kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Herbert Loveitt

Herbert Arthur Loveitt (8. marts 1874 - 18. februar 1909) var en britisk rugbyspiller som deltog i OL 1900 i Paris.

Loveitt vandt en sølvmedalje i rugby under OL 1900 i Paris. Han var med på det britiske rugbyhold som kom på en delt andenplads i rugbyturneringen.

Eksterne henvisninger 
 

Rugbyspillere
Sportsfolk fra Storbritannien
Medaljevindere ved sommer-OL 1900
Olympiske sølvmedaljevindere fra Storbritannien
Knud Søeborg

Knud Christian Søeborg (31. maj 1861 i Viborg - 4. september 1906 på Frederiksberg) var en dansk maler.

Han er bror til Axel Søeborg.

Ægteskaber 
Han blev gift første gang med Marthe Marie Nielsen, født 10.december 1866 i København, død 19. februar 1925. 

Han blev gift anden gang 18. december 1897 i København med Ida Alvilda Poulsen, født 20. januar 1868 i Frederikshavn, død 3. oktober 1915 på Frederiksberg, datter af prokurator Ove Christian P. og Olivia Larsen.

Uddannelse og karriere 
Uddannet exam. pharm., dimitt af C.F. Andersen, optaget på akademiet december 1881, elev til maj 1886, desuden elev af Aug. Jerndorff og i London af den tyske maler Hubert von Herkommer. Opholdt sig 4 år i New York, senere ophold i Tyskland, Frankrig og England. 

Udstillinger: Charlottenborg 1885-90, 1899-1905,1907, Moderne dansk kunst 1890 (Kunstfor.) Rådhusudst. 1901, Kunstnernes efterårsudstilling 1904 Zahrtmann og hans elever 1926.
Har malet portrætter af maleren Otto P. Balle (1885), Sophus Michaelis (1903), kvindeportræt Lis (1904-4), skuespiller Fredetik Jensen (1904, Teatermuseet),flere selvportrætter (udst. 1901 og 1905), enkelte interiører (bl.a. stue på Bangsbo (udst. 1900), flere portrættegninger i Teatermuseet, har skrevet en bog om Christen Dalsgaard (1902) og skrevet flere artikler om kunst bl.a. i Kunst iii 1901 (om Joakim Skovgaard) og sst. v, 1903 (om Otto Bache).

Eksterne henvisninger 

Malere fra Danmark
Bengt Gabrielsson Oxenstierna

Bengt Gabrielsson Oxenstierna (1623—1702) var en svensk greve og diplomat, søn af Gabriel Bengtsson Oxenstierna.

Efter fleraarige Udenlandsrejser
begyndte han sin diplomatiske Bane med 1648
at gøre Tjeneste ved den store Fredskongres i
Osnabrück og udnævntes 1652 til Præsident i
det Wismar’ske Tribunal. Efter Karl Gustaf’s
Tronbestigelse blev O., som kunde glæde sig
ved Kongens stedse voksende Tillid, optaget af
forsk. diplomatiske og administrative Hverv.
Bl.a. var han en af Fredskommissærerne i
Oliva 1657. Ogsaa Formynderregeringen
benyttede ham paa ledende Poster, som
Generalguvernør i Livland, som Sveriges Legat i
Tyskland m. m., og 1676 udnævntes han til en af de
sv. Ambassadører paa den store Fredskongres
i Nijmegen; her forberedte han den Sveriges
Overgang til Frankrigs Modparti, der fulgte
efter Freden. Efteraaret 1680 overdrog Kongen
hele Ledelsen af de udenrigske Anliggender til
O. i Egenskah af Kancellipræsident med den
eneste Forskrift at sørge for Fredens
Opretholdelse. Ved et ualmindeligt Maal af Klogskab
og Forsigtighed lykkedes det ham i næsten 20
Aar at fyldestgøre denne Kongens Forskrift.
Hans ledende politiske Principper var stadigt
Venskab med Sømagterne (England og Holland)
og Kejseren samt en nær Forbindelse med det
holstenske Hus som Støtte lige over for
Danmark. Det fr. Parti i Raadet søgte vel at
modarbejde hans Politik, men for det meste
uden Held. Ved sit Testamente havde Karl XI
indsat O. til en af Formynderne for Karl XII;
men i denne ny Regering hefandt han sig ofte
i Minoritet. Kun i det holstenske Spørgsmaal
vandt han en afgjort Sejr, idet man besluttede
paa Sveriges Vegne at afgive bestemte
Erklæringer til Gunst for Hertugen. Ikke ugerne saa
O. derfor Karl XII’s Myndighedserklæring, idet
han haabede derved at vinde større Indflydelse.
Om denne Forhaabning end i det hele slog fejl,
beholdt han dog sit Embede, og det lykkedes
ham endog at vinde Kongen for sin Opfattelse
i mange vigtige Spørgsmaal. Med dyb
Bekymring saa han Kongens Krigslyst og hævede, om
end forgæves advarende sin Røst ved de nye
Farer og tog med Iver Ordet for Antagelse af fjendens fredstilbud.

