kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
William Byrd

William Byrd (født 1543, død 4. juli 1623) var en engelsk
komponist og organist.

Han har skrevet nogle motetter samt 2 samlinger engelske sange; har også skrevet kirkemusik og cembalostykker. Hans madrigaler regnes som den brillante opblomstring af madrigalerne i England i perioden 1588 til 1630.

Komponister fra England
Renæssancekomponister
Kirkemusikkomponister
Jacob Arcadelt

Jacob Arcadelt (født ca. 1507, død 14. oktober 1568), var en fransk eller flamsk komponist. Han var mest interesseret i verdslig musik, og hans madrigaler blev udgivet i adskillige oplag.

Renæssancekomponister
Flamske komponister
Thomas Campion

Thomas (Champian) Campion (døbt 12. februar 1567 begravet 1. marts 1620 i England) var en digter, komponist og læge, der skrev sang og melodier til hoffet. Hans første lutsange blev udgivet i 1601, og han udgav yderligere fire samlinger; alle til sine egne digte.

Komponister fra England
Renæssancekomponister
Digtere fra England
Orlando Gibbons

Orlando Gibbons (født i 1583, død 5. juni 1625) var en engelsk komponist og organist. Han tilhørte en musikerfamilie, hvor i hvert fald to ældre brødre Edward og Ellis og hans egen søn Christopher er kendt som musikere af betydning. Han skrev orgelmusik, musik for cembalo, en del kammermusik og anden instrumentalmusik, men alligevel tilskrives hans vokalmusik størst betydning. Af hans ca. 40 overleverede anthems er 15 komponeret i den moderne verse-stil.

Komponister fra England
Renæssancekomponister
Organister fra England
Kirkemusikkomponister

Briter i 1500-tallet
Briter i 1600-tallet
Lemony Snicket

Lemony Snicket (som på dansk betyder noget i retning af "citronagtig gyde") er dels pseudonymet under hvilket forfatteren Daniel Handler har skrevet en serie på tretten humoristiske og grufulde børnekrimier, En ulykke kommer sjældent alene, dels navnet på fortælleren i samme bøger - som for øvrigt er forfatter.  Forfatteren er således en figur i sig selv i serien.

Serien foregår i et ikke tidsbestemt univers med paralleller til victoriatiden, og handler om de tre forældreløse Baudelaire arvinger Violet, Klaus og Sunny, som må gå så grusomt meget igennem, og deres ærkefjende den onde Grev Olaf.  Indtil videre er syv af de tretten bøger oversat til dansk. De tre første er filmatiserede i filmen  Lemony Snicket – En ulykke kommer sjældent alene, hvor Jude Law  lægger fortællerstemme til Lemony Snicket

Der er udgivet en bog med titlen Lemony Snicket: The Unauthorized Autobiography, som alene omhandler den mystiske forfatter.

Eksterne henvisninger 
Officiel hjemmeside om Lemony Snicket (på engelsk)
Lemony Snicket på Forfatterweb.dk
Interview med Daniel Handler (på engelsk)

Litterære personer
Heinrich Isaac

Heinrich Isaac (ca. 1450 – 26. marts 1517) var en flamsk komponist. Han var en af sin tids betydeligste komponister, og som mange andre komponister boede han en tid i Italien, Wien og Tyskland. Hans produktion var stor, han skrev 36 messer, et stort antal motetter og mange verdslige værker, korværker og lieder. Han har bl.a. skrevet melodien til den kendte danske salme Nu hviler mark og enge, der oprindelig var melodi til hans afskedssang til sin fødeby Insbruck, ich muss dich lassen.

Media 
 Sange i Wikisource

Flamske komponister
Renæssancekomponister
Kirkemusikkomponister
Clément Janequin

Clément Janequin (ca. 1485 – 1558) var en fransk komponist. Hans vigtigste værker er de over 250 chansoner, hvoraf mange med stor effekt og humor efterligner f.eks. fuglesang, krigslarm eller gaderåb. Typen kaldes programchanson på grund af den beskrivende og fortællende form. Han har dermed foregrebet programmusikken, der først blev almindelig fra midt i det 19. århundrede.

