kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alice Brady

Alice Brady (født Mary Rose Brady; 2. november 1892,  død 28. oktober 1939) var en amerikansk teater- og filmskuespiller.

Opvækst 
Alice Brady blev født i New York City. Faderen var den indflydelsesrige teatermand William A. Brady og moderen var danseren Rosemarie Brady. Moderen døde da Brady kun var tre år gammel og faderen giftede sig derefter med Grace George.

Karriere 
Brady udtrykte sig i en tidlig alder et ønske om at stå på en scene og havde sin første optræden i en alder af 14 år. I 1911, da hun var 18 år var hun med i sin første opsætning på Broadway i The Balkan Princess, som var opsat af sin fader. Hun fortsatte med at optræde på Broadway i 22 år, ofte i produktioner som faderen producerede. I 1931 spillede hun med i udførelsen af Eugene O'Neills spil Sorg klæder Elektra, en rolle som nogle anses for at være hendes største succes.

Faderens virksomhed arbejdede også med filmproduktion og hun fik dermed sin første filmrolle i As Ye Sow i 1914. Hun spillede i over 50 stumfilm; ofte i den glamourøse hovedrolle. Fra 1923 og ti år frem gik hun væk fra filmen for at udelukkende at bruge sin tid på teateret. Da hun vendte tilbage til filmverdenen i 1933 blev det starten på sin mest produktive periode. I 1933 indspillede hun fem film for MGM på bare ét år bl.a. hendes første talefilm When Ladies Meet. I løbet af sin karriere spillede hun overfor berømte skuespillere som Fred Astaire, Ginger Rogers og Mae West. Ved Oscaruddelingen i 1937 blev hun nomineret til Bedste kvindelige birolle for rollen i Godfrey ordner alt. Det følgende år blev hun igen nomineret i samme kategori og vandt denne gang for rollen som In Old Chicago.

Privatliv 
Alice Brady var gift med skuespilleren James Crane fra 1920 til 1922 og sammen fik de sønnen Donald. Brady og Crane spillede overfor hinanden i tre film.

Død 
Hendes sidste filmrolle var i Lincoln – folkets helt, som havde premiere i 1939. Det samme år døde Brady af kræft.

Filmografi (udvalg) 
 1914 – As Ye Snow (stumfilm)
 1917 − Betsy Ross som Betsy Ross (stum)
 1917 –  Flygtningen (A Maid of Belgium, stum)
 1933 – When Ladies Meet
 1934 – Continental
 1936 – Godfrey ordner alt
 1936 –  Tre smarte piger
 1937 – In Old Chicago
 1939 – Lincoln – folkets helt

Galleri

Kilder

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra New York
Teaterskuespillere fra USA
Filmskuespillere fra USA
Personer fra New York City
Amerikanere i 1800-tallet
Amerikanere i 1900-tallet
Oscar for bedste kvindelige birolle
Pseudonymer
Personer døde af kræft
Fay Bainter

Fay Okell Bainter (født 7. december 1893, død 16. april 1968) var en amerikansk teater- og filmskuespiller.

Opvækst 
Fay Bainter blev født i Los Angeles, Californien, som datter af Charles F. Bainter og Mary Okell. I 1910 var hun omrejsende teaterskuespiller. Hun debuterede på scenen i 1908 i The County Formand på Morosco Theatre i Burbank, Californien, og hun fik sin Broadway-debut i rollen som Celine Marinter i The Rose of Panama i 1912. Hun optrådte i en række succesfulde stykker i New York, heriblandt East Is West, The Willow Tree og Dodsworth. I 1926 optrådte hun sammen med Walter Abel i en Broadway-produktion af Channing Pollocks The Enemy.

Karriere 
MGM overtalte Bainter til at forsøge sig i film, og hendes filmdebut blev i This Side of Heaven i 1934, samme år som hun optrådte i Dodsworth på Broadway og i filmen It Happened One Day. Bainter fik hurtigt succes, og i 1938 blev hun den første skuespiller, der blev nomineret til både en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle for Hvide bannere og en Oscar for bedste kvindelige birolle for Jezebel, hvoraf hun vandt sidstnævnte. Siden har kun ni andre skuespillere modtaget to nomineringer samme år. I 1940 spillede hun fru Gibbs i filmatiseringen af Thornton Wilders skuespil Our Town. I 1945 spillede hun Melissa Frake i Rodgers og Hammersteins musical State Fair. Hun blev endnu en gang nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle for sin præstation i The Children's Hour i 1961. Endelig optrådte Fay i 1962 som gæstestjerne i The Donna Reed Show.