Kilder 
 

Diplomater fra Sverige
Grever fra Sverige
Svenskere i 1600-tallet
Bengt Gabrielsson
Salmonsens
Ströms Vattudal

Ströms Vattudal (Vattudalen, tidligere også: Vassdalen) er et omfattende vandløbssystem i den nordlige del af landskapet Jämtland i Sverige.

Vattudalen strækker sig fra Kvarnbergsvattnet i nord, nær Gäddede ved grænsen til Norge, til Russfjärden ved Strömsund i syd, hvor den løber ud i Faxälven, nær Ulriksfors. Søen er den 12. største i Sverige med et areal på 183 km².

Geografi 

Fra dæmningen ved Bågede, som er den øverste grænse mellem Vattudalens øvre del, en gennmbrudsdal i bjergområdet, med med et vandspejl 294 moh., og søerne i Jämtlands silurområde ned til Russfjärden danner de en naturlig kanal, 90 km lang, hvor den egentlige Vattudalen udgør 65 km.

Den egentlige Vattudalen ligger 286 moh. og har en middelbredde mellem de flade bredder på 3 km; størst i syd, nord for Öhn, hvor de den er 7 km. Flere steder f.eks ved Bonäset, er der 10-13 m høje strandterrasser af lagret sand og sandet ler; søen har formentlig ved slutningen af Weichsel-istiden været opdæmmet af is. Ved søens nordende i Dragans munding er den 36 meter dyb, længere mod syd (ved Gärdnäs) 55-60 m, mellem Näxåsen og
Hillsand helt op til 63 m. Den største dybde på 73 meter findes i det nordlige bækken lige norde for Vedjeön. Det sydlige bæken har den største dybde på 65 m ud for Bonäset. Vest for Öhn, i søens sydligste del, er dybdeb 15 m og mod øst 22-23 m, og ud for Strömsund 16 m. Den nedre ende af søen, Russfjärden, er kun nogle få meter dyb.

I Ströms Vattudal er der en række søer, fra Gäddede i nord mod syd: Kvarnbergsvattnet, Hetögeln, Fågelsjön, Sjulsvattnet, Torsfjärden, Svaningssjön, Ögelströmmen, Dragan og Russfjärden.

Historia 

Karl X Gustav planlagde efter freden i Roskilde i 1658, at gøre hele ruten sejlbar med sluser, for ta lette forbindelsen til Trondhjems len som de fik i Roskilde.

Den livlige dampskibstrafik Vattudalen begyndte i 1870 med den første dampbåd "Ströms Vattudal". Den fortsatte, hvad
angår persontrafik, frem til 1936 med dampbåden "Virgo", da den udkonkurreredes af den da hurtigt voksende biltrafik.
Der var regulær persontrafik på linjen Strömsund-Bågede-Gäddede, hvor der var omlastning i Bågede, hvorefter den fortsatte op til Gäddede.

De mange flådningsbåde var i trafik frem til og med sommeren 1982, da al tømmerflådning i Vattudalen ophørte.

Andet 

Inlandsbanan passerer søen tæt ved dens sydende, med station ved Ulriksfors.