Eksterne henvisninger 

Komponister fra Frankrig
Renæssancekomponister
Drue

Drue har flere betydninger:

 Vindrue – en frugt.
 Brystknap – på borsving
 Knoppen bagerst på løbet af en forladekanon
 Drue er også et efternavn, som kommer fra det engelske Drew.
Jacobus de Kerle

Jacobus de Kerle (1531/32 – 7. januar 1591) var flamsk komponist og en af de sidste store fra de nederlandske skoler.
Skrev næsten udelukkende messer, motetter og andre liturgiske genrer, stilistisk tæt op ad Palestrina og Romerskolen.

Renæssancekomponister
Flamske komponister
Kirkemusikkomponister
Amstrad

Amstrad er en britisk virksomhed, der fremstiller forbrugerelektronik. Firmaet er stiftet i 1968 af Alan Michael Sugar og fremstillede i virksomhedens første år prisbillige stereoanlæg, kassettebåndoptagere, fjernsyn og bilradio m.v. 

Fra 1984 begyndte Amstrad at producere hjemmecomputere og opnåede stor succes med dette op igennem 1980'erne og begyndelsen af 1990'erne. 

Konkurrencen på hjemmecomputer-markedet blev dog skærpet, og virksomheden afviklede i 1990'erne computeraktiviteterme og koncentrerede sig i stedet om udstyr til telekommunikation. Selskabet blev i 2007 overtaget af den britiske afdeling af Sky, og virksomheden producerer i dag primært satellit-tunere til Skys kunder.

Amstrad CPC464 

Amstrad opnåede stor succes på markedet for hjemmecomputere, da virksomheden i 1984 lancerede sin hjemmecomputer model CPC464, der skilte sig ud fra konkurrenterne på markedet ved at blive leveret med skærm og havde en båndstation integreret i tastaturet.

CPC464 var baseret på en 4Mhz Zilogs Z80A processor og havde 64Kb Ram og 32Kb Rom. 

Den havde 3 skærmopløsninger:
 Mode 0: 25 linjers tekst med 20 tegn. Eller 160x200 pixels grafik i 16 farver.
 Mode 1: 25 linjers tekst med 40 tegn. Eller 320x200 pixels grafik i 4 farver.
 Mode 2: 25 linjers tekst med 80 tegn. Eller 640x200 pixels grafik i 2 farver.

Efterfølgeren til CPC464 var CPC664, som havde et 3"-diskettedrev i stedet for båndstationen. Og senere kom CPC6128 som havde 3"-diskettedrev og 128Kb Ram.

Referencer

Eksterne kilder/henvisninger 

 Obsolete Computer Museum

Hjemmecomputere
Z80

Z80 CPU'en er produceret af firmaet Zilog.

Z80 er en 8 bit processor med en 16 bit adressebus, der giver adgang til et 64kb hukommelsesområde. Den findes i 2 udgaver: Z80 som arbejder ved 2,5 MHz og Z80A, som arbejder ved 4 MHz. Z80 CPU'en blev benyttet i bl.a. ZX80, ZX81, ZX Spectrum, Amstrad, MSX samt TRS-80 og var så populær en overgang, at Commodore valgte at medtage en Z80 som sekundær processor i deres Commodore 128.

Hvis en Z80 processors bundkort har mere end 64kb hukommelse, adresseres en større del af hukommelsen via bank switching (paging), hvilket betyder, at f.eks. 16kb eller 32kb Z80-adresserbar hukommelsesblokke udskiftes via skrivning til et bank switching-register.

Z80 har et superset af instruktionssættet fra Intel 8080; d.v.s. et program skrevet til 8080, kan også afvikles på Z80, mens det modsatte ikke behøver være tilfældet, da Z80 kender flere instruktioner.

Z80 blev sammen med 8080 benyttet til maskiner, der kørte operativsystemet CP/M.

Mikroprocessorer
Borestang

En borestang er et stykke værktøj der anvendes på træskibsværfter til boring af lange huller med meget stor diameter, fx stævnrør og klyds. Borestangen består af et stykke akselstål af passende længde (op til flere meter!), hvorpå der kan sættes et antal boreknive. 

Før borestangen kan bruges skal der forbores et hul i stævnen, hvorefter den føres igennem hullet og centreres nøjagtigt og hænges op ved hjælp af mindst to lejebukke med tilhørende lejer, der fastgøres både udvendig og indvendig på stævnen. Hvis borstangen drives med håndkraft – ved hjælp af et håndsving – placeres indvendig et fremtræk i form af en spindel, der kobles til borestangen, eller borestangen er på de første par meter forsynet med skruegang, der hviler i en form for todelt møtrik som kan åbnes når stangen skal trækkes tilbage.