Hun har en stjerne på Hollywood Walk of Fame på Hollywood Boulevard, 7021 Hollywood.

Privatliv 
Fay Bainter og Reginald Venable blev gift den 8. juni 1921 i Riverside, Californien. Parret fik en søn, Reginald Venable Jr. (1926-1974), som blev skuespiller. Bainter var tante til skuespiller Dorothy Burgess.

Sammen med sin mand, Reginald Venable, som var i militæret, ligger Fay Bainter begravet på Arlington National Cemetery.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Californien
Personer fra Los Angeles
Amerikanere i 1800-tallet
Amerikanere i 1900-tallet
Hollywood Walk of Fame
Oscar for bedste kvindelige birolle
Ølundgaards Inddæmning

Ølundgaards Inddæmning er et naturområde der er genskabt i en tidligere afvandet fjordarm i vestsiden af Odense Fjord, cirka ca. 4 km øst for Otterup. Området blev inddæmmet af to omgange, med 45 hektar i 1811 og 41 hektar i 1833. Digerne blev forstærket i 1921, og området fik statsstøtte til jordforbedringer i 1943-46. 

22. februar 1993 var der en voldsom stormflod der oversvømmede alle de inddæmmede marker og saltvandet ødelage afgrøderne. Det førte til at Fyns Amt og Danmarks Naturfredningsforening opfordrede Aage V. Jensens Fonde til at gå ind i naturgenopretning i området. Den erhvervede i 1999 godt 90 hektar ved Firtals Strand, og senere yderligere 68 ha i området, så det samlede areal nu er på 158 ha.

Man gik i gang med en genskabelse af en del af det tidligere vådområde, med en hævelse af grundvandspejlet så der dannedes lavvandede søer, men sådan at digerne ud mod Odense Fjord blev bevaret. blev hævet. Diger og pumper blev anlagt for at naboerne ikke skulle påvirkes med gener fra det højere vandspejl. De små morænehøje, der før afvandingen lå som øer i Odense Fjord, var stadig bevaret efter opdyrkning i årtier. Disse morænehøje fremtræder nu atter som øer i det nye vådområde.

Den genskabte natur ved Ølundgaard er blevet et af Fyns vigtigste yngleområder for vadefugle og en fremragende rasteplads for grågås, stor regnspove, lille kobbersneppe og mange andre. Der er opsat 2 fugletårne, hvorfra man har et godt overblik over området.

Eksterne kilder og henvisninger 
 Ølundgård, Lavvandede søer genskabte et af Fyns vigtige yngleområder  på Aage V. Jensen Naturfonds websted
 Ølundgaard, Lammesø og Firtalsstranden på visitnordfyn.dk
 Naturens store comeback ved Ølundgårds Inddæmning på dettabteland.dk
 Ølundgård Inddæmningen på dofbasen.dk

Inddæmningsprojekter i Danmark
Vådområder i Danmark
Lokaliteter i Nordfyns Kommune
Odense Fjord
Naturgenopretning i Danmark
Losna Station

Losna Station (Losna stasjon) er en tidligere jernbanestation på Dovrebanen, der ligger i Ringebu kommune i Norge. Stationen ligger ved indsøen Losna, der er en del af elven Gudbrandsdalslågen.

Stationen åbnede som holdeplads 2. november 1896, da banen blev forlænget fra Tretten til Otta. Den blev opgraderet til station i december 1942. Den blev fjernstyret 14. december 1966 og gjort ubemandet 1. marts 1967. Betjeningen med persontog ophørte 7. januar 2001, hvorefter den tidligere station har fungeret som fjernstyret krydsningsspor.

Stationsbygningen, der er i to etager i rødmalet træ, blev opført til åbningen i 1896 efter tegninger af Paul Due.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 Norske jernbanestasjoner om Losna Station 

Stationer på Dovrebanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1896
Jernbanestationer i Oppland
Ethel Barrymore

Ethel Barrymore (født Ethel Mae Blythe; 15. august 1879, død 18. juni 1959) var en amerikansk teater- og filmskuespiller. Hun er en del af skuespillerfamilien Barrymore.

