrende moder, og i januar 1790 blev han ansat som interimsinformator under Johan Christian Almers jævnlige sygdoms­forfald. Tillige blev han i 1790 tegnelærer ved Søkadetakademiet: I sin ansøgning om successionsret efter Georg Mathias Fuchs tilbyder han at undervise fire timer om ugen uden vederlag og "vil føre Kadet­terne udenfor Porten for at tegne"; Fuchs døde dog først i 1797. I 1805 fik Mørch i denne sin stilling titel af krigsassessor og til­ladelse til at bære samme uniform som auditører i Marinen. Da Almer døde (1792), blev han fast lærer ved ornamentskolen. I disse stillinger virkede han nu, i den sidste tid med titel af krigsråd, til sin død, den 26. september 1813. Ingen af hans skulpturværker kendes.

Mørch blev gift 17. juni 1791 i København med Johanne Marie Bjørn (døbt 25. marts 1764 smst. - 16. maj 1843 smst.), datter af auktionsholder Daniel Bjørn og Maren født Waagensen. 

Han er begravet på Assistens Kirkegård.

Claudius Mørch har lagt navn til stiftelsen  i København. Da hans datter Emilie Henriette Mørk døde i 1865, testamenterede hun bygningen Lille Kannikkestræde 4 til bolig ”for Enker og ugifte Fruentimmer af den bedre Klasse, hvis Kaar i forhold til deres Stilling ere ringe.” Stiftelsen findes stadig.

Noter

Kilder 
 

Billedhuggere fra Danmark
Ansatte ved Det Kongelige Danske Kunstakademi
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Personer fra København
Civile ansatte i Søværnet
Bondarenko

Bondarenko ():
 Aljona Bondarenko (* 1984), en professionel tennisspiller fra Ukraine
 Andrej Bondarenko (* 1987)
 Filip Bondarenko (1905–1993)
 Igor Bondarenko (* 1927)
 Kateryna Bondarenko (* 1986)
 Olga Bondarenko (* 1960)
 Valentin Bondarenko (1937–1961), en professionel tennisspiller fra Ukraine
 Bondarenko (månekrater)

Ukrainske efternavne
Erhvervsmæssige efternavne
Kashmirs diskografi

Den danske rockgruppe Kashmirs diskografi består af syv studiealbum, ét livealbum og opsamlingsalbum, otte EP'er, og 27 singler.

Album

Studiealbum

Livealbum

Opsamlingsalbum

EP'er

Singler

Demobånd 
Child of Kashmir (1991)
Cabaret (1992)

Filmografi 
Rocket Brothers (2003)

Optræder på

Kilder 

Diskografier
Georg Hellmesberger

Georg Hellmesberger henviser til:

 Georg Hellmesberger senior (1800–1873) – østrigsk violinist og dirigent
 Georg Hellmesberger junior (1830–1852) – østrigsk violinist og komponist
Josef Hellmesberger

Josef Hellmesberger henviser til:

 Josef Hellmesberger senior (1828–1893) – østrigsk hofkapelmester, violinist, dirigent og komponist
 Josef Hellmesberger junior (1855–1907) – østrigsk dirigent og komponist
Niccolò Jommelli

Niccolò Jommelli eller Jomelli (født 10. september 1714, død 25. august 1774) var en italiensk operakomponist.

Jommelli blev 16 år gammel elev af Durante ved konservatoriet i Neapel og studerede senere under Leo, Feo og Martini. Som operakomponist optrådte han (anonymt) 1737 med L’errore amoroso og det følgende år, under eget navn, med Odoardo. Disse arbejder gjorde stor lykke og grundlagde hans ry. Flere operaer fulgte efter, hvilke Jommelli blev engageret til at komponere for forskellige italienske byer. En tid lang var han konservatorieleder i Venedig, senere fra 1749 kapelmester ved Peterskirken i Rom.

Jommellis hidtidige operaer havde væsentlig til mål at behage tilhørerne og skaffe sangerne taknemmelige opgaver. "Ved sine fortræffelige, ørekildrende melodigange vandt han især operisterne og kastraterne for sig, og han vidste virkelig også at indrette sine arbejder således, at de kunde glimre i de ubetydeligste arier og recitativer", skriver en samtidig kritiker. I 1753 overtog Jommelli imidlertid hofkapelmesterstillingen i Stuttgart, og den berøring, han således kom i til tysk musik, fik ikke ringe indflydelse på hans senere arbejder, der navnlig vandt betydelig i harmonisk og orkestral henseende, uden at han derfor opgav sin melodirige neapolitanske operastil.

Også som orkesterdirigent havde Jommelli lejlighed til at nå en høj udvikling under sit ophold i Stuttgart, og disse erfaringer søgte han at udnytte, da han 1769 vendte tilbage til Italien. Der ventede ham dog kun skuffelser. Sangere og orkesterspillere fulgte kun modstræbende hans fremskridtsbestræbelser, og publikum stillede sig kølig over for Jommellis følgende mere grundig og kunstfuldt udarbejdede operaer, blandt hvilke nogle af hans betydeligste, såsom Armida (1770) og Ifigenia in Tauride (1773). Denne Mmdgang tog Jommelli sig så nær, at den siges at have fremskyndet hans død. Umiddelbart før denne indtraf, havde han fuldført et af sine mest kendte arbejder, et Miserere for to sopraner og orkester. Foruden operaer (over 60) havde han komponeret adskillige oratorier og anden kirkemusik.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 

Operakomponister fra Italien
Dirigenter fra Italien
Italienere i 1700-tallet