Efterhånden som hullet udvides, udskiftes stangen med en der har større diameter for at bevare stivheden i den. De boreknive der anvendes kan have forskellig udformning, men fælles for dem alle er, at de stikkes gennem et hul i borestangen og fastgøres ved hjælp af en pinolskrue. Det er muligt at sætte flere boreknive på en borestang; i så fald sættes de mere og mere for bagtil, sådan at hullet bliver større og større efterhånden som borestangen når igennem stævnhullet. Det må dog lige indskydes, at boreknivene aldrig sættes mere end ca 1/16" for, da det ellers ikke er muligt at trække stangen rundt, ikke mindst da knivene skal arbejde både på langs af træets fibre og i endetræ.

Centreringen af borestangen foregår altid i samarbejde med en ingeniør fra motorfabrikken, der også leverer og monterer skrueakselen.

Ekstern henvisning 
http://www.baskholm.dk/haandbog/haandbog.html 

Kilende værktøj
Vridende værktøj
Adrian Willaert

Adrian Willaert (ca. 1490 – 17. december 1562) var en flamsk komponist. 

Willaert har skrevet messer, madrigaler, samt andre instrumental- og vokalværker.

Eksterne henvisninger 

Renæssancekomponister
Flamske komponister
Kirkemusikkomponister
Konstantin

Konstantin er et drengenavn der bæres af flere personer:

 Konstantin 1. af Grækenland – græsk konge
 Konstantin 2. af Grækenland – græsk konge
 Konstantin den Store – romersk kejser
 Konstantin Rokossovskij – sovjetisk officer
 Konstantin Stanislavskij – russisk skuespiller
 Konstantin von Neurath – tysk udenrigsminister
 Konstantin Zyrjanov – russisk fodboldspiller

Drengenavne
Domenico Alberti

Domenico Alberti (ca. 1710 – 1740) var en italiensk komponist og pianist. Han komponerede operaer, kirkelige værker – bl.a. motetter – og 36 klaversonater. Som akkompagnement på klaveret i venstre hånd benyttede Alberti en bestemt form for akkordbrydning, den senere såkaldte Alberti-bas, der giver mulighed for en differentieret dynamisk udformning af akkompagnementet.

Liv og gerning 
Alberti blev født i Venedig og studerede musik med Antonio Lotti. Han skrev operaer, sange og sonater til keyboardinstrumenter, som han bedst kender i dag. Disse sonater bruger ofte en særlig slags akkompagnement i venstre hånd, der nu er kendt som Alberti-bassen. Den består af regelmæssige brudte akkorder, med den laveste tone lydende først, derefter den højeste, derefter den midterste og derefter den højeste igen. Dette mønster gentages. I dag betragtes Alberti som en mindre komponist, og hans værker spilles eller optages kun uregelmæssigt. Alberti-basen blev brugt af mange senere komponister, og det blev et vigtigt element i meget keyboardmusik fra den klassiske musikalder.

Et eksempel på Alberti bas (Mozarts klaver sonata, K 545):

I sin egen levetid var Alberti kendt som en sanger. Han plejede ofte at ledsage sig på cembalo. I 1736 tjente han som en side for Pietro Andrea Cappello, den venetianske ambassadør til Spanien. Under den spanske ret hørte den berømte kastrat-sanger Farinelli ham synge. Farinelli siges at have været imponeret, selvom Alberti var en amatør.

Det antages, at han skrev omkring 36 sonater, hvoraf 14 har overlevet. De har alle to bevægelser, hver i binær form.

Det er sandsynligt, at Mozarts første violinsonater, skrevet i en alder af syv, var modelleret på Alberts arbejde.

Alberti døde i 1740 i Rom.

Noter

Litteratur 
 Gero von Wilpert: Goethe-Lexikon. S. 13, erster Eintrag. Alfred Kröner Verlag, Stuttgart 1998, 
 Wilhelm Wörmann: Die Klaviersonate Domenico Albertis in Acta Musicologica Bd. 27 / 1955, S. 84–112

Komponister fra Italien
Barokkomponister
Wienerklassikkens komponister
Pianister fra Italien
Kirkemusikkomponister
William Billings

William Billings (født 7. oktober 1746, død 29. august 1800) var en amerikansk autodidakt komponist. Han var en ejendommelig person, han var ikke ret stor, manglede et ben og et øje, og var usædvanlig sjusket med sig selv, siger en beskrivelse af ham. Han skrev udelukkende kirkelig kormusik for fire stemmer, i alt seks samlinger.

