kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johannes Coccejus

Johannes Coccejus (født 9. august 1609, død 4. november 1669) var en nederlandsk teolog.

Coccejus blev professor i Franeker og senere i Leyden. Hans virksomhed har haft stor betydning for den reformerte kirke, idet han på en tid, da en stiv ortodoksi sad i højsædet, vendte sig fra dens ufrugtbare distinktioner til selve den hellige skrift og deraf øste sin ejendommelige, såkaldte "føderalteologi" eller pagtsteologi.

Coccejus fornyede bibelstudiet og fremhævede åbenbaringshistoriens betydning i teologien, idet han i den hellige historie fandt Guds frelsesgerninger i pagtens form. Guds pagt findes hos det første menneske som en gerningspagt, idet Adam har en medskabt lov, som lærer ham Guds vilje. Denne lovs gerninger skal han gøre. Ved Syndefaldet bryder Adam pagten, men Gud forbereder nu en ny pagt, Nådepagten, i kraft af hvilken Gud skænker frelsen, hvis mennesket har tro. Nådepagten når sin fuldkommengørelse i Kristus.

De ortodokse, hvis leder var Gisbertus Voetius, rejste en heftig modstand mod Coccejus, ikke mindst fordi han også lærte, at buddet om en særlig hviledag var bortfaldet for den
kristne. Coccejus' tilhængere, coccejanerne, fik ikke ringe betydning ved deres bibelsk-pietistiske forkyndelse og teologi.

Eksterne henvisninger 

Teologer fra Nederlandene
Professorer fra Nederlandene
Nederlændere i 1600-tallet
Marit Aslaksdatter Sara

Marit Aslaksdatter Sara (født 1792, død 26. februar 1870) deltog i Kautokeinooprøret i november 1852. Hun blev 14. februar 1854 dømte af Højesteret til 2 års strafarbejde.

Links 
 Hendes dom

Personer fra Norge
Samer
Christian de Schouboe

Christian de Schouboe (10. februar 1735 i København – 24. marts 1789 i Bergen) var en dansk stiftamtmand.

Han var søn af stiftamtmand Oluf Borch de Schouboe, blev student fra vor Frue Skole sammesteds 1752 og cand.jur. 1754, hofjunker 1755, assessor i Hofretten 1756, justitsråd 1761, lagmand i Christiania Lagdømme 1765. Fra april 1773 til juni 1774 var han konstitueret stiftamtmand i Akershus Stift og blev i sidstnævnte år stiftamtmand i Bergen, hvor han afgik ved døden 24. marts 1789 som etatsråd (siden 1770) og Ridder af Dannebrog (siden 1780), «efterladende sig et hædrende minde som en dygtig og af Byens Kommunal væsen fortjent Embedsmand». Det skal kort før hans død have været påtænkt at gøre ham til justitiarius i Højesteret. Han blev 1772 gift med Anna Magdalena Müller, datter af major Frederik Müller, chef for det i Trondhjem garnisonerende infanterikorps, og Bolette f. Daries. Han var fader til Oluf Borch de Schouboe og Ulrik Frederik Anton de Schouboe.

Kilder 
 H.J. Huitfeldt-Kaas, "Christian de Schouboe", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Moe, Tidsskrift for den norske Personalhistorie, II, 130.
 Richter, Juridisk Stat, s. 293.

Christian 2
Danskere i 1700-tallet
Amtmænd fra Norge
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Personer fra København
Dommere i Hofretten (Danmark)
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Thomas à Kempis

Thomas à Kempis (Thomas fra Kempen) (født 1380, død 25. juli 1471) var en tysk romerskkatolsk munk fra middelalderen.

Thomas à Kempis var kannik og hørte til munkeordenen Brødrene af Fælleslivet. Han optoges først i broderhuset i Deventer, men kom 1399 til klostret på Agnete-Bjerget ved Zwolle, hvor hans broder var prior, og her levede Thomas fredeligt og stille til sin død, kun enkelte gange forstyrret ved begivenheder udefra.

Han var en flittig skribent og har skrevet nogle historisk-opbyggelige skrifter, en klosterkrønike og en stor mængde rent opbyggelige skrifter, større og mindre, samt nogle digte. Han skrev udelukkende på latin.

Sin berømmelse skylder han imidlertid andagtsbogen De imitatione Christi ("Om Kristi Efterfølgelse"), der næst efter Biblen er verdens mest udbredte kristne opbyggelsesskrift. Der har været megen strid om, hvorvidt Thomas virkelig er forfatter til den, men nyere undersøgelser er faldet ud til hans gunst.

Bogen er oversat på utallige sprog, gang på gang også på dansk, første gang meget tidligt af kannikerne i Grinderslev Kloster. Denne oversættelse er udgivet af F. Rønning 1885 med indledning af Fr. Nielsen. Den latinske tekst er udgivet bl.a. af K. Hirsche i 1874.

Referencer

Litteratur 
 F.X. Funk, Kirchengeschichtliche Abhandlungen und Untersuchungen, II [1899]).

Teologer fra Tyskland
Digtere fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Personer fra middelalderen
Oluf Borch de Schouboe (stiftamtmand)

Oluf Borch de Schouboe (26. oktober 1689 i Odense – 4. eller 5. marts 1763 i Aarhus) var en dansk stiftamtmand og justitiarius i Højesteret, bror til Christian Schouboe.

Han var en søn af borgmester i Odense Jens Christensen Schouboe til Margård (1642-1719) og Margrethe West (1664-1728), blev 1721 assessor i Hofretten, 1726 assessor i Højesteret og 1743 justitiarius sammesteds. 1758 udnævntes han til stiftamtmand i Aarhus Stift samt amtmand over Havreballegård og Stjernholm Amter, hvilke embeder han beklædte til sin død, natten mellem 4. og 5. marts 1763. Han var 1728 blevet justitsråd, 1741 etatsråd og 1747 konferensråd. Sidstnævnte år optoges han tillige i den danske adelstand under navnet de Schouboe, og 1759 tildeltes ham Dannebrogordenen.

23. august 1730 blev han gift med Ulrikke Antoinette Albertin (d 30. april 1790), en datter af højesteretsadvokat Brostrup Albertin til Gundetved og Charlotte Amalie f. West.

Han er begravet i Vor Frue Kirke.

Kilder 
 Georg Kringelbach, "Oluf Borch de Schouboe", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Moe, Tidsskrift for den norske Personalhistorie, II, 129.

Højesteretspræsidenter fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Oluf Borch 1
Amtmænd fra Danmark
Stiftamtmænd over Århus Stift
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Personer fra Odense
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Dommere i Hofretten (Danmark)
Konferensråder fra Danmark
Christian Schouboe

Christian Schouboe (1686 i Odense – begravet 10. februar 1735 i Odense) var en dansk landsdommer og etatsråd, bror til Oluf Borch de Schouboe.

Han var søn af borgmester i Odense Jens Christensen Schouboe og Margrethe West.

Han er begravet i Sankt Knuds Kirke.

Kilder 
 Anesider

Christian 1
Landsdommere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Personer fra Odense
Jens Christensen Schouboe

Jens Christensen Schouboe (født 1642, død 18. november 1719 i Odense) var borgmester i Odense og godsejer til Margård, som han ejede 1694-1708.

Han var byfoged i Odense 1680-1689 og borgmester i Odense fra 1689 til sin død.

Han blev 12. oktober 1681 gift med Margrete Christensdatter West (27. juni 1663 i Odense – 10. juni 1728 sammesteds) og var bl.a. fader til Christian og Oluf Borch Schouboe.

Parret ligger begravet i Sankt Knuds Kirke.

Kilder 
 Anesider
 Biografi

Borgmestre i Odense
Godsejere fra Danmark
Jens Christensen
Danskere i 1600-tallet
Danskere i 1700-tallet
Personer fra Odense
Ikke-folkevalgte borgmestre fra Danmark (før 1919)
Byfogeder fra Danmark
Jean de Labadie

Jean de Labadie (født 13. februar 1610, død 13. februar 1674) var en fransk mystiker og separatist.

Jean de Labadie blev født i Bourg sur Gironde i Guienne. Labadie var opdraget i den Romerskkatolske kirke og sluttede sig i sit 17. år til Jesuiterordenen. Han fik også som jesuit 1635 præstevielsen, men følte sig dog ikke rigtig hjemme her, hvorfor han 1639 trådte ud af den. 

Under sin følgende præstevirksomhed følte han sig kaldet til at reformere kirken. Han blev en stor folkeprædikant og talte navnlig om nødvendigheden af at læse Bibelen. Dette pådrog ham jesuitternes had og forfølgelser. Omsider trådte han da i Montauban den 16. oktober 1650 over til den reformerte kirke og blev 2 år efter præst sammesteds. 

Hans strenge ivren mod al slags verdslighed vakte misstemning hos adskillige, og i 1657 blev han fordrevet, og efter et kortere ophold i Orange, hvor han ligeledes vakte røre, kom han 1659 til Genève. Her virkede han i 7 år med stor kraft, men fandt dog ingen rigtig indgang for sine mystisk-asketiske ideer, hvorfor han 1666 modtog en kaldelse til den wallonske menighed i Middelburg i Holland. Men heller ikke her fandt han blivende sted; der opstod hårde stridigheder, som endte med, at Labadie med sine tilhængere 1669 udvandrede til Amsterdam.

Han var nu leder for en separatistisk menighed, og 1670 drog den videre med ham til Herford i Westfalen, hvor den under Beskyttelse af prinsesse Elisabeth af Pfalz i et par rolige år udfoldede sit ejendommelige liv, indtil den 1672 drog til Altona, dengang en del af Danmark-Norge. Her døde Labadie, men året efter, 1675, drog menigheden tilbage til Holland og nedsatte sig i Wieuwerd i Friesland. Her blev den til 1732, men sygnede hen, og det sidste spor af den forsvandt 1744. 

Labadie, hvis fromhed stedse beholdt et romerskkatolsk præg af mystisk kontemplation, måtte inden for den reformerte Kirke blive separatist, thi hans reformationstanker løb ud i oprettelsen af en fra den formentlig verdsliggjorte kirke afsondret menighed af lutter hellige. En sådan menighed, der bl.a. efter den ældste kirkes mønster indførte ejendomsfællesskab, kunne selvfølgelig ikke bestå i længden, og Labadie, der vistnok var en alvorlig og i hvert fald en meget betagende, om end noget herskesyg personlighed, kom også ind på adskillige sværmeriske og uholdbare teorier. 

Blandt hans tilhængere må særlig nævnes den lærde og i sin tid berømte Anna Marie von Schurmann og Peter Yvon, der ledede menigheden efter Labaides død. Labadie var en af pietismens vigtigste forløbere; Philipp Jacob Spener var således blevet meget påvirket af ham under hans ophold i Genève.

Litteratur 
 M. Goebel, Geschichte des Christl. Lebens in der rheinisch-westpfalischen evang. Kirche [2. bd 1852]
 A. Ritschl, Geschichte d. Pietismus [1. bd 1880]).

Eksterne henvisninger 

Teologer fra Frankrig
Franskmænd i 1600-tallet
Huguenotter
Plan XVII

Plan XVII var Frankrigs plan for modstand mod tyskernes angreb (Schlieffen-planen) i starten af 1. verdenskrig i august 1914. Den offensive franske militærstrategi blev udtænkt af Ferdinand Foch, og den var baseret på anvendelsen af rå styrke og en mystisk tro på "kampånd". General Joseph Joffre overtog denne plan, da han blev øverskommanderende i 1911. Plan XVII gik ud på at angribe tyskerne ved Alsace-Lorraine, og bagefter gå efter Berlin. Da Første Verdenskrig brød ud i 1914, blev plan XVII sat i værk, og den blev et sviende nederlag. Det tyske forsvar af Alsace var langt stærkere end ventet. Efter et par ugers kamp var de franske hære tilbage ved udgangspunktet. Plan XVII havde 2 afgørende svagheder: For det første havde Joffre undervurderet den tyske hærs evne til at bevæge sig og holde sig forsynet. For det andet var planen offensiv: Som det senere forløbe af krigen kom til at vise med al tydelighed var defensiven stærkere end offensiven under 1. verdenskrig, og infanterienheder udstyret med maskingeværer kunne stoppe stort set ethvert angreb. 40.000 franskmænd mistede livet og resten trak sig tilbage. Den franske hær faldt tilbage, fik omgrupperet sig og slog i de første uger af september 1914 tyskerne tilbage ved Marne-slaget. 1. verdenskrig sluttede i 1918.

1. verdenskrig
Fiskerlivets farer

Fiskerlivets farer  (senere genudgivet som Et drama på havet) er en norsk dramafilm fra 1906–1908. Filmen betragtes for at være den første norske dramatiske fiktionsfilm og den første norske spillefilm. I nyere tid ville filmen blive klassificeret som en kortfilm. Filmen regnes for at være gået tabt.

Den originale film er gået tabt. I 1954 blev filmen genindspillet af Norsk Filmmuseum i samarbejde med Norsk film efter initiativ fra Oslos biografdirektør Kristoffer Aamodt. Aamodt spillede den ene rolle i rekonstruktionen. Instruktøren Edith Carlmar spillede den anden. 

Sandsynligvis blev originalfilmen lavet mellem 1906 og 1908. Mange steder opgives det at den blev lavet færdig i 1907. Andre kilder siger at filmoptagelsen skete på en sommerdag i 1908 i den spejlblanke Frognerkilen i Oslo.

Hagerup spiller fiskerens søn mens Lund spiller fiskerens kone.

Handling 
Handlingen er melodramatisk, som i mange film fra filmens pionertid. En fisker og hans søn lægger ud på søen for at fiske. Moren står igen på land. Efter en stund ser moren at sønnen falder i søen og drukner. Forældrene sørger derefter over den døde søn.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 
 Rekonstruktionen fra 1954 på Youtube.
 Iversen, Gunnar: Jakten på «Fiskerlivets farer»  på Rushprint. Publ.
 Norska långfilmer, ett studieupplägg från filmmuseet 

Stumfilm fra Norge
Sort-hvide film fra Norge
Kortfilm fra Norge
Dramafilm fra Norge
Norske film fra 1906
Norske film fra 1907
Norske film fra 1908
Norske film fra 1954
The Lonely Island

The Lonely Island er en amerikansk komedietrup bestående af Akiva Schaffer, Jorma Taccone, og Andy Samberg, som er bedst kendt for deres komiske musik. Gruppen er fra Berkeley, Californien, men de bor i New York City, hvor de arbejder på Saturday Night Live (SNL). Gruppen begyndte at lave komiske sketcher i junior high school. De udvidede deres repertoire af komiske shorts og musikparodier (både sange og videoer), og en lavede en fuld-længde pilotepisode, før Lorne Michaels fra SNL blev opmærksomme på dem. På showet har de bl.a. præsenteret "Lazy Sunday" – en bedre produceret musikvideoparodi af gruppens tidligere arbejde.  Den blev en øjeblikkelig succes på internettet, og førte til oprettelsen af tilsvarende digitale shorts som også blev vist på SNL . De Emmy-vindende "Dick in a Box", "Jizz in My Pants", "Like a Boss", "I Just Had Sex", senest "The Creep" og Grammy-nominerede "I'm on a Boat"  har efterfølgende haft stor succes både på showet og på internettet. Numrene blev efterfølgende udgivet på gruppens første album, Incredibad, .

I august 2007 havde gruppen premiere på deres første spillefilm, "Hot Rod".

Diskografi 

 Incredibad (2009)
 Turtleneck & Chain (2011)
 The Wack Album (2013)

References

Eksterne henvisninger 
 The Lonely Island official website
 Lonely Island interview on UGO 

Komikere fra USA
Hiphopgrupper fra USA
Island Games

Island Games (Ø-legene) er de olympiske lege for ø-samfund (af sponsorårsager også kaldt NatWest Island Games) of er en multisportsbegivenhed med mellem 12 og 14 sportsgrene som afholdes hvert andet år. Island Games drives af organisationen International Island Games Association (IGA). Næste Island Games afholdes på Gibraltar i 2019. Sidste Island Games blev afholdt på Gotland fra 24. til 30. juni 2017. To ø-samfund i den danske stat deltager i Island Games: Færøerne og Grønland. Færøerne vandt legene i Island Games 2009 på Åland med 34 guld, 23 sølv og 24 bronze medaljer. Legene blev første gang afholdt i 1985 på Isle of Man. Færøerne var vært for Island Games i 1989. Andre øer eller øgrupper i de nordiske lande udover Færøerne og Grønland er Åland, som er en del af Finland, Gotland som er en ø i Sverige og de norske øer Hitra og Frøya.

Medlemmer 
Dagens medlemmer er Bermuda, Cayman Islands, Falklandsøerne, Færøerne, Frøya, Gibraltar, Gotland, Grønland, Guernsey, Hitra, Isle of Man, Isle of Wight, Jersey, Orkneyøerne, Menorca, Prince Edward Island, Rhodos, Saaremaa, Sark, Shetlandsøerne, Sankt Helena, Hebriderne, Ynys Môn og Åland.

Forhenværende medlemmer er: Island, Malta og Prince Edward Island.

Værtsøer

Oversigt over vindere, sportsgrene, deltagere og værtsø 

Indtil legene i 2011 havde 10 øer fra Europa været vært for legene, men i 2013 blev de for første gang spillet udenfor Europa, da Bermuda var vært.  Nedenfor ses en oversigt over ø-legene:

Deltagelse
I alt 27 øer/ølande har deltaget i Island Games, af disse har elleve øer deltaget i alle Island Games legene.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Island Games
Silver Broom 1978

Air Canada Silver Broom 1978 var det 20. VM i curling for mænd. Turneringen blev arrangeret af International Curling Federation og afviklet i Winnipeg Arena i Winnipeg, Manitoba, Canada i perioden 27. marts – 2. april 1978 med deltagelse af ti hold. Canada var VM-værtsland for femte gang, men det var første gang, at Winnipeg var værtsby.

Mesterskabet blev for fjerde gang i historien vundet af USA, som besejrede Norge med 6-4 i finalen. Tredjepladsen gik til værtslandet Canada, som tabte 2-6 til Norge i semifinalen, og som var bedre placeret i grundspillet end den anden tabende semifinalist, Sverige. USA's vinderhold kom fra Superior Curling Club i Wisconsin og bestod af Bob Nichols, Bill Strum, Tom Locken og Bob Christman. De tre førstnævnte var også med på det amerikanske hold, som vandt VM-guld i 1974.

Danmark blev repræsenteret af et hold fra Hvidovre Curling Club bestående af Arvid Petersen, Arne Pedersen, John Christiansen og Erik Kelnæs. Holdet endte på tiendepladsen efter to sejre og syv nederlag.

Resultater 

De ti deltagende hold spillede en enkeltturnering alle-mod-alle. De fire bedste hold gik videre til semifinalerne, hvor de spillede om to pladser i finalen. Tredjepladsen gik til den af de tabende semifinalister, der endte bedst placeret i grundspillet.

Grundspil

Slutspil

Samlet rangering

Kilder / eksterne henvisninger 
 http://results.worldcurling.org/Championship.aspx?id=28 

1978
Sport i 1978
Curling i Canada
Sport i Winnipeg
Buda

Buda er den vestlige del af Ungarns hovedstad Budapest, beliggende på den vestlige bred af Donau. Romerne kaldte Buda for Aquincum ("aqua" betyder "vand" på Latin).

Buda dækker omkring en tredjedel af Budapests samlede areal og er den grønneste del af byen og den mest kuperede. Buda forbindes som oftest med en højere levestandard end Pest. De mest fremtrædende fixpunkter i Buda er Kongeslottet og Budavári Sikló ovenover Kædebroen samt Gellért-bjerget med Citadellet, hvorfra der er en flot udsigt ud over Budapest og Donau.

Mens Pest-siden har været ungarsk siden 1400-tallet var Buda under tysk indflydelse indtil 1800-tallet, hvor det ungarske efterhånden havde fået majoriteten i hele Budapest.

Budapest
Bydele
Oluf Borch de Schouboe

Oluf Borch de Schouboe er navnet på flere personer:

 Oluf Borch de Schouboe (stiftamtmand) (1689-1763) – dansk stiftamtmand og højesteretsjustitiarius
 Oluf Borch de Schouboe (statsråd) (1777-1844) – norsk statsråd og stiftamtmand
Oluf Borch de Schouboe (statsråd)

Oluf Borch de Schouboe (5. juni 1777 i Bergen – 21. december 1844 i Stockholm) var en dansk-norsk statsråd og stiftamtmand, bror til Ulrik Frederik Anton de Schouboe.

Han var en søn af stiftamtmand Christian de Schouboe. Han blev student 1795 og juridisk kandidat 1801, hvorefter han gjorde en rask karriere på embedsbanen, som kancellisekretær og byfoged i Nykøbing Sjælland (1801), kammerråd og byfoged i Helsingør (1806), senere kancelliråd og 1807 virkelig justitsråd. Schouboe var i disse år anset for en dygtig jurist, bl.a. ønskede Christian Colbjørnsen at få ham ind i Danmarks Højesteret. I 1810 kom han til Norge som amtmand i Stavanger Amt og forflyttedes derfra 1812 som stiftamtmand i Christianssands Stift. Med dette embede forenede han også amtmandskabet i Nedenæs og Råbyggelaget, fra 1815 i Lister og Mandal. I 1814 optrådte han som en ivrig tilhænger af Christian Frederik, men kunne ikke hindre, at der såvel fra stiftsstaden som fra amtet valgtes modstandere af regentens politik til medlemmer af Rigsforsamlingen. Han blev også i maj 1814 udnævnt til kammerherre. I september 1814 blev han udnævnt til stiftamtmand i Bergen, men fik efter eget ønske tilladelse til at beholde sit tidligere embede. I 1827 ansøgte han om at blive justitiarius i Norges Højesteret; men Christian Magnus Falsen blev ham da foretrukket.

Efterhånden svandt hans gamle renommé. I 1830 modtog han tilbud fra kongen om at indtræde i Statsrådet i den efter Hans Hagerup Falbe ledige plads, men blev desuagtet ikke udnævnt. Derimod bestemte kongen sig i 1836 for at udnævne ham til statsråd, hvilket også skete 10. november. Schouboe havde da stemningen imod sig. Den nyudnævnte statholder, grev Herman Wedel-Jarlsberg, lod kongen vide, at et sådant valg alene kunne tilrådes, hvis hans majestæt ville have en mand af ringe betydning som medlem af kongens råd. Oppositionsbladet Statsborgeren kritiserede udnævnelsen skarpt, og det regeringen mere nærstående organ Den konstitutionelle benyttede anledningen til ironisk at gøre opmærksom på forskellen mellem en statsråd og en statsmand. Han blev chef for Kirkedepartementet og forblev i regeringen indtil sin død, der indtraf 21. december 1844 i Stockholm.

Schouboe ægtede 6. januar 1799 Frederikke Christine Dorothea von Munthe af Morgenstierne (1773-1835), datter af stiftamtmand Caspar Wilhelm von Munthe af Morgenstierne.

Kilder 
 Yngvar Nielsen, "Oluf Borch de Schouboe", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Halvorsen, Norsk Forf. Lex.
 Y. Nielsen, Norges Historie efter 1814 III.
 J.H. Vogts Optegnelser 1784-1846.

Oluf Borch 2
Amtmænd fra Norge
Statsråder fra Norge 1814-1884
Kirkeministre fra Norge
Personer i Norges historie
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Bergen
Jurister fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Byfogeder fra Danmark
Alumni fra Københavns Universitet
Pensionær (titel)

Pensionær (fransk pensionnaire) var en i de større hollandske byer en særlig benævnelse for en kommunal embedsmand.

Betegnelsen advocatus civitatis (byskriver), der i modsætning til de egentlige magistratsmedlemmer oppebar en årlig lønning og derfor i almindelighed kaldtes pensionarius (hollandsk pensionaris). Han var magistratens juridiske konsulent og i reglen dens ordfører, ledede i vigtige sager forhandlingerne, førte protokollen ved møderne, udfærdigede alle officielle skrivelser og var i det hele taget, skønt han ikke var stemmeberettiget medlem af byens øvrighed, den ledende ånd i den kommunale styrelse.

I provinsen Hollands stænderforsamling "Staterne", der væsentlig bestod af deputerede fra de stemmeberettigede stæder, kaldtes den lønnede sekretær, advocatus generalis, ligeledes pensionær eller til forskel fra stadpensionærerne rådspensionær (hollandsk raadpensionaris); af engelsk oprindelse er benævnelsen storpensionær.

Som Statssekretær havde han de udenrigske sager under sig og var i virkeligheden premierminister, hvorved han, skønt han ikke havde stemmeret ved stændernes forhandlinger og altså ikke hørte til "regenterne", blev den egentlige styrer af Holland, og da denne provins på grund af sin rigdom og folkemængde havde overvægten på de forenede provinsers stænderforsamling, "Generalstaterne" (der havde deres egen sekretær, som her blot kaldtes griffier, af fransk greffier, retsskriver), var ledelsen af republikkens politik lagt i hænderne på Hollands rådspensionær.

I Nederlandenes stormagtstid havde disse embedsmænd derfor europæisk betydning, og mænd som Jan van Oldenbarneveld, Johan de Witt, Gaspard Fagel og Anthonij Heinsius har spillet en hovedrolle i Europas historie.

Nederlandenes historie
Regenters titler
Inger Christrup

Inger Anny Carla Christrup Wellejus f. Christrup Hansen (født 8. januar 1912 i København, død 8. december 1980 smst) var en dansk pianist.

Revy Biografi 
Inger Christrup Wellejus har medvirket ved revyerne: 
 En buket kvinder (1941) (Musikalsk ledelse)
 Hornbæk Revyen (1943) 
 Dagmar Revyen (1946) 
 Hornbæk Revyen (1947)
 Dagmar Revyen (1948) (Musikalsk ledelse)
 Fiffer-Revyen (1950) (Musikalsk ledelse)
 Hornbæk Revyen(1951) (Kapelmester)
 Dagmar Revyen (1953)
 ABC for viderekomne (1956) 
 Knaldperler (1956) (Kapelmester)
 På slap line (1957) 
 Helsingør-Revyen (1963)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Pianister fra Danmark
Personer fra København