Vandet i dalen afbilledes i Strömsunds kommunevåben

Eksterne kilder og henvisninger 

 Ströms Vattudal - ur Nordisk familjebok (1918) från Projekt Runeberg
 Norrländsk uppslagsbok, Band 4, 1996
 Nordisk familjebok, 1904–1926.
 Ströms Vattudal - fra Nordens alla kanaler
 Ångbåtar på Ströms Vattudal
 Timmerflottningen på Ströms Vattudal
 Bilder från Bågede  fra Jämtlands läns museum

Vandløb i Sverige
Jämtland
Getreidegasse (Salzburg)

Getreidegasse (Korngade) er en af de ældste gader i den gamle bydel af Salzburg i Østrig. Gaden er i dag en travl handelsgade og er udlagt som fodgængerzone.

Getreidegasse nummer 9 er huset hvor Wolfgang Amadeus Mozart blev født, og hvor han boede til han var 17 år gammel. I dag rummer huset bl.a. Mozart Museum.

Gaden hed oprindeligt Trabegasse (Travegade), et navn der har været ændret adskillige gange inden det blev til Getreidegasse. De fleste af butiksejerne har smedejernsskilte hængende fra bygningerne for at reklamere for deres butik.

Eksterne henvisninger 

 Artikel om Getreidegasse  

Salzburg
Veje i Østrig
John Ernst Schumann

John Ernst Schumann (født  22. marts 1948) er en dansk erhvervsmand, søn af cirkusdirktør Ernst Schumann og skuespillerinde Tove Boetius. Efter studentereksamen i 1967 fra Herlufsholm og uddannelse som civiløkonom blev han gift med Tessas Germaine De Dessus Le Moutier af den franske cirkusfamilie Bouglione og rejste til Frankrig i 1978 hvor han i 25 år var direktør for datterselskaber af Gøl Pølser og senere Tulip.
Fra 1999 startede han opdræt af Lipizanerheste.

Erhvervsfolk fra Danmark
Stefano Pavesi

Stefano Pavesi (22. januar 1779—28. juli 1850) var en italiensk komponist.
 
Pavesi var fra 1818 til sin død domkapelmester i Crema, men beskæftigede sig i øvrigt mest med operakomposition. Adskillige af hans talrige operaer — i efter-Rossinisk stil — glædede sig ved megen yndest, således Ser Marc Antonio og La donna bianca d’Avenello.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 

Operakomponister fra Italien
Italienere i 1800-tallet
Abel Pavet de Courteille

Abel Jean Baptiste Marie Michel Pavet de Courteille (født 23. juni 1821 i Paris, død 12. december 1889 sammesteds) var en fransk orientalist.

Pavet de Courteille var først elev af École des langues orientales i Paris, ved hvilket institut han blev docent 1854 og 1861 professor i tyrkisk. Han var en nøje kender af tre hovedsprog inden for islam, arabisk, persisk og tyrkisk. Hans hovedstudium var de østtyrkiske dialekter, især usbekisk og uighur.

Pavet de Courteille har udgivet: Dictionnaire Turcoriental (1870), en fransk oversættelse af Baburs Mémoires (2 bind, 1871), Miradj-Nâmeh, récit de l’ascension de Mahomet au ciel, uighurisk tekst med arabiske skrifttegn og fransk oversættelse (1882), Tezkéreh-i-evliyâ, uighurisk Tekst med fransk oversættelse efter et med miniaturer udstyret håndskrift, hvilke er gengivne i fotografi (1890), fremdeles État present de l’Empire Ottoman (1876) og med Barbier de Meynard den arabiske tekst med fransk oversættelse af Masudis Murudj-ed-dahab, Les prairies d’or (8 bind, 1861—74).

Kilder 

 

Orientalister fra Frankrig
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Fransksprogede forfattere 
Franskmænd i 1800-tallet
Personer fra Paris
Claus Pavels Riis

Claus Pavels Riis (19. februar 1826 i Bergen - 8. oktober 1886 i Mandal) var en norsk forfatter. 