Henvisninger

Eksterne henvisninger 

Komponister fra USA
Personer fra Boston
Francesco Geminiani

Francesco Geminiani (5. december 1687 – 17. september 1762) var en italiensk violinist, komponist og musikforfatter.

Geminiani, der virkede i London hovedparten af sit liv, komponerede blandt andet concerti grossi og sonater og skrev en berømt lærebog The Art of Playing on the Violin.

Eksterne henvisninger 

 

Komponister fra Italien
Musikteoretikere
Musikforskere fra Italien
Antonio Soler

Padre Antonio Soler (født 3. december 1729, død 20. december 1783) var en spansk-catalansk cembalist, organist og komponist.

Han blev optaget på klosteret Montserrats korskole som seksårig, hvor han studerede orgel og komposition. I 1744 blev han organist ved domkirken Seo de Urgel. På opfordring fra biskoppen blev han i 1752 optaget som munk ved "Monasterio de San Lorenzo de El Escorial" nær Madrid. Fra 1752 til 1757 menes det, at han studerede komposition hos Domenico Scarlatti. Selvom mange af hans sonater viser indflydelse fra Scarlatti, bærer de alligevel kraftigt præg af hans egen personlighed og af spansk guitarmusik. Da Escorial samtidig var kongeslot (Karl III) blev Solers aktiviteter knap så tilbagetrukkede, som han oprindelig kunnet have ønsket sig. Udover hans forpligtelser som munk (Hieronymiterordenen) blev han leder af klosterets kor omkring 1757 og komponerede kirkelig musik til gudstjenestebrug, samt verdslig musik til kongefamiliens hyppige ophold – bl.a. tilbragte de ofte efteråret på Escorial. Desuden var han formodentlig lærer for Gabriel (søn af Karl III) og cembalosonaterne kan være skrevet til ham.

Soler er kendt for næsten 500 værker, heriblandt 10 messer, 16 motetter, salmer, hymner, 9 magnificat, 14 litanier, 17 lamentationer til påskeugen, begravelsesmesser, 128 kantater og 132 villancicos (små, ofte vittige kirkeoperaer), 22 teaterstykker, 6 kvintetter for strygere med obligat cembalo eller orgel, 6 sonater for to orgeler eller cembaloer og mere end 150 sonater for cembalo. Desuden er han tilskrevet en fandango for cembalo.

Af teoretiske arbejder udgav han i 1762 Llave de la Modulación, som gav anledning til hidsig debat med andre spanske musikteoretikere.

Padre Antonio Soler var hieronymitermunk (beslægtet med Augustinerordenen), og meget af hans dag var optaget af bøn og klosterarbejde. Om hans person kendes ikke meget andet end en kort levnedsbeskrivelse, skrevet af en af hans brødre kort efter hans død. I den omtales han som en meget flittig person, han sov kun fire timer hver nat, og komponerede i sine fristunder. Der er ikke kendt noget portræt af Soler, da han afslog at lade sig portrættere til sin ven P. Martini fra Bologna (1706-1784), der samlede portrætter til et galleri af store musikere.

Hans musik er generelt usædvanlig udadvendt og sprudlende:
 
 

Moderne udgaver af hans værker er især blevet til gennem et omfattende arbejde af P. Samuel Rubio, som også har nummereret dem ("R"-numre). Hans cembalosonater er indspillet i samlet udgave af både cembalisterne Gilbert Rowland og Bob van Asperen. Flere sonater er endvidere indspillet af cembalisten Scott Ross. Solers mest kendte værker er de 6 sonater for to orgler eller andre tasteinstrumenter.

Eksterne henvisninger 

Komponister fra Spanien
Organister
Cembalister
Barokkomponister
Wienerklassikkens komponister
Kirkemusikkomponister
Jan Zach

Jan Zach (født 13. november 1699 i Čelákovice i Bøhmen - død 24. maj 1773 i Ellwangen i Württemberg) var en komponist, violinist og organist. Han flyttede i 1745 til Tyskland. Hans ofte stemningsfulde musik omfatter kirke- og kammermusik, og er præget af både barok og klassisk tænkning.

Komponister fra Tjekkiet
Kirkemusikkomponister
Barokkomponister
Klassiske organister
Klassiske violinister
Jan Dismas Zelenka

Jan Dismas Zelenka (født 16. oktober 1679 – død 22. december 1745) var en tjekkisk komponist. Han har skrevet koncerter samt nogle triosonater, men hovedparten af hans produktion er kirkemusik, heriblandt 21 messer. Han var bedst kendt for sine musikalske udfoldelser ved flere hoffer rundt om i Europa.

Eksterne henvisninger 

Komponister fra Tjekkiet
Kirkemusikkomponister
Dmitrij Bortnjanskij

Dmitrij Stepanovitj Bortnjanskij (født , ,  den 28. oktober 1751 i Glukhov, Det kosakkiske hetmanat (nu Hlukhiv, Sumy oblast) i Det Russiske Kejserrige, død 10. oktober 1825 i Sankt Petersborg i Det Russiske Kejserrige) var en ukrainsk komponist.

Bortnjanskij komponerede operaer, men først og fremmest kontrapunktisk kirkemusik. Hans kammermusik og klavermusik er i dag glemt, men de Gejstlige koncerter opføres stadig.

Eksterne henvisninger 

Personer fra Sumy oblast
Komponister fra Rusland
Komponister fra Ukraine
John Field

John Field (26. juli 1782 – 23. januar 1837) var en irsk pianist og komponist. Han komponerede syv klaverkoncerter, kammermusik med klaver og 18 nocturner. 

Han koncerterede flittigt i Europa og hans følsomme og lyriske klaverstil skilte sig ud fra den almindelige virtuosstil, og hans spil var båret af sensibilitet og nuanceret klangbehandling, hvilket kom til at øve indflydelse på Chopin, man taler om klaverets bel canto. Det var netop disse træk, der blev overtaget og videreført af Chopin i hans spil.

I 1803 ankom Field til Sankt Petersborg, hvor han gav en række koncerter. Efterfølgende besluttede Field ikke at vende tilbage til Vesteuropa, men at blive i Rusland. I Rusland blev John Field en populær komponist, og fra 1804 optrådte han regelmæssigt som dirigent ved koncerter med Sankt Petersborg Filharmonikerne, og efterfølgende på turneer i Rusland. Han havde masser af velhavende studerende.

Eksterne henvisninger 

Klassiske komponister
Komponister fra Irland
Pianister fra Irland
Komponister fra Rusland
Pianister fra Rusland
Personer fra Dublin
Joseph Martin Kraus

Joseph Martin Kraus (født 20. juni 1756, død 15. december 1792) var en tyskfødt komponist. 

Han var fra 1778 bosat i Sverige og fremstår som den betydeligste instrumentalmusikkomponist i Sverige i slutningen af 1700-tallet.

Han skrev symfonier, instrumentalværker, strygekvartetter samt to operaer. En dramatisk fordybelse finder man i hans sørgemusik over Gustav 3. i hans Symphonie funèbre og Begravningskantaten fra 1792.

Ekstern henvisning 
 Internationale Joseph Martin Kraus-Gesellschaft 

Komponister fra Sverige
Operakomponister fra Tyskland
Josef Mysliveček

Josef Mysliveček (født 9. marts 1737, død 4. februar 1781) var en tjekkisk komponist.

Han skrev ca. 30 operaer, seks symfonier og 12 strygekvartetter. Josef Mysliveček fik stor indflydelse på Mozart, som spillede hans sonater. Han døde fattig i Rom i 1781.

Litteratur 
Freeman, Daniel E. Josef Mysliveček, "Il Boemo": the Man and His Music. Sterling Heights, Mich.: Harmonie Park Press, 2009.

Eksterne henvisninger

Komponister fra Tjekkiet
Kibæk

Kibæk er en stationsby i Vestjylland med , beliggende i Assing Sogn ca. 30 kilometer nordøst for Skjern og ca. 15 kilometer sydvest for Herning. Byen ligger i Region Midtjylland og hører til Herning Kommune.

Skoler i Kibæk:
 Kibæk Skole (folkeskole)
 Herning Musikskole

Kibæk var sammen med Sønder Felding hovedbyerne i den tidligere Aaskov Kommune.

Eksterne henvisninger 

 Kibæk skole
 Herning Kommune

Kilder 

Byer i Herning Kommune
Byer og bydele med genforeningssten
Ebonit

Ebonit var varemærket for en meget hård gummi, der først blev fremstillet af Charles Goodyear ved at vulkanisere gummi i længere perioder. Ud over naturgummi indeholder ebonit omkring 25% til 80% svovl og linolie. Navnet på stoffet hentyder til dets anvendelse som en erstatning for træet ibenholt, der på engelsk kaldes ebony.

Stoffet kendes generelt under betegnelsen hårdtgummi og er tidligere også solgt under mærket "vulcanite",; betegnelsen bruges i dag i stedet om mineralet  vulcanit.

Anvendelser

Stoffet anvendes til bowlingkugler, elektriske komponenter, mundstykker til piber, fyldepenne og blækholdere til samme, mundstykker til saxofoner og klarinetter såvel som til hele klarinetter. Materialet benyttes undertiden til møbelhjul og anvendes i fysiskundervisningen til at demonstrere statisk elektricitet.

Hårdtgummi blev førhen anvendt til karrene til bilbatterier og var derved anledningen til den tradition, at et bilbatteri skulle være sort, selv om andre materialer erstattede ebonitten. 

Materialet har også været brugt til kamme fra firmaet Ace, der nu er en del af Newell Rubbermaid. I dag bruges andre materialer. Man kan ofte afgøre, om et produkt er fremstillet af ebonit ved at gnide kraftigt på det eller holde det kortvarigt under den varme hane. Man kan da lugte det store indhold af svovl. 

Ebonit benyttes som beskyttelse mod korrosion i nogle beholdere til saltsyre. Det danner bobler, hvis det udsættes for flussyre i længere tid.

Egenskabers
Materialet er skørt, hvilket kunne give problemer med anvendelsen til bilbatterier. Derfor er denne anvendelse stort set ophørt, i stedet bruges polypropylen.

Under indvirkning af sollyset dannes små mængder svovlsyre på overfladen, hvilket kan ændre overfladefarven i retning af det grå, grønne eller hvidlige. 

Det er en god isolator.

Kontaminering af materialet
Anvendelsen til elektriske komponenter var besværet af metalafsmitning på overfladen, når stoffet under fabrikationen blev valset mellem metalfolie. Derfor blev overfladen ofte afslebet.

Historie
Charles Goodyears broder Nelson Goodyear eksperimenterede med ebonits kemi og egenskaber. I 1851 eksperimenterede han med at bruge zinkoxid som fyldstof.

Referencer

Plast
Polymerer
Antonio Salieri

Antonio Salieri (født 18. august 1750, død 7. maj 1825) var en italiensk komponist, primært kendt for sine operaer.

Han sad på de mægtigste poster i Wiens musikliv i 50 år, fra 1774 som hofkomponist og 1788 som hofkapelmester.

Hans store musikproduktion (ca. 40 operaer og en del symfonier og messer) har lidt den skæbne at være totalt glemt allerede fra 1800-tallet, selv om han i sin samtid var en af de mest spillede og respekterede komponister. Blandt hans store operaer kan nævnes "Axur, Re d'Ormus" samt "Falstaff", der begge fås i handlen.

Salieri blev gift med Therese von Helferstorfer i 1774 og de fik i alt otte børn.

Der findes ingen brugbare indicier for, at Salieri skulle være skyld i Mozarts død, på trods af at han i vildelse på sit dødsleje har hævdet at han forgiftede Mozart. Der herskede formentlig en klike af italienske spidser i Wiens musikliv i 1780'erne som har set skeptisk på unge komponisters værker (på modersmålet tysk). Til gengæld ved man at Salieri som kapellmeister har dirigeret flere af Mozarts værker samt været medkomponist på en cantate.

Antonio Salieris musik har været så godt som glemt siden hans død, men som person er han holdt i live som morder i Pusjkins drama, Rimskij-Korsakovs opera og til slut i Peter Shaffers skuespil og Miloš Formans film af samme navn, Amadeus.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Wienerklassikkens komponister
Operakomponister fra Italien
Pianister fra Italien
Hofkapelmestre
Italienere i 1700-tallet
Italienere i 1800-tallet
Personer fra Verona