kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stinkwood

Stinkwood, med det latinske navn Ocotea bullata (også kaldet Sort Stinkwood) er et stort blomstrende træ med en højde på op til 30 m. Træet er i laurbær-familien (Lauraceae) og er stedsegrønt. 

Træet hører hjemme i den sydlige og østlige del af Sydafrika, især i de kystnære egne som fx Garden Route i Western Cape-provinsen og i KwaZulu-Natal og så langt nord på som til det østlige Limpopo. Træet har sit navn fra den karakteristiske lugt, som det afgiver som nyfældet.

Stinkwood er særdeles eftertragtet til bygnings- og møbelfremstilling, og har – i lighed med Yellowwood – været så efterspurgt som gavntræ, at det har været tæt på at blive udryddet og derfor nu er en beskyttet art. Stinkwood har endvidere igennem tiderne været strippet for dets bark, som er blevet anvendt til naturmedicin.

Træets løv er mørkegrønt og skinnende. Oversiden af bladene har små 'bobler', som har givet træet det latinske 'bullae' i navnet.

Links 
 PlantzAfrica's site om stinkwood 

Laurbær-familien
Garden Route
Mont-Louis (Pyrénées-Orientales)

Mont-Louis er en by og kommune i departementet Pyrénées-Orientales i Sydfrankrig. Mont-Louis er en af 12 lokaliteter, der udgør Vaubans befæstninger, som blev optaget på UNESCOs Verdensarvsliste i 2008.

I kommunen ligger også en solovn, som blev bygget som et eksperiment i 1949.

Geografi 
Mont-Louis ligger i Pyrenæerne i 1600 m højde. Byen ligger hvor de 3 landskaber Conflent, Cerdagne og Capcir mødes.

Med sine kun 39 ha er kommunen den mindste i Pyrénées-Orientales og den 10. mindste i hele Frankrig.

Historie 
Efter Pyrenæerfreden i 1659, hvor Roussillon blev fransk, ønskede den franske konge Ludvig 14. at sikre den nye grænse mod Spanien. Opgaven tilfaldt fæstningsbyggeren Vauban, som i 1679 blandt flere projekter havde tegningerne klar for fæstningsbyen Mont-Louis. I løbet af de næste 2 år blev citadellet, som skulle huse 4.000 mand og 300 heste, bygget – primært af soldater. Den civile dele af byen udviklede sig dog kun langsomt. I 1720 var der 50 huse.

Efter den franske revolution skiftede byen i januar 1793 navn til Mont-Libre. Byen fik dog sit gamle navn tilbage 24. oktober 1803. Under Pyrenæerkrigen i 1793-94 modstod Mont-Louis to gange spanske angreb.

Fra 1946 til 1964 blev citadellet benyttet af franske elitefaldskærmstropper. Siden da har det huset militærakademiet CNEC (Centre national d'entraînement commando).

Borgmestre

Demografi

Udvikling i folketal

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Pyrénées Catalanes 

Byer i Pyrénées-Orientales
Jimmy Bennett

James Michael "Jimmy" Bennett (født 9. februar 1996) er en amerikansk børneskuespiller. Han er kendt for sine roller i Daddy Day Care, Hostage, Poseidon, og for nylig som ung James T. Kirk i Star Trek. Han er i øjeblikket i hovedrollen som JJ Powell i No Ordinary Family som en teenager, begavet med enorm intelligens efter et flystyrt.

Bennett blev født i Seal Beach, Californien og bor nu med sine forældre og sin søster i Huntington Beach, Californien, hvor familien driver en hard rock tema crepe restaurant. Når han ikke laver skuespil, spiller han guitar og synger på sin officielle Youtube-kanal. Han har også skrevet og optrådt med sangen Summer Never Ends, som kan høres i slutningen af filmen Shorts.

Bennett dukkede op i næsten 30 reklamefilm, samt i episoder af tv-serien The Guardian og Strong Medicine, før han fik rollen "Tony".

