kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Barbara-linjen

Under 2. verdenskrig, var Barbara-linjen en række af tyske militær forsvar i Italien, omkring 15 til 30 km syd for Gustav-linjen, og en ligende afstand nord for Volturno-linjen. Tæt ved den østlige kyst, gik den langs Trigno-floden. Linjen bestod mest af forsvarede bjergtoppe.

Gennembrud på vestsiden (den amerikanske 5th Armys front)
General Albert Kesselring, leder af de tyske styrker i Italien, beordrede hans tropper til at trække sig tilbage til Barbara-linjen den 12. oktober 1943 efter at 5th Army krydsede Volturno-floden og dermed brudt Volturno forsvarslinjen. 

I starten af november, blev Barbara-linjen på det Tyrrhenske hav side af Apenninerne-bjergene brudt af den amerikanske 5th Army, og tyskerne trak sig tilbage til Bernhardt-linjen.

Gennembrud på østsiden (den britiske 8th Armys front)
På Adriaterhavsfronten brød den britiske 8th Army Volturno-linjens forsvar den 6. oktober. Men de havde en pause ved Trigno for at omgruppere og reorganisere deres logistik ad de dårlige veje der gik tilbage til Bari og Taranto. Vejene var henholdsvis 200 og 280 km. 

Det var derfor først indtil de tidlige timer af 2. november at V Corps på højre side af fronten ved kysten og det britiske XIII Corps på venstre side, angreb over Trigno-floden. På V Corps front, angreb den britiske 78th Infantry Division langs kystvejen imens den indiske 8th Infantry Division angreb 15 km inde i landet. Kampene var hårde men den 3. november nåede 78th Division San Salvo, omkring 5 km bagved Trigno. Generalmajor Rudolf Sieckenius, leder af den tyske 16. panzerdivision, besluttede at kæmpe sig tilbage til Sangro-floden og den bedre Gustav forsvarslinje, hvor man kunne se over floden fra bjergtopene. De allierede nåede Sangro den 9. november.

Bøger

Referencer

Se også

 Invasionen af Italien
 Britiske 8th Army
 Amerikanske 5th Army
 Volturno-linjen
 Bernhardt-linjen
 Slaget om San Pietro
 Gustav-linjen
 Gotiskelinje

Felttoget i Italien
Konkret poesi

Konkret poesi (af latin: concretum, "det sammenvoksede", "det sansbare") er en retning indenfor lyrikken, hvor det typografiske arrangement er lige så vigtig for helhedsoplevelsen af digtet som de lydlige effekter og ordenes betydningsindhold.

Termen blev lanceret i 1950'erne. I Brasilien dannede der sig en gruppe af poeter, som i 1958 publiserede et "manifest for en konkret poesi", med Augusto de Campos som en af forgrundsfigurerne. Hovedbudskabet i manifestet er at gøre ordene til en del af et visuelt værk, og dermed give dem et eget liv, som frigør dem fra det at blot være meningsbærere.

Selv om termen er ny, er ideen om at anvende typografi for at give et digt ekstra mening gammel. Mest kendt er den franske poet Guillaume Apollinaires Calligrammes fra begyndelsen af 1900-tallet, som fik følgeskab af flere andre dadaister. Senere har digtere som E. E. Cummings og Ezra Pound eksperimenteret med typografien. Velkendt er også musens fortælling (eng. tale) i Alice i eventyrland, som er formet som en hale (eng. tail).

En anden form for konkretisme er den som lægger afgørende vægt på digtets auditive (lydlige) side. Dette er digte, som primært skal høres. En pioner indenfor denne form for poesi var den tyske dadaist Kurt Schwitters, som tidligt i det 20. århundrede fremførte sine nonsensdigte med ekstrem stemmebrug, og som også eksperimenterede med nye optageteknikker.

Kinetisk poesi er en udvikling af konkretisme, som udnytter elektroniske medier. Poetikon.no er et websted af norske Morten Skogly med eksempler på kinetisk poesi, hvor ord og bogstaver er animerede. Afsnit P har danske og nordiske eksempler på og omtaler af kinetisk poesi. Det visuelle er ofte vigtigt i elektronisk litteratur.