Hun var søster til John Barrymore og Lionel Barrymore. Hun blev uddannet på en klosterskole og gjorde scenedebut i en alder af 15 år med sin onkel, John Drew, som var sin tids førende skuespillere. Broadway debut i 1900. Winston Churchill friede til hende omkring årsskiftet, men hun sagde nej. Hun giftede sig 1909 med Russell Griswold Colt, men ægteskabet endte i skilsmisse i 1923. Hun vandt en Oscar for bedste kvindelige birolle i 1946, for sin præstation i None But the Lonely Heart. Hun blev nomineret yderligere 3 gange i denne kategori.

Hun var også berømt for hendes humor, store bogsamling og hendes store passion for baseball. Hendes grav ligger ved Calvary Cemetery i Los Angeles. Hun var en troende katolik. Ethel Barrymore Theatre i New York er blevet opkaldt efter hende.

Filmografi 
 1932 – Rasputin og Kejserinden
 1944 – None But the Lonely Heart
 1945 – Vindeltrappen
 1947 – Stem på Katie
 1949 – Drømmen om hende
 1949 – Pinky
 1951 – Kind Lady
 1954 – Mit hjertes melodi

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Pennsylvania
Teaterskuespillere fra USA
Filmskuespillere fra USA
Amerikanere i 1800-tallet
Amerikanere i 1900-tallet
Oscar for bedste kvindelige birolle
Personer fra Philadelphia
Melhus Station (1864-1993)

Melhus Station (Melhus stasjon) er en tidligere jernbanestation på Dovrebanen, der ligger i byområdet Melhus i Norge.

Stationen åbnede 5. august 1864, da Trondhjem–Størenbanen, nu en del af Dovrebanen, blev taget i brug. Oprindeligt hed den Meelhuus, men den skiftede navn til Melhus omkring 1872. Den blev fjernstyret 27. juli 1965 og gjort ubemandet 1. oktober 1990. 29. august 1993 blev persontrafikken flyttet til den nye Melhus Station, der ligger tættere på centrum, hvorefter den gamle station har fungeret som fjernstyret krydsningsspor. Sikkerhedsmæssigt er den nye station dog et trinbræt på den gamles stationsområde.

Stationsbygningen blev opført til åbningen i 1864 efter tegninger af Georg Andreas Bull. Den er senere blevet udvidet, også i højden.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Dovrebanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1864
Jernbanestationer i Trøndelag
Minnesund Station

Minnesund Station (Minnesund stasjon) er en tidligere jernbanestation på Dovrebanen, der ligger ved byområdet Minnesund i Eidsvoll kommune i Norge.

Stationen blev oprettet 8. november 1880, da banen mellem Eidsvoll og Hamar stod færdig. Oprindeligt hed den Minne, men den skiftede navn til Minnesund 1. januar 1919. Stationen blev fjernstyret 22. marts 1965 og gjort ubemandet 1. juni 1970. Betjeningen med persontog ophørte 1. juni 1980, mens godstogene ophørte med at betjene stationen 30. maj 1983. Derefter har den tidligere station fungeret som fjernstyret krydsningsspor.

Stationsbygningen blev opført til åbningen i 1880 efter tegninger af Balthazar Lange. Den fik senere tilføjet en kvist efter tegninger af Paul Due. Bygningen var tidligere malet okkergul men er nu rosa.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 Norske jernbanestasjoner om Minnesund Station

Stationer på Dovrebanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1880
Jernbanestationer i Viken
Anne Revere

Anne Revere (født 25. juni 1903, død 18. december 1990) var en amerikansk Tony-vindende teater- og Oscar-vindende filmskuespiller. Hun havde stor succes både på teateret og på film gennem hele sin sin karriere. Hun var kendt for autoritær fremtonen og fik dermed ofte rolle som matriark.

Opvækst 
Revere blev født i New York City og var en direkte efterkommer af smeden og helten af den amerikanske revolution Paul Revere. Hendes fader Clinton var børsmægler og hun voksede op i Upper West Side og Westfield, New Jersey. I 1926 tog hun en eksamen på Wellesley College og hoppede derefter til The American Laboratory School for at studere med Maria Ouspenskaya og Richard Boleslavsky.

Karriere 
Revere fik sin debut på Broadway i 1931 i The Great Barrington. Tre år senere rejste hun til Hollywood for at genindspille sin scenerolle i filmatiseringen af Skyggernes Hus. Hun vendte derefter tilbage til Broadway for at spille rollen som Martha Dobie i den oprindelige produktion fra 1934 af The Children's Hour, og dukkede op i de senere år på New York-scenen i As You Like It, The Three Sisters og Toys in the Attic, som hun 1960 vandt Tony Award for Best Female Cinema Theater for.