#MeToo 
I 2018 kørte der en sag i medierne mellem Jimmy Bennett og Asia Argento. Sagen kom frem kort tid efter sagen om Harvey Weinstein i oktober 2018, hvor Asia i hemmelighed havde betalt Jimmy 380.000 USD. Asia var en af de første, der trådte frem som Weinsteins ofre, men blev senere hængt ud, da det viste sig at hun, på det tidspunkt 37 år, havde misbrugt Jimmy, på det tidspunkt 17 år, seksuelt.

Eksterne henvisninger 

 

Børneskuespillere fra USA
Budavári Sikló

Budavári Sikló er en kabelbane på Buda-siden i Budapest, Ungarn. Den forbinder Adam Clark-pladsen ved Kædebroen over Donau med kongeslottet højere oppe.

Kort beskrivelse 
Banen åbnede den 2. marts 1870 og har været i offentlig eje siden 1920. Den blev ødelagt under 2. Verdenskrig og genåbnede den 4. juni 1986. Et særkende ved linjen er de to fodgængerbroer tværs over den, og som passeres undervejs. Disse var tilgængelige allerede ved linjens åbning, men blev fjernet i 1900, da bevogtningen af slottet blev intensiveret. Broerne blev genskabt i originalt design i 1983.

Historie 
Byggeriet af banen startede i juli 1868, og den første testkørsel fandt sted den 23. oktober 1869. Sikló Kabelbane har været i drift siden den 2. marts 1870. Kabelbanen var blot nummer to i Europa, kun Lyon i Frankrig havde et tilsvarende transportsystem på daværende tidspunkt.

Under 2. Verdenskrig blev både vogne og terminalerne bombet.

Tekniske data 

Sikló Kabelbane har flg. specifikationer:
 Navn: Budavári Sikló
 Banens længde: 95 meter
 Højdeforskel fra bund til top: 51 meter
 Max. hældningsgrad: 48%
 Antal vogne: 2 (BS 1 – "Margit" & BS 2 – "Gellért") 
 Kapacitet: 24 passagerer pr. vogn
 Sportype: Dobbeltsporet
 Max. hastighed: 1,5 meter pr. sekund
 Drivmiddel: Elektricitet

Køreplan 
Banen er i drift dagligt i tiden 07.30 til 22.00.

Henvisninger og links 
 Kabelbanen på Lift-World
 Kabelbanen på FUNIMAG
 Kabelbanen på Funiculars.net

Kabelbaner
Budapest
Transport i Ungarn
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Ungarn
Ole Stephansen

Ole Stephansen (født 28. maj 1714, død 13. juli 1791) var en dansk søofficer.

Han var søn af købmand i Horsens Stephan Jacobsen (død 13. november 1728, 64 år gammel) og Bodil Olufsdatter (død 6. oktober 1728). Han blev sekondløjtnant i Søetaten 1737, premierløjtnant 1740, kaptajnløjtnant 1746, kaptajn 1755, kommandørkaptajn 1763, kommandør 1769, kontreadmiral 1770 og viceadmiral 1790.

Stephansen sendtes 1739-42 til England for at studere; efter sin hjemkomst var han hvert år indtil 1749 udkommanderet. 1750 ansattes han som ekvipage- og takkelmester ved den nyoprettede flådestation i Norge, Frederiksværn, året derpå tillige som kommandant på det derværende kastel. Efter sin tilbagekomst til Danmark 1756 var han i en årrække skibschef i de udrustede eskadrer. 1758, da han med fregatten Dokken skulle overføre tropper fra Norge til Jylland, havde han det uheld at sætte skibet på grund ud for Sæby. 1765 fik han som deltager i Christian Conrad Danneskiold-Laurvigs kendte forsøg på at bortføre jomfru Mette Marie Rose en irettesættelse. 1771 sendtes han som chef for orlogsskibet Sejeren til Middelhavet sammen med et andet orlogsskib og et såkaldt "Presentskib" til Dejen af Algier. For at varetage koffardifartens interesser blev han på denne station i 2 år. Stephansen var herefter ikke oftere udkommanderet, derimod anvendtes han i sin øvrige funktionstid dels som medlem af, dels som præses for en mængde krigsretter i sager, der i dette tidsrum påførtes forskellige søofficerer, af hvilke de mest kendte navne er Peter Schiønning og Jacob Arenfeldt, sidstnævnte for hans forhold i Båhus Len med en galejflotille 1788. Stephansen døde 13. juli 1791.