Konkret poesi kan også mere alment stå for en type poesi, der domineres af konkrete billeder og ikke af abstrakte begreber.
Konkret poesi er med andre ord en retning indenfor den moderne poesi, som op blomstrede i 1960’erne. Digterne begyndte at lege med formen på digtene og de tillægger skrift- el. lydbilledet en selvstændig værdi, hvilket betyder at digtets ord bliver inddraget som konkret materiale, og det handler derfor ikke kun om ordenes betydning i traditionel forstand, men det er lige så vigtigt at ordene passer ind i digtets form.

Eksterne henvisninger 

 Augusto de Campos' websted med eksempler på konkret poesi og gruppens manifest
 UbuWeb indeholder mange eksempler på konkret poesi
 The Sackner Archive of Concrete and Visual Poetry
 Concrete Poetry: A World View
 konkretpoesi.se – svensk konkret poesi i 1960'erne (Afsnit P-projekt)

Litteratur

ca:Cal·ligrama
Kaolinit

Kaolinit er et lermineral med den kemiske sammensætning Al2Si2O5(OH)4. Det er et silikatmineral med et tetrahedralt lag lænket gennem oxygenatomer til et oktahedralt lag af alumina oktahedra. I mikroskop ser kaolinkrystallerne ud som bogstabler, som ligger efter hinanden.

Sten, som er rige på kaolinit, er kendt som kaolin, kinaler og porcelænsjord. Kaolin minder meget om pibeler – blot meget finere. Kaolin kan bl.a. bruges til linoliekit og spartelfarve og som pigment i limfarver og emulsionsmaling. I olie har kaolin ingen dækkeevne og anvendes derfor ikke som pigment i oliefarver. Kaolin bruges som bestrygning på visse papirsorter, de kriderede til kunsttryk, for at give papiret en glat overflade, der gengiver farvetryk meget smukt. Kaolin bruges også til i blanding med sæbespåner for hvidskuring af trægulve.

Silikatmineraler
Ler
Ingeborg Bachmann Prisen

Ingeborg Bachmann Prisen (ty.: Ingeborg-Bachmann-Preis) er en betydende litteraturpris for tysksproget litteratur, der hvert år uddeles i Klagenfurt i Østrig.

Prisvinderen findes ved en tre-dages læse-marathon, hvor 18 på forhånd udvalgte kandidater kappes om at imponere både publikum og de ni medlemmer af den professionelle jury. Sammen med prisen følger 25.000 Euro.

Konkurrencens hovedpris gives til minde om Ingeborg Bachmann, der er en af mest ansete østrigske forfattere. Med årene er endvidere kommet følgende priser til, der også uddeles under arrangementet:

 Telekom-Austria-Preis (siden 2005, 10.000 Euro)
 3sat-Preis (stiftet af 3sat, 7.500 Euro)
 Ernst-Willner-Preis (Indstiftet af flere tyske forlag, 7.000 Euro)
 Kelag-Publikumspreis (siden 2002, fra 2008 uddelses 6.000 Euro)