Revere arbejdet siden støt som karakterskuespiller i film, som udkom i en strøm mellem årene 1934 til 1951. Hun var ofte skabt til rollen som matriark og spillede mor til blandt andre Elizabeth Taylor, Jennifer Jones, Gregory Peck, John Garfield og Montgomery Clift. Hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle tre gange og vandt for hendes indsats i National Velvet. Andre film som kunne nævnes er Sangen om Bernadette , Mand og mand imellem,  Himmeriges nøgler , Lev farligt og En plads i solen.

I 1951 fratrådte Revere sig fra bestyrelsen i Screen Actors Guild efter at hun appellerede til den femte amenment af den amerikanske forfatning og nægtede at vidne for House Un-American Activities Committee. Hun ville ikke blive set igen på film i de næste tyve år. Hun vendte tilbage til lærredet igen i Tell Me That You Love Me, Junie Moon. Hun begyndte at dukke op på TV i 1960, især i sæbeoperaer, såsom The Edge of Night, Search for Tomorrow og Ryan's Hope.

Revere og hendes mand, teaterdirektør Samuel Rosen, flyttede til New York og åbnede en skuespillerskole og hun fortsatte med at arbejde med regionale teaterproduktioner og på TV.

Sygdom og død 
Revere døde af lungebetændelse i sit hjem i Locust Valley. Hun blev 87 år gammel.

Filmografi (udvalg) 
 1934 - Skyggernes Hus

 1944 - Sangen om Bernadette
 1944 - National Velvet

 1944 - Himmeriges nøgler

 1947 - Lev farligt
 1947 - Mand og mand imellem

 1951 - En plads i solen

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Teaterskuespillere fra USA
Filmskuespillere fra USA
Personer fra New York City
Oscar for bedste kvindelige birolle
Anne Baxter

Anne Baxter (født 7. maj 1923, død 12. december 1985) var en amerikansk teater- og filmskuespiller. Hun modtog en Oscar for bedste kvindelige birolle for sin præstation i Knivens æg, men hun er nok mest berømt for sin Oscar-nominerede rolle som Eve i Alt om Eva.

Biografi 
Hun var barnebarn af den berømte arkitekt Frank Lloyd Wright. Hun studerede på fine privatskoler og allerede som 11-årig begyndte hun at studere hos den russiske skuespiller Maria Ouspenskaya, der drev den berømte teaterskole School of Dramatic Art i New York. Baxter debuterede på Broadway som 13-årig i Seen But Not Heard.

Hun gjorde filmdebut i 1940. Baxter vandt en Oscar for bedste kvindelige birolle i 1946 for for hendes præstation i Knivens æg. I 1950 blev hun nomineret til en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle for sin rolle som den unge ambitiøse, kalkulerende og karrierehungrende skuespillerinde Eva i Alt om Eva.

I 1961 vendte hun pludseligt Hollywood ryggen, da hun i sit andet ægteskab med Randolph Galt bosatte sig på en gård i et af Australiens mest isolerede og primitive områder. Parret skiltes i 1969 og fortalte om hendes erindringer med dette liv i hendes bog Intermission: A True Story, som fik ros fra litteraturkritikere.

I 1971 havde hun stor succes på Broadway i skuespillet Applaus, der byggede på hendes succesfilm, Alt om Eva.

I 1980'erne spillede hun rollen som hotelejer i den populære tv-serie The Hotel.

Filmografi (udvalg) 

 1940 – The Great Profile
 1940 – 20 Mule Team
 1941 – Sumpen
 1941 – Charley's Aunt
 1942 – Familien Amberson
 1942 – Manden med pilefløjterne
 1943 – Ørkenens hemmelighed
 1943 – Nordstjernen
 1943 – Dybets helte
 1944 – Den farlige gæst
 1944 – Sunday Dinner for a Soldier
 1944 – Der var 5 brødre
 1945 – Skandale ved hoffet
 1946 – Helvede venter
 1946 – Knivens æg
 1947 – Blaze of Noon
 1948 – Desperados
 1948 – Hjemkomst
 1950 – Alt om Eva
 1950 – A Ticket to Tomahawk
 1952 – Livets glada karusell
 1953 – Jeg tilstår
 1953 – Den blå gardenia
 1955 – Bedevilled
 1956 – De ti bud
 1957 – Tre voldsomme mennesker
 1958 – Fældende bevis
 1960 – Cimarron
 1962 – Skøgernes hus
 1967 – Stranger on the Run
 1970 – Ritual of Evil
 1971 – Dynamit eller dollars
 1973 – Columbo (TV-serie) - afsnittet Requiem for a Falling Star
 1980 – Jane Austen in Manhattan
 1981 – Øst for paradis
 1984 – The Masks of Death