Han blev 9. maj 1747 gift med Sara Finde Raffensberg, der døde, 28 år gammel, kort efter brylluppet.

Kilder 
 C. With, "Ole Stephansen", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Admiraler fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kejserens nye klæder (Der var engang...)

Kejserens nye klæder er en tegnefilm i serien Der var engang... (eng. titel The Fairytaler), der blev udsendt i forbindelse med H.C. Andersens 200 års fødselsdag i 2005

Stemmer 

Bagom:
 Instruktør: Jørgen Lerdam
 Original musik af: Gregory Magee
 Hovedforfatter: Gareth Williams
 Manuskriptredaktører: Linda O' Sullivan, Cecilie Olrik
 Oversættelse: Jakob Eriksen
 Lydstudie: Nordisk Film Audio
 Stemmeinstruktør: Steffen Addington
 Animation produceret af: A. Film A/S
 Animationsstudie: Wang Film Production

En co-produktion mellem
Egmont Imagination, A. Film & Magma Film

I samarbejde med:
Super RTL & DR TV

Eksterne henvisninger 
 

Der var engang
Film fra Danmark (administrationskategori)
Ekvipage

Ekvipage [-’pa.sjə] (fr. équipage, af lat. equus, hest) har flere betydninger:

 Hest og rytter som en enhed.
 Vogn med heste og tilbehør.
 (søvæsen) en militært uddannet afdeling af mandskabet i fremmede mariner, hvor betegnelsen ekvipage nærmest svarer til vore korps (artillerikorps, matroskorps etc.). I den russiske marine haves en garde ekvipage, der danner stambesætningen til de kejserlige yachter m.m. I den danske marine anvendes ekvipage som fællesbetegnelse for det ekvipagemesteren underlagte personel og det materiel, som dette anvender ved udførelsen af de under ekvipagemester nævnte arbejder på Orlogsværftet, hvor ekvipage mere populært også kaldes »flåden«.

Se også 
 Skibsbesætning

Søværnet
Søkrig
Franske vendinger
Ekvipageafdelingen

Ekvipageafdelingen [-’pa.sjə-] er det personel, der i Søværnet med ekvipagemesteren som chef udfører de ham underlagte arbejder. Ekvipageafdelingen består af 1 værftsløjtnant, der er løjtnant i Søofficerskorpset, 1 brandmester, 3 værftsformænd og indtil 100 værftsarbejdsmænd. Under Ekvipageafdelingen hører endvidere Orlogsværftets politi, i alt 33 mand.

Søværnet
Ekvipagemester

Ekvipagemester [-’pa.sjə-] er i Søværnet en ældre tjenstgørende søofficer, som regel en kommandør, der er chef for Ekvipageafdelingen og stabschef hos chefen for Orlogsværftet, hvor han leder bevogtnings-, sikkerheds- samt polititjenesten. Ekvipagemesteren har her desuden ansvaret for skibenes forhaling og fortøjning og anviser dem kajplads. Endvidere udarbejder han driftsplanen for ekvipagens arbejder. Navnet ekvipagemester stammer fra sejlskibsperioden, hvor han ledede ekviperingen af skibene og havde kommandoen over hele det personel, der udførte dette arbejde og senere udkommanderedes med skibene. I det 17. århundrede var ekvipagemesteren faktisk den ledende på det daværende orlogsværft, Bremerholm. En tid lang bestyredes Holmen af en over-ekvipagemester, der væsentlig havde samme myndighed som nutildags chefen for Orlogsværftet.

Militære titler
Søværnet
Kuma (flod)

Kuma () er en flod i Stavropol kraj og republikkerne Karatjajevo-Tjerkessien, Kalmykija og Dagestan i Rusland. Den er 802 km lang, med et afvandingsområde på 33.500 km². 

Floden har sit udspring på nordskråningerne af Kaukasus, vest for Kislovodsk i republikken Karatsjajevo-Tsjerkessien. Den løber i nordøstlig retning, gennem Stavropol kraj og byerne Mineralnyje Vody, Zelenokumsk, Budjonnovsk og Neftekumsk. Kuma fortsætter mod øst og danner grænsen mellem Dagestan og Kalmykieb helt til den munder ud i Det Kaspiske Hav.

Floder i republikken Kalmykija
Floder i republikken Dagestan
Floder i republikken Karatjajevo-Tjerkessien
Floder i Stavropol kraj
Fabrikmester

Fabrikmester er en tidligere betegnelse for den øverste tekniske leder på Orlogsværftet under Søværnet. Stillingen oprettedes 1692 og besattes med den i udlandet uddannede Ole Judichær, der var den første danske mand, som lagde virkelig videnskabelige principper til grund for skibskonstruktionen. Efter Judichærs afgang ansattes kaptajnløjtnant Knud Nielsen Benstrup som fabrikmester 1729 og efter denne en række fremragende mænd: Diderich de Thurah, Laurent Barbé (uden titel af fabrikmester), Andreas Gerner (ditto), Henrik Gerner, Frederik Michael Krabbe, Ernst Wilhelm Stibolt og Frantz Hohlenberg, der fra midten af det 18. århundrede bragte skibsbygningen ind i et fast spor til gavn for vor flådes udvikling. 1855 ophævedes stillingen, der nærmest svarede til den, som direktøren for skibbygning og maskinvæsen nu beklæder.

Militære titler
Søværnet
Etableret i 1692
Ophørt i 1855
Laurent Barbé

Laurent Barbé [bar’be] (død 1756) var en fransk skibskonstruktør.

Han blev 1740 indkaldt fra Frankrig af grev Frederik Danneskiold-Samsøe for at lede skibsbyggeriet på Holmen, efter at den ansete fabrikmester Knud Nielsen Benstrup ganske uretfærdigt var blevet afskediget, og ansat 6. maj. Han byggede i alt en halv snes ret gode orlogsskibe (linjeskibe) i tidsrummet 1740-47, men mødte dog hos en del indflydelsesrige søofficerer nogen modvilje og modstand, hvortil hans egensindighed vel har bidraget en del. Efter indstilling af Konstruktionskommissionen afskedigedes han pludselig 1747, fordi man havde opdaget forsømmelighed ved den af ham ledede ombygning af den svenske prise, orlogsskibet Sydermannland (erobret fra svenskerne af admiral Christian Carl Gabel 1715). Det viste sig dog bagefter, at Marinen vanskelig kunne undvære ham, og i en halv snes år derefter vedblev han, som en slags teknisk konsulent, at bistå skibsbyggeriet på Holmen.

Enken overlevede ham.

Skibsbyggere
Danskere i 1700-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Bourg-Madame

Bourg-Madame (på Catalansk: la Guingueta d'Ix) er en by og kommune i departementet Pyrénées-Orientales i Sydfrankrig.

Geografi 
Bourg-Madame ligger i Pyrenæerne i 1200 m højde helt op til den spanske grænse. Umiddelbart på den anden side af grænsen ligger Puigcerdá. Mod nordøst grænser kommunen op til den spanske enklave Llivia.

Historie 
Oprindeligt var Guingueta d'Ix (fransk: Guinguettes d'Hix) en lille udflytterlandsby fra den spanske by Ix (fransk: Hix), som efter Pyrenæerfreden i 1659 og Llivia-traktaten i 1660 lå tæt på den nye fransk-spanske grænse. For at udnytte grænsehandelen – inklusiv smuglervarer – flyttede en stor del af indbyggerne i Ix til Guinguettes d'Hix så denne til sidst var større en den oprindelige by.