Vindere af Ingeborg Bachmann Prisen 
 2019 Birgit Birnbacher: Der Schrank
 2018 Tanja Maljartschuk: Frösche im Meer
 2017 Ferdinand Schmalz: mein lieblingstier heißt winter
 2016 Sharon Dodua Otoo: Herr Gröttrup setzt sich hin
 2015 Nora Gomringer: Recherche
 2014 Tex Rubinowitz: Wir waren niemals hier
 2013 Katja Petrowskaja: Vielleicht Esther
 2012 Olga Martynowa: Ich werde sagen: ‚Hi!
 2011 Maja Haderlap: Im Kessel
 2010 Peter Wawerzinek: Rabenliebe
 2009 Jens Petersen: Bis dass der Tod
 2008 Tilman Rammstedt:Der Kaiser von China
 2007 Lutz Seiler: Turksib
 2006 Kathrin Passig: Sie befinden sich hier
 2005 Thomas Lang: Am Seil
 2004 Uwe Tellkamp: Der Schlaf in den Uhren
 2003 Inka Parei: Excerpts from the novel Was Dunkelheit war
 2002 Peter Glaser: Geschichte vom Nichts
 2001 Michael Lentz: Muttersterben
 2000 Georg Klein: Excerpt from a long work of prose
 1999 Terézia Mora: Der Fall Ophelia
 1998 Sibylle Lewitscharoff: PONG.
 1997 Norbert Niemann: Wie man's nimmt
 1996 Jan Peter Bremer: Der Fürst spricht
 1995 Franzobel: Die Krautflut
 1994 Reto Hänny: Guai
 1993 Kurt Drawert: "Haus ohne Menschen. Ein Zustand"
 1992 Alissa Walser: "Geschenkt"
 1991 Emine Sevgi Özdamar: "Das Leben ist eine Karawanserei"
 1990 Birgit Vanderbeke: "Das Muschelessen"
 1989 Wolfgang Hilbig: "Eine Übertragung"
 1988 Angela Krauß: "Der Dienst"
 1987 Uwe Saeger: "Ohne Behinderung, ohne falsche Bewegung"
 1986 Katja Lange-Müller: "Kaspar Mauser – Die Feigheit vorm Freund"
 1985 Hermann Burger: "Die Wasserfallfinsternis von Bad Gastein"
 1984 Erica Pedretti: "Das Modell und sein Maler"
 1983 Friederike Roth: From "Das Buch des Lebens"
 1982 Jürg Amann: "Rondo"
 1981 Urs Jaeggi: Ruth
 1980 Sten Nadolny: Kopenhagen 1801
 1979 Gert Hofmann: Die Fistelstimme
 1978 Ulrich Plenzdorf: kein runter kein fern
 1977 Gert Jonke: Erster Entwurf zum Beginn einer sehr langen Erzählung

Eksterne henvisninger 
 Liste med omtale af vindere siden 1977

Østrigsk kultur
Litteraturpriser
Racerbane (legetøj)

En legetøjs-racerbane er en racerbane udformet som legetøj, hvor en eller flere biler kører i et spor, og får strøm ved at noget fra bilen slæber hen af banen, og samler strøm op til el-motoren.

Eksterne henvisninger 

Elektronisk legetøj
Mega Powers

Mega Powers var et amerikansk tagteam i World Wrestling Federation og World Championship Wrestling bestående af Hulk Hogan og "Macho Man" Randy Savage, samt deres manager Miss Elizabeth, som på det tidspunkt var Savages kone (på tv blev hun dog beskrevet som hans kæreste). 

Hogan og Savage dannede en alliance for første gang i World Wrestling Federation i september 1987, da Savage blev angrebet af Honky Tonk Man og The Hart Foundation under en kamp om WWF Intercontinental Championship. Savages manager og kæreste, Miss Elizabeth, løb ud i omklædningsrummet og hentede Hulk Hogan, der på daværende tidspunkt var indehaver af WWF Championship, som derefter løb ind i ringen og reddede Savage fra yderligere tæsk. 

Hogan og Savage dannede officielt et nyt tagteam, efter Hogan havde hjulpet Savage med at vinde VM-titlen ved Wrestlemania IV i foråret 1988 – en titel, som Hogan kort forinden havde tabt under kontroversielle omstændigheder i en VM-titelkamp mod André the Giant. Hogan og Savage havde deres første kamp sammen under navnet Mega Powers ved WWF's Summerslam i august 1988, hvor de besejrede Ted DiBiase og André the Giant. Mega Powers kæmpede sammen det næste års tid, men langsomt blev Savage overbevist om, at Hogan var i gang med at stjæle Miss Elizabeth fra ham. I starten af 1989 gik Mega Powers fra hinanden, og det resulterede i en VM-titelkamp ved WrestleMania V i foråret 1989, hvor Hogan genvandt WWF Championship. 