Riis kom med Studentertoget 1845 til København og slog sig ned der et års tid for at nyde samværet med den beundrede Hostrup. Siden var han Studentersamfundets fejrede visedigter med signaturen »Crispinus«. I 1850 fik han stor succes over hele Norge med den elskværdige, men ubetydelige vaudeville »Til Sæters«, der udkom i 4 oplag. og fra scenen gjorde megen lykke. Mindre heldig var han med et par senere forsøg som dramatiker. Efter at have studeret landbrug bosatte Riis sig på en gård i Ytre Hardanger og var 1859—64 amtsgartner. Han påbegyndte udgivelsen af sin morfader biskop Pavels’ selvbiografi og dagbøger (1814—16).

Værker 
(Ufuldstændig liste)

Literær polemik (1848)
Viser og vers (1849)
Samfunnsarbeider (1851)
Til sæters (oppført 1850)
Julegæsten (1852)
Han har det strengt (1865)

Kilder 
 

Digtere fra Norge
Dramatikere fra Norge
Nordmænd i 1800-tallet
Personer fra Bergen
Landmænd fra Norge
Dansksprogede forfattere fra Norge
Carl Johan Heise

Carl Johan Heise (30. marts 1787 i København—26. februar 1857) var en dansk præst og oversætter, søn af købmand Samuel Christian Heise og Karine Marie, født Holm, far til Arnold Heise.

Han blev dimitteret fra Borgerdydskolen i København 1801 og fik udmærkelse ved examen artium så vel som ved Anden Eksamen 1802; derefter studerede han teologi og tog sin embedseksamen med udmærkelse 1805 samt den homiletiske og kateketiske prøve 1815. Fra 1806-13 var han adjunkt ved den lærde skole i Helsingør; derefter ledede han fra 1815 som forstander og førstelærer skolelærerseminariet ved Brahetrolleborg, indtil det blev nedlagt 1826; 1828 blev han titulær professor; 1831 beskikkedes han til præst i Birkerød, hvor han blev til sin død. 13. februar 1832 ægtede han Caroline Dichman (født 17. december 1800), datter af professor Carl Frederik Dichman. I litteraturen har han gjort sig fortjent ved gode oversættelser af en stor del af Platos værker (8 dele, 1830-59).

Kilder 

 

Præster fra Danmark
Titulære professorer fra Danmark
Oversættere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Personer fra København
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Studenter fra Østre Borgerdyd Gymnasium
Sydlangeland Pastorat

Sydlangeland Pastorat er et pastorat i Langeland-Ærø Provsti, Fyens Stift. Pastoratet blev oprettet i 2012 og atter nedlagt i 2017. I 2018 blev pastoratet igen oprettet, nu uden Humble Sogn og Lindelse Sogn.

I pastoratet er der 4 sogne:
Bagenkop Sogn
Fodslette Sogn
Magleby Sogn
Tryggelev Sogn

I pastoratet er der 4 kirker
Bagenkop Kirke
Fodslette Kirke
Magleby  Kirke
Tryggelev Kirke

Fyens Stift
Pastorater i Folkekirken
Scott Sinclair

Andrew Scott Sinclair (født 25. marts 1989) er en engelsk fodboldspiller, der spiller for Scottish Premier League-klubben Celtic. Sinclair spiller som kantspiller, der tidligere har spillet for Manchester City, Bristol Rovers, Chelsea, Plymouth Argyle, Queens Park Rangers, Charlton Athletic, Crystal Palace, Birmingham City, Wigan Athletic og Swansea City. Han repræsenterede Englands ungdomshold, fra U/17 til U/21.

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra England
Fodboldspillere fra Bristol Rovers F.C.
Fodboldspillere fra Chelsea F.C.
Fodboldspillere fra Plymouth Argyle F.C.
Fodboldspillere fra Queens Park Rangers F.C.
Fodboldspillere fra Charlton Athletic F.C.
Fodboldspillere fra Crystal Palace F.C.
Fodboldspillere fra Birmingham City F.C.
Fodboldspillere fra Wigan Athletic F.C.
Fodboldspillere fra Swansea City A.F.C.
Fodboldspillere fra Manchester City F.C.
Fodboldspillere fra West Bromwich Albion F.C.
Jens Ulfstand

Jens Ulfstand henviser til:

 Jens Holgersen Ulfstand (til Glimminge, død 1523) - lensmand på Gulland, søkriger
 Jens Holgersen Ulfstand (til Skabersø, død 1566) - skånsk godsejer
 Jens Truidsen Ulfstand (til Vemmetofte, død 1566) - sjællandsk godsejer
Charles Barbier de Meynard

Charles Adrien Casimir Barbier de Meynard (6. februar 1826 på et fra Konstantinopel hjemvendende skib nær Marseille - 30. marts 1908 i Paris) var en fransk orientalist.