I 1815 gav Louis Antoine, Hertug af Angoulême, byen sit nuværende navn Bourg-Madame. Under slutningen af Napoleonskrigene, Napoleons 100 dage, havde han opholdt sig i eksil i Barcelona. På vej til Paris overnattede han den 10. juli i Puigcerdà. Her besluttede han at den første franske landsby, han kom til, skulle ophøjes til by. Det blev Guinguettes d'Hix. Indbyggerne foreslog at omdøbe byen til Bourg-Angoulême, men hertugen foretrak at ære sin hustru Marie-Thérèse af Frankrig. Hun bar titlen «Madame Royale», og byen fik derfor navnet Bourg-Madame.

Demografi

Udvikling i folketal

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Pyrénées Catalanes 

Byer i Pyrénées-Orientales
Il Sodoma

Sodoma eller Il Sodoma, egentlig Giovanni Antonio Bazzi (født i 1477 i Vercelli, død 15. februar 1549 i Siena), var en italiensk maler, tilhørende Sienaskolen.

Ifølge Giorgio Vasari, som tydeligvis afskyede ham, fik Sodoma sit navn på grund af sin homoseksualitet. Dette modsiges måske af, at Sodoma selv anvendte navnet som signatur.

Liv og værk 

I 1498 rejste Sodoma til Milano, hvor han mottog stærke indtryk af Leonardo da Vinci, og i 1501 til Siena. Hans arbejde der omfatter en række fresker, påbegyndt af Signorelli i klosteret Monte Oliveto, og den mærkelige "Sankt Katarinas stigmatisering" i kirken San Domenico. 

I 1508 kaldtes Sodoma til Rom for i Vatikanet at male et af pavens privatværelser, Stanza della Segnatura. I 1512 kom han til Rom for anden gang og udførte da for Agostino Chigi den berømte Alexander-fresko i Villa Farnesina.

"Den hellige Sebastian" 
Dette maleri på lærred, som prises af Vasari, er dobbelsidigt malt med den hellige Sebastian på forsiden og Madonna med helgener på bagsiden. Den blev oprindelig anvendt som processionsfane af Confraternita di San Sebastiano ("Sankt Sebastians broderskab") i Camollia nær Siena. Kunstværket stammer fra Sodomas senere virksomhedsperiode. Typisk for Sodomas maleri er det forklarende blikket hos hovedpersonen samt figurerne som befinder sig i halvdunkelt lys.

Udvalgte værker
 "Den hellige Sebastian" (1525)
 "Kristus i helvedes forgård" (omkring 1530-1534)
 "Abrahams offer" (1542)

Eksterne links 

Malere fra Italien
Renæssancemalere
Grammy for Bedste vokale jazz-præstation af en mand

Grammy Award for Jazz Vocal Performance, Male er en amerikansk pris der uddeltes af Recording Academy for årets jazzvokalpræstation af en mand. Prisen blev uddelt i perioden 1981-1991 med en enkelt undtagelse (1985). Før den tid fandtes der en kønsneutral pris Grammy Award for Jazz Vocal Performance, som både mænd og kvinder kunne nomineres til og vinde. Det var også tilfældet i 1985, og fra 1992 og frem har denne pris igen erstattet de to kønsspecifikke priser (denne og Grammy Award for Best Jazz Vocal Performance, Female). Prisen har fra 2002 og frem heddet Grammy Award for Best Jazz Vocal Album. De to kønsspecifikke priser er dog aldrig officielt bortfaldet, men de har ikke været uddelt siden 1991.

Den mest vindende pris i denne kategori er Bobby McFerrin, der har vundet fire gange, mens Mel Tormé og Harry Connick, Jr. har vundet to gange; alle øvrige prismodtagere har modtaget den en enkelt gang.

Modtagere

Noter

Se også 
 Grammy priserne.

Eksterne henvisninger 
 Grammy prisernes website

Vokale jazz-præstation af en mand
Jazz
Font-Romeu-Odeillo-Via

Font-Romeu-Odeillo-Via (på Catalansk: Font-romeu, Odelló i Vià) er en by og kommune i departementet Pyrénées-Orientales i Sydfrankrig.

Geografi 
Font-Romeu ligger i Pyrenæerne midt i landskabet Cerdagne.

Demografi

Udvikling i folketal

Seværdigheder 
Font Romeu er hjemsted for Odeillo-solovnen ("Four solaire d'Odeillo"), et forsøgsanlæg, der producerer 1 MW i dagtimerne. Det er oprettet for at kunne undersøge stoffer ved meget høje temperaturer, og det er placeret i Font Romeu på grund af stedets mange solskinstimer (solskin i 300 dage om året).

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Pyrénées Catalanes 

Byer i Pyrénées-Orientales
Nikki Haley

Nimrata Nikki Randhawa Haley (født 20. januar 1972 i Bamberg, South Carolina) er en amerikansk politiker. Hun tiltrådte som USA's FN-ambassadør den 25. januar 2017 indtil hun sagde op og forlod posten 31. december 2018, hvorefter hun overlod Kelly Craft hvervet. Hun var den 116. guvernør i den amerikanske delstat South Carolina fra 2011 til 2017. Hun er medlem af det Republikanske parti.

Haley vandt 2. november 2010 guvernørvalget over sin demokratiske modkandidat Vincent Sheheen. Nikki Haley blev 12. januar 2011 taget i ed som South Carolinas 116. guvernør, hvor hun afløste partifællen Mark Sanford. Ved sin indtræden blev hun den yngste siddende guvernør i USA. Ifølge meningsmålinger lå hun i starten på sidstepladsen i primærvalget, men det ændrede sig da Sarah Palin støttede hende som republikansk kandidat til guvernørposten.

Nikki Haley er aktiv i Tea Party-bevægelsen.

Hun blev i 1996 gift med Michael Haley, og de har sammen 2 børn.

Præsidentkampagnen i 2024 
Den 1. februar 2023 blev det rapporteret at Haley vil annoncere   sit kandidatur til præsidentvalget i 2024 den 15. februar, der vil udfordre tidligere præsident Donald Trumps kampagne.  Haley havde tidligere hævdet, at hun ikke ville stille op til kandidaturet, hvis Trump stillede op.

Den 14. februar meldte hun officielt sit kandidatur. I en annonce gjorde Haley det klart, at hun stiller op som præsident i 2024.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Officiel profil for Guvernør Haley  på South Carolinas officielle hjemmeside. 
 Nikki Haleys officielle kampagneside på www.nikkihaley.com 

Guvernører i South Carolina
Kandidater til præsidentvalget i USA 2024
Kargil-krigen

Kargil-krigen eller -konfikten var en væbnet strid mellem Indien og Pakistan, som fandt sted mellem maj og juli 1999 i Kargil-distriktet i Kashmir. Krigen brød ud, efter at soldater fra den pakistanske hær og kashmirske guerillastyrker gik over de facto-grænsen "Line of Control" og tog magten i det indiske-styrede Kashmir. Under og efter krigen lagde pakistanske myndigheder alt ansvar for krigen på guerilla-soldaterne, som ønskede et frit Kashmir, uafhængigt af Indien og Pakistan. På en anden side viste dokumenter efterladt af de døde og de senere udtalelser til Pakistans statsminister og forsvarschef, at Pakistan paramilitært deltog i krigen. De paramilitære styrker fra Pakistan var ledet af general Ashraf Rashid. Indiske angreb på pakistanske stillinger og internationalt diplomati førte til, at de pakistanske styrker trak sig tilbage til den pakistanske side af kontrollinjen.

Krigen er et af de nyere eksempler på en krig, som medførte vanskeligheder for militær logisik hos de modstridende parter. Krigen var den første åbne konflikt mellem Indien og Pakistan, efter begge lande havde udviklet atomvåben. Det var den anden åbne konflikt mellem to atomnationer i verdenshistorien; den første var grænsekonflikten mellem Sovjetunionen og Kina i 1969.

Udfald og konsekvenser 

Efter stærkt diplomatisk press, først og fremmest fra USA, trak Pakistan de indtrængende styrker ud af Kargil. Hovedansvaret for det fejlslåede angreb er i eftertiden blevet lagt på den pakistanske hær og daværende øverstkommanderende, general Pervez Musharraf. Det er blevet antaget, at krigen nær var ved at kaste Indien og Pakistan ind i en storkrig.

Kargil-krigen førte til øget spænding og afbrydelse af de diplomatiske forbindelser mellem de to lande, et øget forsvarsbudget i Indien, ligesom det hindunationalistiske parti BJP fik øget opbakning. I Pakistan førte krigen til økonomisk og politisk uro, og i oktober samme år overtog hæren og general Pervez Musharraf magten ved et statskup.

Det er blevet antaget, at general Musharraf ville presse indierne til fredsforhandlinger, så da Pakistans statsminister bsluttede at trække pakistanske styrker ud af Kargil-området, skal forsvarschefen angiveligt være blevet rasende.

Israel sendte såkaldte droner til Indien. Enkelte har ment, at dette bidrog til at styrke båndene mellem de to nationer.

Konflikter
Pakistans politik
Indiens politik
Begivenheder i 1999
Salses-le-Château

Salses-le-Château (på Catalansk: la Guingueta d'Ix) er en by og kommune i departementet Pyrénées-Orientales i Sydfrankrig.

Byen er kendt for sin store fæstning fra 1502. Salses regnes også for at være den nordligste by i Catalonien.

Geografi 
Salses ligger i den østlige del af Corbières op til indsøen Etang de Salses. Nærmeste byer er mod nord Fitou (12 km), mod sydøst Saint-Hippolyte (7 km), mod sydvest Rivesaltes (11 km) og mod nordvest Opoul-Périllos (10 km). Nærmeste større byer er mod syd Perpignan (17 km) og mod nord Narbonne (48 km).

Historie 

Byen nævnes som Villa Salsas i 951. Sognekirken Saint Etienne blev indviet i 1114. På dette tidspunkt var Salses en del af grevskabet Roussillon..

Da Roussillon i 1172 overgik til Aragonien blev Salses grænseby med en udsat position.

I 1496 blev byen ødelagt af den franske konge Karl 8.s artilleri og derefter nedbrændt. Den spanske konge startede i 1497 bygningen af en stor fæstning, hvor byen havde ligget. Salses genopstod lidt længere mod syd.

Fæstningen var færdig i 1504. Den regnes for et sjældent eksempel på overgangen mellem middelalderborge og moderne fæstninger med bastioner. Allerede i 1503, før den var færdigbygget, modstod den en fransk belejring. Under Trediveårskrigen blev fæstningen erobret af franskmændene i 1639. De måtte opgive den igen i 1640, men erobrede den endeligt i 1642.

Efter Pyrenæerfreden i 1659 blev Roussillon fransk, og Salses var ikke længere en grænseby. Fæstningen mistede derfor sin strategiske betydning. Flere gange, første gang i 1685 men især i 1718 og 1726 var der planer om at nedrive fæstningen. Det skete dog ikke og i 1886 blev den klassificeret som et historisk monument i Frankrig.

Demografi

Udvikling i folketal

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Pyrénées Catalanes 
 Billeder af fæstningen fra det franske kulturministeriums side 

Byer i Pyrénées-Orientales
Žovnek slot

Žovnek slot er et slot beliggende nordøst for Braslovče i Slovenien. Det ligger over Žovneksøen. Det har fået dets navn efter herrerne af Žovnek, senere af greverne af Celje. Slottet blev nævnt første gang i 1278 som Castrum Sevnekke og senere som Sannegg.

Henvisninger 

Slotte i Slovenien