Hulk Hogan og Randy Savage blev genforenet som Mega Powers, da Savage skrev kontrakt med World Championship Wrestling i slutningen af 1994. Da Savage ankom til WCW, besluttede han sig for at hjælpe Hogan i hans kamp mod 3 Faces of Fear, Ric Flair og Vader. I januar 1995 besejrede Mega Powers i en kamp ved WCW's Clash of the Champions The Butcher og Kevin Sullivan. Mega Powers kæmpede af og til sammen det næste halvandet års tid, men i februar 1996 vendte Miss Elizabeth, der få uger forinden også havde skrevet kontrakt med WCW, Savage ryggen. Mega Powers forblev dog sammen, indtil Hogan vendte Savage og WCW ryggen, da han dannede New World Order i juli 1996. I oktober 1996 forsvarede Hogan sin VM-titlen mod Savage ved WCW's Halloween Havoc. Savage sluttede sig senere til nWo også, men de brugte aldrig navnet Mega Powers igen. 

Wrestling
Isjevsk

Isjevsk (, , ,  eller Иж, ) er en by i den vestlige del af Den Russiske Føderation, beliggende ved Izj-floden i det vestlige Ural. Isjevsk er hovedstad i Republikken Udmurtien, og har  indbyggere.

Fra 1984 til 1987 blev byen kaldt Ustinov (). Byen er et vigtigt knudepunkt for industri, handel, politik, kultur og uddannelse i Volga-regionen. Isjevsk er kendt for sin forsvarsindustri, ingeniørindustri og metallurgiske industrier og omtales som "Ruslands våbenlager".

Historie 

Isjevsk blev grundlagt i 1760.

Isjevsk i Sovjetunionen 

I den sovjetiske periode oplevede Isjevsk en betydelig vækst i størrelse og betydning af Izhevsk.
I 1921 blev byen det administrative centrum Votsk Autonome oblast, en forløber for Republikken Udmurtien. Den 28. december 1934 fik Isjevsk status som hovedstad i Udmurtiens ASSR.

Den første sporvognlinje blev åbnet i 1935. Den var 5 km lang. I efteråret 1941 blev flere forsvarsrelaterede fabrikker evakueret til Isjevsk.
I juni 1943 blev Izjevsk Mekanisk Fabrik grundlagt. Under Anden Verdenskrig producerede Izhevskfabrikkerne 12½ million håndvåben.

Anden Verdenskrig havde en dybtgående indvirkning på byen, hvor mange industrielle produktionsenheder, evakueret fra de vestlige områder af Sovjetunionen, blev etableret i byen. De evakuerede virksomheder blev grundlaget for oprettelsen af Izjevsk Mekanisk Fabrik, som fortsat er en vigtig producent af militært udstyr.

Militærindustrien blev kernen i den lokale økonomi efter krigen, hvilket førte til, at Izjevsk blev udpeget som lukket by, utilgængelig for udlændinge. "Izhmash fabrikken" indledte produktionen af AK-47 automatriflen i 1948 og producerer fortsat moderne varianter af riflen. Riflens designer, Mikhail Kalasjnikov, boede i Izjevsk til sin død i 2013. I 1966 begyndte Izhmash at fremstille bilmærket "Izh".

I 1984 blev byen omdøbt til Ustinov til ære for den tidligere forsvarsminister Dmitrij Ustinov. Tre år senere fik byen atter sit historiske navn, Izjevs, på trods af højlydte lokale protester.

Izjevsk kom rimeligt godt igennem de turbulente post-sovjetiske år på baggrund af den fortsatte efterspørgsel efter byens militære produkter. Byen er stadig et vigtigt center for landets industrielle og militære produktion og refereres til som "Ruslands våbenlager", en titel byen deler med Tula.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 
Etableret i 1760
Ingeborg Bachmann

Ingeborg Bachmann (født 25. juni 1926 i Klagenfurt, Østrig, død 17. oktober 1973 i Rom, Italien) var en af Østrigs mest betydende kvindelige forfattere i det 20. århundrede.

Hun studerede filosofi, psykologi og germanistik ved universiteterne i Innsbruck, Graz og Wien og afsluttede studierne med en doktorgrad. Hun publicerede kort efter sine første tekster, og hendes litterære karriere blev yderligere fremmet gennem kontakten med Hans Weigel og den litterære kreds kendt som Gruppe 47, som inkluderede personer som Ilse Aichinger, Paul Celan, Heinrich Böll, Marcel Reich-Ranicki og Günter Grass. 

I 1953 slog hun sig ned i Rom, delvis som følge af det politiske qvasifascistiske miljø i Østrig og Tyskland, hvor hun under den mediterrane himmel i de følgende år skrev digte, essays, libretti og lignende musikfrembårne digteriske frembringelser til flere af den også i Latium bosiddende tyske avantgardekomponist Hans Werner Henzes operaer (mest bemærkelsesværdig den komiske opera fra 1965, Der junge Lord (Den unge lord) (en fremførelse med et usandsynligt tydeligt tysk og derudover på DVD forsynet med undertekster af den meget vittige og underfundige men aldrig platte tekst. Der Junge Lord findes i handelen på både CD (Deutsche Grammophon) og i en DVD med filmudgaven fra 1968 med den originale rollebesætning fra 1965) på Deutsche Oper Berlin, af denne meget givende opera og andre vokale værker samt noveller, som gav hende stor international anerkendelse. Hun døde på hospitalet som følge af de brandsår, som dækkede 40 % af kroppen, og som hun havde pådraget sig ved at ryge i sengen og derpå, muligvis beruset, at falde i søvn. De nærmere omstændigheder er ikke klarlagt. 

Hvert år i Klagenfurt uddeles Ingeborg Bachmann Prisen til minde om den kendte østrigske forfatter.

Værker

Digte 
 Die gestundete Zeit, 1953.
 Anrufung des grossen Bären, 1956.
 Ich weiß keine bessere Welt. Unveröffentliche Gedichte, 2000.

Romaner 
 Malina (Todesarten 1), 1971.
 Requiem für Fanny Goldmann, fragment, udgivet posthumt 1978.
 Der Fall Franza, fragment, udgivet posthumt 1978.

Noveller 
 Das 30. Jahr, 1961.
 Simultan, 1972.
 Erzählungen, posthumt 1978.

Hørespil 
 Ein Geschäft mit Träumen, 1952.
 Die Zikaden, 1955.
 Das erstgeborene Land, 1956. 
 Der gute Gott von Manhattan, 1958

Libretti 
 Der Prinz von Homburg, 1960. (Musik af Hans Werner Henze)
 Der junge Lord, 1965. (Musik af Hans Werner Henze)

Andet 
 Ein Ort für Zufälle, 1965.
 Essays. Reden. Vermischte Schriften. Anhang, 1978.
 Die kritische Aufnahme der Existentialphilosophie Martin Heideggers, 1985.
 Wir müssen wahre Sätze finden. Gespräche und Interviews, 1983.
 Poetische Korrespondenzen (med Paul Celan), 2000.
 Frankfurter Vorlesungen. Probleme zeitgenössischer Dichtung, 1980.
 Briefe einer Freundschaft, 2004. (Breve til Hans Werner Henze)
 Kritische Schriften, 2005.



Eksterne henvisninger 

 

Tysksprogede forfattere
Romanforfattere fra Østrig
Novelleforfattere fra Østrig
Digtere fra Østrig
Dramatikere fra Østrig
Østrigere i 1900-tallet
Kvindelige forfattere i det 20. århundrede
Personer fra Klagenfurt
Pensa

Pensa (, ) er en by i det vestlige Rusland, administrativt center i Pensa oblast 625 km sydøst for Moskva. Byen har  indbyggere og er beliggende på 134-280 moh i et bakket landskab ved floden Sura.

Pensa blev grundlagt i 1663.

Geografi 

Pensa ligger centralt i europæisk Rusland på Volgaplateauet, 629 km (ad ) sydøst for Moskva. Byen ligger på begge sider af floden Sura, og har et areal på 305,1 km².

Den gennemsnitlige højde over havets overflade er 174 m. Det højeste punkt (280 moh.) ligger på bakken Bojevaja gora, der strækker sig fra sydvest til nordøst som en højderyg. Byens laveste punkt er 134 moh.

Pensas længde fra nord til syd er 19 km, fra vest til øst - 25 km.

Klima 
Januar er koldeste måned med –8,7 °C, juli er varmeste måned med +20,4 °C. Nedbøren er 542 mm pr. år.

Uddannelse og kultur 
Pensa er et centrum for uddannelse: Universitet, Pædagogisk Universitet. Landbrugsakademi, Teknisk Akademi, En afdeling af Det russiske Universitet for Teknik og Iværksættere.

I Pensa findes teatre, museer og kunstgallerier samt en koncertsal.

Erhverv 
I Pensa findes tekstilvirksomheder og levnedsmiddelvirksomheder. Nær Pensa har det danske firma Agrofood investeret i et landbrugsprojekt.

Personer fra Pensa 

 Julija Pakhalina, svømmer
 Vsevolod Pudovkin, filminstruktør

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Pensas officielle hjemmeside , hentet 19. februar 2016 

 
Etableret i 1663
Tjumen

Tjumen (, ) er en by i Tjumen oblast, Urals føderale distrikt i Den Russiske Føderation. Tjumen er oblastens administrative center. Byen har  indbyggere og blev grundlagt i .

Geografi 

Byen ligger ca. 1700 km øst for Moskva og ca. 350 km øst for Uralbjergene, ved Tura floden, der er lavbundet og en af mange bifloder til Ob. Området omkring byen udgøres af store arealer med marsk-lignende landskaber idet flodens vandstand stiger med adskillige meter, samtidigt med at den bliver otte til ti gange bredere hvert forår når sneen smelter i Uralbjergene.

Historie 

Tjumen blev annekteret af Zar Fjodor I i  og var den første egentlige bebyggelse i Sibirien, i forbindelse med Ruslands ekspansion østover. Navnet Tjumen stammer fra den tidligere Tatarby; Chingi-Tura (Djengis Khans by), som på tyrkisk og mongolsk også kaldtes Tjumen ().

Økonomi 

Tjumen er i dag et af Ruslands vigtigeste forretningscentre og er transportknudepunkt og industrielt center i Tjumen oblast, der ligger i den sydlige del, af det udstrakte og olierige område fra Kazakhstan i syd til det Arktiske Hav i nord. Byen er hjemsted for mange firmaer i den russiske olie- og gasindustri.

Galleri

Kendte personer fra Tjumen 
 Irving Berlin (opr.: Izrail Isidor Bejlin) — Komponist og forfatter, født den 11. maj 1888, flyttede som 4-årig til USA med sine forældre.
 Anastasiya Kuzmina (født Sjipulina) — Skiskytte og OL-medaljevinder, født den 28. august 1984, og storesøster til:
 Anton Sjipulin — Skiskytte og OL-medaljevinder, født den 21. august 1987

Noter

Eksterne henvisninger
Ungarns krone

Ungarns krone (ungarsk Magyar Szent Korona, tysk Stephanskrone, kroatisk Kruna svetoga Stjepana, latin Sacra Corona), også kaldt St. Stefanskronen, er Ungarns kongekrone og regnes i dag som et af Ungarns statssymboler, til trods for at landet er en republik. Kronen er også kendt som den eneste kendte krone i dag, som er anset for hellig.

Karl 4. var den sidste som blev kronet med denne krone, hvilket fandt sted den 30. december 1916. I 1946 blev Ungarn en republik. Fra 1951 blev kronen opbevaret i USA, men ført tilbage til Ungarn igen i 1978. Siden 2001 har det været muligt at se kronen i det ungarske parlament.

Oprindelse 
Der findes mange teorier angående kronens oprindelse, hvoraf nogen karakteristiske træk går igen i nogen af teorierne. Man anser at kronen består af to dele, en øvre og en underlagt denne. Sidstnævnte har inskriptioner på græsk, mens den øvre har inskriptioner på latin. Sandsynligvis stammer den nederste del fra Østromerriget, mens den øvre del kommer fra Romerriget.

En anden teori er at kronen er kong Stefan den Helliges krone, deraf navnet St. Stefans krone. Han fik den enten i gave fra pave Silvester 2. i 1001, eller bestilte den fra Georgien. Kronen har gennem historien tilhørt 55 ungarske konger. Der var imidlertid to konger som ikke blev kronet med denne krone: Siegmund 2. Johan og Josef 2..

Se også 

 Ungarns nationalvåben

Krone
Kongekroner
Lipetsk

Lipetsk (,  ) er en by i det vestlige Rusland 425 km sydøst for Moskva ved Voronezjfloden. Lipetsk er administrativt center i Lipetsk oblast og har  indbyggere.

Lipetsk blev grundlagt i , men har rødder tilbage i 1200-tallet, hvor den nævnes allerede i 1283.

Geografi 

Lipetsk ligger i steppelandskabet på grænsen mellem det centralrussiske plateau og Oka-Don sletten, på begge sider af floden Voronezj, 428 km sydøst for Moskva. Afstanden fra jernbanestationen i Lipetsk til Moskva banegård er 504 km. Centrum i Liptesk ligger ca. 160 moh. Det historisk center er beliggende på bakkerne omkring udmundingen af Kamennyj kanalen i Voronezjfloden.

Klima 

Lipetsk har tempereret fastlandsklima, den koldeste måned er januar med – 9,5 °C, varmeste måned er juli med + 19 °C. Nedbøren er 567 mm pr. år.

Historie 

Den nu værende Lipetsk blev grundlagt i , men har rødder tilbage i 1200-tallet, hvor der på stedet var en fæstning, der blev fuldstændigt ødelagt under Mongolernes invasion af Rus'.

I 1703 gav Peter den Store ordre til at bygge en støbejernsfabrik for fremstilling af kanoner, nær forekomsten af jernmalm i området. Lipetsk blev bosættelse for støberiarbejderne. Byen fik bystatus i 1779.

I 1931 traf Folkekommissærernes råd beslutning om opførelsen af et stålværk, Sokolskij metallurgitjeskij, i Litepsk. I 1943 indledtes opførelsen af en traktorfabrik i byen, som allerede den 1. juni 1944 producerede den første traktor og udviklede sig til en større producent af landbrugsmaskiner.

Befolkningsudvikling 

Note: Data fra folketællinger (1926 afrundet)

Erhverv 

Lipetsk er en del af en særlig økonomisk zone. Der findes jernmalm, stålfabrikker (Novolipetsk stål), maskinindustri (LTZ traktorer, Indesit vaskemaskiner og køleskabe), levnedmiddelindustri (Liboil rapsolie, Lebedyanski juice).

Trafik 

Lipetsk kan nås med tog fra Moskva (Paveletskij), rejsetid ca. 10 timer. Den hurtige Moskva-Sochi-jernbane planlagt til anlæggelse fra 2020 kommer til at passere Lipetsk oblast med station i Lipetsk.

Lipetsk har en mindre lufthavn, Lipetsk Lufthavn, hvorfra RusLine tilbyder to daglige flyvninger til Domodedovo Internationale Lufthavn i Moskva samt forbindelse til Pulkovo i Sankt Petersborg, Sotji og Koltsovo Internationale Lufthavn i Jekaterinburg.

Lipetsk er forbundet med  "Don" (Moskva-Novorossijsk) og  "Kaspisk" (Moskva-Astrakhan) samt , der løber i det centrale Rusland fra Orjol via Lipetsk til Tambov.

Uddannelse og kultur 

Lipetsk er hjemsted for et Teknisk Universitet og et lærerseminarium. Byen er desuden en kendt kurby med mudder- og mineralbade.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i Lipetsk oblast
Etableret i 1703