Eksterne henvisninger 

 

Personer fra Michigan City
Skuespillere fra Indiana
Teaterskuespillere fra USA
Filmskuespillere fra USA
Amerikanere i 1900-tallet
Oscar for bedste kvindelige birolle
Golden Globe for bedste kvindelige birolle
Jo Van Fleet

Catherine Josephine Van Fleet (født 29. december 1915, død 10. juni 1996) var en amerikansk teater- og filmskuespiller.

Biografi 
Van Fleet studerede under Sanford Meisner på Neighborhood Playhouse og havde Elia Kazan og Lee Strasberg som lærer på Actor's Studio. Hun scenedebuterede i 1944 på Washington National Theatre med en rolle i U Harry. I 1946 debuterede hun på Broadway i The Winters Tale. I 1954 vandt Van Fleet en Tony Award for bedste kvindelige birolle i et skuespil for sin præstation i The Trip to Bountiful. I 1958 blev hun nomineret igen til en Tony Award for bedste kvindelige hovedrolle i Look Homeward Angel.

Hun filmdebuterede i en alder af 40 i Øst for paradis  fra 1955, hvor hun spillede James Deans mor. Rollen indbragte hende en Oscar for bedste kvindelige birolle. Hun blev så set i roller som Sheriffen fra Dodge City (1957) og Skrappe Luke (1960). Hendes sidste rolle var i Seize the Day fra 1986 overfor Robin Williams. Van Fleet havde også roller i tv-produktioner herunder som den onde stedmoder i et tv adoptionen af Askepot i 1965. Hun var også med i flere episoder af Alfred Hitchcock Presents.

Van Fleet spillede ofte roller, der var ældre end hun var. For eksempel som mor til Anthony Perkins, Ben Gazzara og Paul Newman.

Hun var gift med danseren William Bales indtil hans død i 1990.

Filmografi (udvalg) 
 1955 – Øst for paradis
 1955 – Den tatoverede rose
 1955 – Jeg gemmer mine tårer
 1957 – Sheriffen fra Dodge City
 1958 – This Angry Age
 1965 – Askepot (TV-film)
 1967 – Skrappe Luke
 1968 – Lad mig kysse din sommerfugl
 1971 – Hellere ramme ved siden af...
 1976 – Den nye lejer
 1986 – Seize the Day

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Oscar for bedste kvindelige birolle
Personer fra Oakland
Personer fra Californien
Amerikanere i 1900-tallet
Patty Duke

Anna Marie "Patty" Duke (født 14. december 1946, død 29. marts 2016) var en amerikansk teater-, tv- og filmskuespiller.

Biografi 
Patty Duke blev professionel skuespiller allerede som syv-årig. I 1959 havde hun stor succes på Broadway som den blinde og døve unge Helen Keller i skuespillet Helen Kellers triumf. Hun gentog succesen i filmatiseringen i 1962 og vandt en for Oscar for bedste kvindelige birolle, kun 15 år gammel, og blev dermed den yngste skuespiller hidtil, der havde vundet denne pris (Tatum O'Neal slog denne rekord i 1974 i alder af 12).

Hun havde store vanskeligheder at tilpasse sig voksne, modne roller og medvirkede for det meste i tv-film, ofte under navnet Patty Duke Astin. Hun var også formand for Screen Actors Guild fra 1985 til 1988.

Privatliv 
Duke havde et stormfuldt privatliv og blev diagnosticeret af læger som bipolar. Hun var gift fire gange og fik tre børn. I 1972-1985 var hun gift med skuespilleren John Astin og fik med ham sønnen Sean Astin, der er kendt som skuespiller i blandt andet Ringenes Herre-filmserien.