Barbier de Meynard lagde sig 
tidligt i Paris efter østerlandske Sprog, i hvilke 
fl. Medlemmer af hans Slægt som Følge af 
Forbindelser med Østerlandene var vel 
bevandrede. B. blev Dragoman under det fr. 
Udenrigsministerium, 1850 i Jerusalem og 1854-56 i 
Teheran. Efter fortsatte Studier i Paris udgav 
B. 1861: Dictionnaire géografique, hist. et litt. 
de la Perse (paa Grundlag af Jaqut), blev 1863 
Prof. i Tyrkisk ved Læreanstalten i Paris for 
østerlandske levende Sprog, hvorfra han 1875 
forflyttedes til Colège de France som Prof. i 
Persisk, hvilket Fag han 1885 ombyttede med 
Arabisk; 1898 blev B. Forstander for den 
nævnte Læreanstalt for østerlandske levende 
Sprog. 1877 var han blevet Medlem af det fr. 
Institut. Efter Renan blev B. 1892 Præsident 
for Société Asiatique. Af hans talrige 
Oversættelser fra østerlandske Sprog og Afh. er hans 
Oversættelse af Macoudi’s Prairies d’Or, som 
han begyndte sammen med Pavet de Courteille, 
men fortsatte alene, en af vore Hovedkilder til 
Kendskab om og Forstaaelse af Østerlandene 
(1864-77). Man skylder ham ogsaa bl.a.: 
Supplement aux dictionnaires turcs (1881); 
Notice sur l’Arabie méridionale (efter et tyrk. 
Skr); Oversættelse af Les colliers d’Or og Les 
pensées de Zamaschari (en arab. Moralist) osv.

Kilder 

 

Orientalister fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Personer fra Marseille
Historikere fra Frankrig
Peter Brock (numismatiker)

Peter Michael Johan Brock (9. februar 1842 i København – 7. november 1906 sammesteds) var en dansk numismatiker.

Brock blev Dr. phil. 1874;  1883 inspektør og slotsforvalter ved de danske Kongers kronologiske Samling på Rosenborg Slot, efter en lang årrække forud at have været knyttet til samlingerne.

Han udgav 1874: Numismatiske Undersøgelser betræffende den senere romerske Kejsertid. Forud havde han udgivet beskrivelser over C.J. Thomsens romerske og græske mønter (1866 og 1869, på fransk). Fremdeles udgav han vejledninger til Rosenborgsamlingen og 1881-83: Historiske Efterretninger om Rosenborg I-III.

Brock blev Ridder af Dannebrog 1892 og Dannebrogsmand 1903. Han er begravet på Assistens Kirkegård.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Museumsfolk fra Danmark
Numismatikere fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer fra København
Slotsforvaltere fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Genealoger fra Danmark
Personer i den 2. Slesvigske Krig fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Studenter fra Metropolitanskolen
Peter Brock

Peter Brock henviser til blandt andre:

 Peter Brock (numismatiker) (Peter Michael Johan Brock, 1842-1906) – dansk numismatiker og museumsmand
 Peter Brock (forfatter) (Rudolf Brock, 1916-1982) – tysk forfatter
 Peter Brock (racerkører) (Peter Geoffrey Brock, 1945-2006) – australsk racerkører
Christen Thomesen Sehested (søofficer)

Christian (Christen) Thomesen Sehested (24. august 1664 - 13. september 1736) var en dansk søofficer, sønnesøn af sin navnefælle. 

I 1680 antogs Sehested til lærling 
i Marinen og foer indtil 1684 i dansk, derefter 7 
Aar i holl. og fr. Orlogstjeneste. Han blev 1687 
Officer og havde 1691 sin første danske 
Chefskommando, Fregatten »Svenske Falk« paa 
Konvojtogt til Frankrig. Under den store 
Udrustning 1700 under U. C. Gyldenløve førte han 
Orlogsskibet »Prins Carl«. 1701 ved 
Oprettelsen af Søkadetkompagniet udnævntes S., der 
var blevet Kommandør, til Chef for dette, 
hvilket Embede han — med, en Del Afbrydelser — 
dygtig og energisk forvaltede til 1715. Ved 
Udbrudet af den store nordiske Krig kom S. straks 
i aktiv Virksomhed. 1709 tjente han som 
Gyldenløve’s Flagkaptajn ved Troppeoverførslen 
til Skaane, 1710 deltog han som Chef for 
»Havfruen« i Søslaget paa Køge Bugt. Foraaret 1711 
førte han en Eskadre til Norge, ved hvilken 
Lejlighed han erobrede mange Priser; ud paa 
Efteraaret fik han Kommandoen over en 
Styrke, hvis Opgave det var at forjage de svenske 
Krigsfartøjer fra Farvandene ved Stralsund 
samt at understøtte den dansk-russisk-preussiske 
Belejringshær. Ved sin taktiske Dygtighed, sit Mod 
og sin Besindighed lykkedes det her S. at naa 
Resultater, der har forskaffet ham et højt anset 
Navn i den danske Søkrigshistorie. 1711 glippede 
ganske vist hans Bestræbelser, idet Svenskerne, men ikke 
de Danske, fik deres Artilleri overført; men den 
paafølgende Sommer slog S. fl. Gange den sv. 
Eskadre: Krigen trak sig derefter ind i Holsten 
og Slesvig, hvor S. en Tid lang blokerede 
Tønningen; 1715 var S. paa ny ved Stralsund, og 
nu lykkedes det ham endelig efter mange 
Anstrengelser helt at forjage Svenskerne fra 
Farvandene og at indeslutte Byen, der maatte 
kapitulere 23. Decbr. Han udn. derfor til Admiral. 
Trods sin udviste Dygtighed og sin overlegne 
Begavelse var S. ikke yndet af Frederik IV, 
hvis Mistillid til den danske Adel ikke kunde 
overvindes. Han afskedigede derfor S. 1716 fra 
Marinen, udnævnte ham 1718 til Geheimeraad 
og ansatte ham som Overlanddrost i Oldenborg. 
Det var en forholdsvis ubetydelig Virksomhed, 
S. her fik anvist; desuagtet har han i 
Grevskabets Historie sat sig et uvisneligt Minde ved 
at gennemføre betydelige Digeanlæg mod 
Nordsøen. Ved fl. Lejligheder maatte Kongen 
desuden ty til hans Erfaring, naar andres Raad 
i Marineforvaltningen ikke slog til. S. afgik 
ved Døden i Oldenborg.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 

Admiraler fra Danmark
Christen Thomesen
Danskere i 1600-tallet
Danskere i 1700-tallet
Personer i Den Store Nordiske Krig fra Danmark-Norge
Henrik Ramel (1601-1653)

Henrik Ramel (født 28. april 1601 på Bækkeskov, Skåne, død 6. oktober 1653 på Elmelundegård) var en dansk rigsråd, søn af Henrik Ramel (død 1610).

1611, året efter hans faders død, blev han af moderen sendt til den ansete skole i Stolpe i hans stamland Pommern, studerede derefter 1616-19 ved universiteterne i Greifswald og Jena og ved adelskollegiet i Tübingen og kom tilbage til Danmark 1620.
Derpå tiltrådte han, der tidlig roses for sin begavelse, det følgende år en længere udenlandsrejse til Nederlandene, Frankrig, Spanien (her i følge med den danske afsending Christian Thomesen Sehested) og Italien.

Han vendte hjem 1625 og var 1626-27 ansat i det Danske Kancelli. Tillige var han sekretær hos den udvalgte prins Christian.
1627 var han første gang befuldmægtiget for den skånske adel ved et stændermøde i Odense, og lignende hverv overdroges ham
ofte i den følgende tid.
Fra 1633-36 var han landsdommer i Skåne og som sådan forlenet med Froste Herred og Heinekirke.
1639 blev han valgt til landkommissær i samme provins, hvilken stilling han beklædte til 1642.

Imidlertid var han 1640 bleven hofmester på Sorø Akademi og beholdt dette embede til 1649.
Han indtog i dette øjeblik en særlig fremragende stilling imellem adelen, hvilket navnlig viste sig deri, at han på valgstændermødet
i april 1648 blev valgt til dens ordfører i de vigtige forhandlinger med Rigsrådet.
I maj 1649 blev han også selv optaget i dette og forlenedes 1650(-52) med Herrisvad Kloster.
I rådet var han 1650 en modstander af de lavere stænders, af kongen begunstigede, forslag med hensyn til en stiltiende anerkendelse af prins Christians arveret til Norge, men han optrådte tillige mod Hannibal Sehested og endnu skarpere mod Corfitz Ulfeldt, navnlig under Dinas proces, ligesom han 1650 blev sendt til Bornholm for at undersøge Ebbe Ulfeldts forhold.
Rigshofmesteren så i ham en af sine bitreste fjender, og hans harme imod Henrik Ramel voksede naturligvis, da han 1651 blev hans afløser som lensmand på Møn.

Han havde 12. august 1627 ægtet Birgitte Lunge, en datter af rigsmarsk Jørgen Lunge.
Efter hendes død 1628 ægtede han 21. september 1631 Margrethe Skeel, datter af rigsråd Otte Skeel til Hammelmose og Birgitte Lindenow; hun overlevede ham.

Kilder 
 
 
 Henrik Ramel til Bäckaskog - finnholbek.dk

Rigsråder fra Danmark
Henrik 02
Landsdommere fra Danmark
Lensmænd fra Danmark
Hofmestre fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Jens Truidsen Ulfstand

Jens Truidsen Ulfstand, –1566, til Vemmetofte, var søn 
fra Truid Ulfstands 1. ægteskab. Sammen med sin ældre 
bror Gregers var han blandt de adelige skolebørn, som 
borgerne i Malmø 1534 holdt fanget i 9 uger dér i byen. 

Senere  har han formodentlig været udenlands, men 1548 var han hofmand 
og red med 5 heste i det pragtfulde følge, der førte prinsesse Anna 
til Sachsen. Året efter fik han Dragsmark Kloster i forlening; 
men 1552 ombyttede han dette norske len med Saltø på Sjælland, 
idet han, der en tid havde været fodermarsk, nu blev udnævnt 
til hofmarskal. I ditmarskertoget 1559 deltog han som ritmester og anfører for hoffanen, og han blev her såret i kampen ved 
Heide, hvad der måske gav anledning til, at han året efter 
fratrådte som hofmarskal. Dog deltog han 1562 i det 
gesandtskab, som med rigshofmesteren Eiler Hardenberg i spidsen 
blev sendt til Rusland, og hjemkommet derfra måtte han under de 
da i fuld gang værende krigsrustninger gøre tjeneste dels ved 
mønstringerne, dels som proviantmester, men fik dog stunder til 
15. februar 1564 på Saltø at hjemføre sin brud, Lisbet Clausdatter 
Bille (født 25. marts 1540). Samme år blev Københavns Slot og len 
betroet ham, dog beholdt han Saltø og fik endnu et lille skånsk 
len, Tørringe i Oxie Herred. 

I 1566  blev han, der ikke vides hidtil at have forsøgt sig til søs,   underadmiral på en 
udsendt flåde ledet af Hans Lauridsen Baden. Hans skib 
«Hannibal» løb allerede på grund ved Stevns, hvad der ikke blot 
opholdt, men også på anden vis skadede flåden. 29. juli forliste størsteparten af flåden ved Gotland, og også Ulfstand døde her. Hans enke døde først 1613. 
Vemmetofte havde han kun ejet i fællesskab med sin fætter Lave Brock.

Kilder 

 

Godsejere fra Danmark
Jens Truidsen
Danskere i 1500-tallet
Kavaleriofficerer fra Danmark
Lensmænd fra Danmark
Hofmestre fra Danmark
Personer i Den Nordiske Syvårskrig fra Danmark-Norge
Admiraler fra Danmark
Gesandter fra Danmark