Filmografi 
 1959 – 4D Man
 1962 – Helen Kellers triumf
 1963–1966 – The Patty Duke Show (TV-serie) (105 afsnit)
 1967 – Dukkernes dal
 1969 –  Me, Natalie
 1976 – Look What's Happened to Rosemary's Baby 
 1978 – Swarm
 1986 – Willy/Milly
 1989 – Amityville: The Evil Escapes
 1992 – Prelude to a Kiss
 2005 – Bigger Than the Sky
 2008 – The Four Children of Tander Welch
 2012 – Amazing Love
 2013 – Glee (TV-serie) (et afsnit)
 2015 – Liv and Maddie (TV-serie) (et afsnit)

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

 

Personer fra New York City
Skuespillere fra New York
Oscar for bedste kvindelige birolle
Amerikanere i 1900-tallet
Lila Kedrova

Lila Kedrova (født 9. oktober 1918, død 16. februar 2000) var en russisk-fransk  teater- og filmskuespiller. Hun vandt Oscar for bedste kvindelige birolle for Zorba, grækeren (1964), og Tony Award for bedste præstation af en skuespillerinde i en musical for den samme rolle i musicalversionen af filmen.

Liv og karriere 
Kedrova hævdede at være født i 1918, i Petrograd, Rusland, selv om året er umuligt at fastslå. Hendes forældre var russiske operasangere. Hendes far, Nikolaj, var sanger og komponist og dannede den første russiske mandekvartet til fremføre liturgisk messesang. Hendes mor, Sofija Gladkaja (1875-1965) var en sanger på Mariinskij-teatret og underviser ved Conservatoire de Paris. Kedrovas bror, Nikolaj (1905-1981), var russisk sanger og komponist af liturgisk musik.

På et tidspunkt efter oktoberrevolutionen flyttede i 1922 familien til Berlin. I 1928 flyttede de videre til Frankrig, hvor Kedrovas mor underviste på Conservatoire de Paris, og hendes far genskabte kvartetten "Quatuor Kedroff". I 1932 blev Kedrova medlem af Moskvas Kunstteaterets turnéselskab. Derefter begyndte hendes filmkarriere, primært i franske film, indtil hun første gang optrådte på engelsk i 1964 som madame Hortense i Zorba, grækeren.

Hendes præstation indbragte hende en Oscar for bedste kvindelige birolle. Kedrova spillede i Alfred Hitchcocks film, Bag jerntæppet fra 1966 rollen som grevinde Kuchinska. Kedrova spillede Fraulein Schneider i West End-opførelsen af Cabaret i 1968 sammen med Judi Dench og Peter Sallis.

Hun fortsatte derefter med at spille en serie excentriske eller flagrende kvinder i en række Hollywood-film. I 1983 spillede hun sin gamle rolle som madame Hortense på Broadway i musicalversionen af Zorba, grækeren, hvor hvilken hun vandt både en Tony Award for bedste præstation af en skuespillerinde i en musical og en Drama Desk Award. I 1989 spillede hun Madame Armfeldt i London-genopsætningen af Sommernattens smil.

Død 
I 2000 døde Kedrova i sit sommerhus i Sault Ste. Marie, Ontario, Canada, af lungebetændelse, efter i en længere periode at have lidt af Alzheimers sygdom.

Filmografi

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Rusland
Personer fra Sankt Petersborg
Russere i 1900-tallet
Franskmænd i 1900-tallet
Oscar for bedste kvindelige birolle
Estelle Parsons

Estelle Margaret Parsons (født 20. november 1927) er en amerikansk skuespiller, sanger, producent og manuskriptforfatter.

Parsons blev født i Massachusetts og studerede jura, før hun fik et job som produktionsassistent på The Today Show, hvor hun senere avancerede til manuskriptforfatter og producer. I slutningen af 1950'erne begyndte hun at arbejde som teaterskuespiller. Hun filmdebuterede i  Ladybug Ladybug (1963) og fire år senere spillede hun en birolle i Bonnie og Clyde, som hun vandt en Oscar i 1968 for bedste kvindelige birolle. Hun blev nomineret igen det følgende år for sin rolle i  Rachel, Rachel - en jomfru på 35. Parsons er også blevet nomineret til flere Tony Awards for sine indsatser på teatret.

Hun har også medvirket i en lang række tv-film og tv-shows, herunder en tilbagevendende rolle i tv-serien Roseanne.

Filmografi (udvalg) 
 1963 – Ladybug Ladybug
 1967 – Bonnie og Clyde
 1968 – Rachel, Rachel - en jomfru på 35
 1970 – Sheriffen i Tennessee
 1970 – I Never Sang for My Father
 1970 – Watermelon Man
 1974 – Pjattet med Pete 
 1989 – The Lemon Sisters
 1995 – Boys on the Side
 1996 – Looking for Richard
 1997 – That Darn Cat
 2011 – Wilde Salome

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Massachusetts
Manuskriptforfattere fra USA
Filmproducere fra USA
Sangere fra USA
Oscar for bedste kvindelige birolle
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet