kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Caspian Airlines Flight 7908

Caspian Airlines Flight 7908 var en ruteflyvning fra Teheran i Iran, til Yerevan i Armenien, som den 15. juli 2009 styrtede nær landsbyen Jannatabad, udenfor byen Qazvin i det nordvestlige Iran. Alle 153 passagerer og 15 besætningsmedlemmer er erklæret døde. Denne ulykke er den 57. for en Tupolev Tu-154, og den femte for denne flytype i Iran. Det er den tolvte flyulykke i landet siden årtusindeskiftet, og i alt har 948 mennesker mistet livet siden den 2. februar 2000.

Flyet 
Flyet var en Tupolev Tu-154M bygget i 1987. Adskillige timer efter styrtet blev to af de 3 sorte bokse fundet, og selv om de er svært beskadigede, håber man på at de vil kunne afsløre årsagen til styrtet.
Flyet blev taget i brug den 20. april 1987 som YA-TAR, og blev solgt året efter til Ariana Afghan Airlines. Det gjorde tjeneste her, indtil det blev solgt til Caspian Airlines den 15. marts 1998.

Irans flåde af luftfartøjer ældes hele tiden og har ry for dårlig sikkerhed. Siden den iranske revolution i 1979 og sanktionerne som er indført af vestlige lande mod Iran, er det blevet umuligt for Iran at få reservedele til sin eksisterende flåde af Boeing- og andre amerikanske og europæiske modeller samt at købe nye fly herfra. Derfor har Iran været tvunget til at bestille russiskbyggede fly.

Ulykken 
Flyet styrtede kl. 11:33 lokal tid 16 minutter efter at det var lettet fra Tehran Imam Khomeini International Airport.. Piloten cirklede rundt en stund, medens han prøvede at finde et sikkert sted at lande – men uden held. Flyet blev fuldstændigt ødelagt, da det ramte en mark og lavede et 10 meter dybt krater. Et øjenvidne, som hævder kun at have været 100 meter væk, da flyet traf jorden, siger at flyet "faldt bare ned fra himlen".
Styrtet var det værste for civil luftfart nogensinde i Iran. I 2003 døde 302 mennesker, da et militærfly af typen Iljusjin Il-76 styrtede ned.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Tehran–Iravan Flight Number 7908 Flight Crew & Passengers List – Caspian Airlines 
 "Meeting Notes Moscow IAC July 6, 2010." ( ) Iran Civil Aviation Organization. 
 "Ту-154М EP-CPG 15.07.2009." ( ) Interstate Aviation Committee. 
 Aircraft Database of EP-CPG Airframes.org
 Airliners.net
 Jetphotos.net 

Flyulykker og -hændelser i 2009
Flyulykker og -hændelser i Iran
Ruhla

Ruhla er en by i den tyske delstat Thüringen. Byen har omkring 4.600 indbyggere og ligger omkring 50 kilometer vest for Erfurt.

Eksterne kilder/henvisninger
Ballum Slusekro

Ballum Slusekro er en dansk kro, beliggende umiddelbart sydøst for Ballum Sluse, få kilometer sydvest for Skærbæk i Tønder Kommune. Den blev indviet i 1919.

Historie 
Krobygningen blev bygget i Heimatschutz-stil i 1915, og rummer i dag et velbevaret interiør med frisiske stiltræk. Sammen med slusen skulle der opføres en slusemesterbolig, og man besluttede allerede i 1914 at kombinere slusemesterjobbet med krovirksomhed, idet det samtidig gav digelaget et mødested. Digelaget afholder stadig sine møder i den såkaldte digelagsstue. På øverste etage blev indrettet tre gæsteværelser, som i dag benyttes som hotelværelser.

Kroen, der stadig ejes af digelaget, var fra åbningen i 1919 og frem til 1993 afholdskro, sådan som digelaget fra begyndelsen havde bestemt det. Fra 1993 blev kroen bortforpagtet, og den har i dag alkoholbevilling.

Maden der serveres på kroen er fra det danske køkken, og kroen har fem dobbeltværelser til udlejning.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Ballum Slusekro's officielle websted

Kroer i Danmark
Etableret i 1915
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Tønder Kommune
Kelstrup (Odsherred Kommune)

Kelstrup er en landsby på Nordvestsjælland med . Kelstrup er beliggende i Vig Sogn tre kilometer syd for Vig, fem kilometer øst for Asnæs og 21 kilometer nord for Holbæk. Byen tilhører Odsherred Kommune og er beliggende i Region Sjælland.

Gennem Kelstrup kører busrute 566, drevet af Movia, mellem Nykøbing Sjælland og Asnæs. Rejsetiden til Asnæs er ca. 20 minutter, og den anden vej, til Nykøbing Sjælland, 40 minutter.

Kilder 

Byer i Odsherred Kommune
Fattighus

Fattighuse og fattiggårde var forsørgelsesanstalter, som tidligere var et element i socialforsorgen i mange lande.

Der skelnes mellem fattighuse og fattiggårde, hvor fattiggårdene som regel var fælles for flere kommuner, og optog arbejdsføre personer. Fattighusene var forskellige for hvert sogn og oftest kun rummede nogle få arbejdsudygtige personer. Beboerne blev blandt andet beskæftiget med opplukning af værk, kartning, stenslagning, landbrug, havearbejde, eller i værkstederne, hvor der blev lavet træsko, vævet stof og bundet børster. Der var regler for arbejde, måltider og fritid. Fattiggården var kønsopdelt, og der boede mange gamle. En del børn kom alene til fattiggården, hvor de boede indtil de var gamle nok til at komme ud at tjene. For deres arbejde fik beboerne mad og husly, men mistede retten til at stemme, til at stille op til valg og til at gifte sig.

I Danmark blev de oprettet fra omkring 1840. 1885 var der omkring 350 fattighuse og fattiggårde, med ca. 6.500 fattiglemmer. 1900 var der ca. 450 fattiggårde, som var den sidste udvej for et stort antal mennesker. Forsørgelsesanstalterne blev overvejende placeret uden for byen. I forbindelse med Socialreformen af 1933, som er en del af Kanslergadeforliget blev mange fattiggårde nedlagt. Socialreformen fastslog, at alle mennesker er ligeværdige, men fattigforsorgen fastholdt umyndiggørelsen af de fattige, de kunne kun gifte sig med tilladelse. Efterhånden blev fattighusene og fattiggårdene omdøbt til at være et forsorgshjem. Restriktionerne i de borgerlige rettigheder, hvis man modtog fattighjælp, ophørte ved lov af 31.maj. 1961.

Forsorgsmuseet i Svendborg har til huse i Danmarks eneste bevarede fattiggård. Fattigdommen for ca. 150 år siden skulle helbredes med umyndiggørelse og hårdt arbejde. I det gråmurede toetages bygningskompleks levede der ca. 80 mennesker. Det var gamle, syge, svage, handicappede og først og fremmest fattige. Det kunne være nogen som blev regnet for værdigt trængende, andre blev regnet for at de selv var skyld i deres fattigdom.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Forsorgsmuseet i Svendborg 
 Bregninge Fattiggård 
 Fattiglemmer og Fattigforsorg 

Fattigdom
Bygninger, konstruktioner og anlæg efter type
Socialpolitik
Magnus Lagabøtes Landslov

Magnus Lagabøtes landslov var et lovværk gældende for hele Norge givet af kong Magnus Lagabøte mellem 1274 og 1276. Lovværket var det første, som gjaldt for hele Norge og er et af de første eksempler på omfattende lovgivning fra en central myndighed i Europa (således havde Danmark på samme tid landslove for de enkelte landsdele). Lovværket er grunden til, at kongen fik tilnavnet «Lagabøte», den som forbedrer loven.

Selv om lovværket gjaldt for hele Norge, bestod det formelt af fire forskellige lovbøger, et for hvert af de fire lagting: (Gulating, Frostating, Eidsivating og Borgarting). Indholdet i de fire lovbøger var imidlertid for det meste det samme og byggede i hovedsagen på de tidligere gældende lagtingslove. Der blev i tillæg hertil udarbejdet en egen bylov for byerne. 

Udarbejdelsen af en fælles lov styrkede de centrale myndigheder og kongens magt. Dette førte til reaktioner, særlig fra kirken. Ærkebiskop Jon Raude i Nidaros modsatte sig, at kongen også skulle gribe ind på kirkens område og revidere den kirkelige lovgivning. Der opstod en langvarig tovtrækning mellem kongen på den ene side og kirken på den anden. Det endte med et forlig og kompromis kaldet "Sættargjerden" i Tønsberg 1277. Ærkebiskoppen opnåede at sikre kirken et betydeligt skattefradrag og større juridiske privilegier.

Store dele af lovværket var gældende ret i over 400 år. Det blev revideret og oversat til dansk i 1604 og fik navnet Christian 4.s Norske Lov efter Christian 4.. I 1687 blev lovværket ophævet og afløst af Christian 5.s Norske Lov

Eksterne henvisninger 
 Magnus Lagabøtes Landslov og Bylov i: Norges gamle Love bind 2
 Om landsloven fra Nasjonalbiblioteket (norsk)
 Artikel om landsloven i Aftenposten (norsk)

Norges historie
Norges love
Retshistorie i middelalderen
De magdeburgske halvkugler

De magdeburgske halvkugler eller Guerickes halvkugler blev brugt i flere berømte vakuum-demonstrationsforsøg fra midten af 1650'erne. Halvkuglerne, der var fremstillet af kobber og med matchende kraver, blev sat sammen og pumpet næsten lufttomme og kunne pga. undertrykket herefter kun adskilles under brug af betydelig kraft.

Historisk 
Forsøgene blev udtænkt og udført af Magdeburgs borgmester Otto von Guericke, der som forudsætning tillige havde opfundet vakuumpumpen omkring år 1650. Ved den bedst kendte udgave af forsøget, der blev udført i Magdeburg fra 1661, pumpedes luften ud af et par tætsluttende große Magdeburger Halbkugeln (store magdeburgske halvkugler) med en diameter på 60 cm. Derefter spændtes 16 heste for, der skulle forsøge at overvinde vakuumet og hive halvkuglerne fra hinanden – hvilket normalt ikke lykkedes.

Forklaring 
Halvkuglerne blev sat sammen og holdt gastætte ved at smøre kraverne med fedt. Når disse halvkugler blev pumpet rimeligt lufttomme, kunne halvkuglerne for det meste ikke trækkes fra hinanden af heste.

Forsøget er en genial måde at vise atmosfærens lufttryks virkning på, i jordhøjde.

Halvkuglernes diameter ved kravesamlingen er 22 tommer hvilket er ca. 0,56 meter. Kraften i Newton kan beregnes ved at beregne halvkuglernes tværsnitsareal ved kravesamlingen og gange med trykforskellen i Pascal (=Newton/meter^2) mellem omgivelsernes tryk og trykket indenfor halvkuglerne.

Antagelser: 
 Atmosfærens tryk ved jordhøjde er ca. 1 atmosfære = 101325 Pascal.
 Lufttrykket indenfor halvkuglerne efter vakuumpumpning er 0 Pascal.

Hvad betyder det?

Det kan eksemplificeres med en masse beregnet via Newtons anden lov:

, og her er accelerationen tyngdeaccelerationen på ca. 10m/s^2

Masse der skal til at trække halvkuglerne fra hinanden ved jordoverfladen med massen fortøjret til den nederste halvkugle og den øvre halvkugle fortøjret til et stativ:

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Otto von Gericke Gesellschaft  ved Magdeburg Universitet – med mange detaljer og yderligere kilder om forsøgene og manden bag

Vakuum
Fysikkens historie
Bolsøya

Bolsøya er en ø i Molde kommune i Møre og Romsdal. Øen ligger syd for Fannefjorden i Romsdalsfjorden og har et areal på 5,2 km² og havde 1. januar 2004 274 indbyggere. Den sydlige del af Bolsøya hedder Fårøya, hvilket formentlig skyldes at de to dele i middelalderen, da de fik navnene, var adskilt pga. højere vandstand. Det højeste punkt på øen er 69,5 moh. og ligger på Fårøya. 

Riksveg 64 mellem Molde og Åndalsnes krydser øen, som er knyttet til fastlandet med Fannefjordstunnelen mod Molde og Bolsøybroen mod Skålahalvøen. Vejen er bompengefinancieret og var nedbetalt i sommmeren 2005.

Den højeste bautasten i landet, Trollpila står ved kirkegården på Bolsøya. Kirken blev nedrevet i 1907.

Øer i Møre og Romsdal
Molde
Skålahalvøen

Skålahalvøen er en halvø som ligger sydøst for Molde i Møre og Romsdal fylke i Norge. Størstedelen af halvøen ligger i Molde kommune, mens en mindre del ligger i nabokommunen Nesset. Skålahalvøen domineres af Molde kommunes højeste bjerg Skåla (1.128 moh.), som den har navn efter. Landsbyerne Hovdenakken (321 indbyggere) og Nesjestranda (362 indbyggere) ligger her, og halvøen har siden 1991 haft færgefri forbindelse til Molde via Bolsøybroen og den undersøiske Fannefjordtunnelen på Skålavegen (riksveg 64). Skålahalvøen har også forbindelse til Åndalsnes over færgeforbindelsen Sølsnes – Åfarnes.

Møre og Romsdals geografi
Molde
Halvøer i Norge
Sjællandske Livregiment

Sjællandske Livregiment, forkortet SJLR var et dansk infanteriregiment, der indtil sammenlægningen med Gardehusarregimentet og Danske Livregiment til Gardehusarregimentet i 2001 havde til huse på Antvorskov Kaserne.

Historie 

Regimentet blev oprettet 17. november 1614 og har gennem sin levetid deltaget i en række hjemlige krige: Karl Gustav-krigene (1658-60), Skånske Krig (1675-79), den Pfalziske Arvefølgekrig (1693), Den Store Nordiske Krig (1700-21), Slaget på Reden (1801), 1. (1848-50) og 2. Slesvigske Krig (1864). Desuden var det i udenlandsk krigstjeneste i årene 1689-98 og 1701-14.

Regimentets fanebånd er: Slaget ved Lutter am Barenberg 1626, Kjøbenhavn 1659, Landskrona 1675, Dybbøl 1849, Isted 1850 og Dybbøl 1864.

Gennem alle årene, havde regimentets tropper været spredt ud over en række forskellige kaserner på Sjælland. Det var først ved færdiggørelsen af Antvorskov Kaserne i 1975, at alle kompagnier, bataljoner og administrationen blev samlet ét sted.(4 STKMP/1SBDE var dog fortsat i Ringsted). Herefter bestod enhederne af en panserinfanteribataljon (I bataljon), en stående panserbataljon (II panserbataljon) samt en uddannelsesbataljon og diverse støtteenheder, herunder 3 echelonsværksteder.

Ved forsvarsforliget i 1984 blev den stående panserinfanteribataljon nedlagt og videreført som værnepligtsbataljon, ligesom panserbataljonens stående panserinfanterikompagni blev værnepligtigt. I 1994 blev panserbataljonens kampvogne (Centurion mrk. III) udskiftet med Leopard I A5, og var således det første regiment på Sjælland med Leopardkampvogne.
Sjællandske Livregiment har igennem årene skiftet navn adskillige gange. Regimentet er traditionsbærende som Hærens ældste regiment.

Regimentets navne 
 1614 – Sjællandske Kompagni af Skaanske Regiment Knægte
 1628 – Sjællandske Nationale Regiment Knægte
 1661 – Sjællandske Landregiment til Fods
 1679 – Sjællandske Regiment
 1768 – Kronprinsens Regiment
 1808 – Kongens Regiment
 1839 – Kronens Regiment til Fods
 1842 – 5.  Infanteri-Bataillon
 1860 – 5. Infanteri-Bataillon
 1863 – 5. Infanteri-Regiment
 1865 – 5. Infanteri-Bataillon
 1867 – 5. Bataillon
 1951 – 4. Regiment
 1961 – Sjællandske Livregiment
 2001 – Sammenlagt med Danske Livregiment og Gardehusarregimentet under navnet Gardehusarregimentet, men med Sjællandske Livregiments historie lagt til grund.

Eksterne henvisninger 
 Gardehusarregimentet
 Gardehusarregimentet 400 år i 2014

Nedlagte militære enheder fra Danmark
Etableret i 1614
Ophørt i 2001
Hemmingsen

Hemmingsen er et dansk efternavn. I 2009 er der registreret 2420 personer med efternavnet Hemmingsen i Danmark. En nedgang på 23 personer i forhold til 2008.

Kendte med dette efternavn 
 Niels Hemmingsen – dansk teolog (1513 – 1600)
 Laurids Hemmingsen – husmand der kæmpede sammen med Svend Povlsen Gøngehøvdingen

Reference 

Efternavne
Jesse Anderson

Jesse Anderson (3. maj 1957 – 28. november 1994) var en amerikansk morder, som blev tæsket ihjel i fængslet. Det var også under selv samme hændelse, at seriemorderen Jeffrey Dahmer blev overfaldet og dræbt. Anderson døde to dage efter Dahmer, da lægerne ved universitetshospitalet i Madison, Wisconsin, opgav at redde ham.

Anderson afsonede en livsvarig straf for at have dræbt sin kone, Barbara E. Anderson, som han dolkede 23 gange i august 1992. Anderson havde beskyldt to sorte mænd for at angribe ham og konen, da de forlod en restaurant i Milwaukee.

Anderson viste politiet i Los Angeles en basketballkasket, som han hævdede, at han havde fra en af en af sine overfaldsmænd. Senere fandt man dog ud af, at Anderson havde købt kasketten af en teenager et par dage tidligere. Derefter tilstod Anderson sin forbrydelse. 

Mordere fra USA
Koldskål (flertydig)

Koldskål kan henvise til flere artikler:

 Kærnemælkskoldskål – ofte blot kaldt "koldskål"
 Koldskål (vælling) – en historisk vællingtype
Koldskål (vælling)

Koldskål var en dansk vællingtype af vin eller øl – oprindeligt med udblødt brød, men senere med frugt eller likør og citronsaft. Denne ret findes i danske kogebøger helt tilbage fra 1700-tallet, men spises ikke længere i Danmark.
Som Kaltschale er denne ret dog stadig kendt i Tyskland.

I dag bruges koldskålsnavnet i Danmark nærmest kun om kærnemælkskoldskål.

Eksternt link 

Mad fra Danmark
Grød
Piano Phase

Piano Phase er et musikstykke skrevet i 1967 af den minimalistiske komponist Steve Reich for to klaverer. Det er hans første forsøg på at anvende den "fase" teknik til "live" opførelse/udførelse; han havde tidligere brugt teknikken i båndmusikstykkerne It's gonna Rain (1965) og Come Out (1966).

Reichs phasing-værker har generelt to identiske linjer af musik, som lægger ud med at spille synkront, men langsomt bliver ude af fase med hinanden, når en af dem en spilles en smule hurtigere. Reich havde tidligere kun anvendt denne teknik til lyd indspillet på magnetbånd, men ved eksperimenter i sit studie fandt han at det var muligt for mennesker at kopiere virkningen. 

I Piano fase begynder to pianister med at spille en hurtig tolv-nodes melodisk figur igen og igen sammen og synkront .
 Efter et stykke tid begynder en af de to pianister at spille sin del lidt hurtigere end den anden. Når den ene pianist spiller anden node på samme tid som den anden pianist spiller den første node, spiller de to pianister i samme tempo igen. De spiller nu noderne i præcis samme tempo igen, men det er ikke den samme node, som det var i begyndelsen af stykket. Processen gentages, så den anden pianist spiller den tredje node, samtidig med den første pianist spiller den første node, – så den fjerde, og så videre, indtil processen er gået gennem alle 12 noder, og de to pianister spiller i perfekt samklang igen. Den anden pianist fader derefter ud, og lader den første spille de oprindelige 12 noders melodi. Derefter skifter de uden overgang til en lignende melodi bestående af 8 noder.  Det andet klaver fader ind igen, for denne gang at spille en anden 8 noders melodi på samme tid. Derefter begynder faseteknikken som beskrevet ovenfor igen. Når den fulde otte toners cyklus er gennemløbet, fader den første pianist ud, den anden spiller de 8 noders melodi. Efter et par gentagelser, spiller pianisten derefter en 4 noders melodi og den første pianist fader ind enstemmigt og synkront. De bruger faseteknikken igen på fire-noders melodien i fire cyklusser, og slutter med at vende tilbage i enstemmighed. 

Musikken udgøres derfor blot af resultatet af at anvende phasing-processen på den oprindelige tolv-noders melodi – og bliver derved et stykke procesmusik. 

Værket spilles af to pianister uden pauser på noget tidspunkt. En typisk udførelse kan vare omkring femten til tyve minutter. Reich lavede senere en version for to marimbaer.

For nylig i 2004, gav en studerende ved navn Rob Kovacs den første solopræsentation af værket, hvor han spillede begge klaverdele på samme tid på to forskellige pianoer. Reich var blandt publikum ved denne banebrydende forestilling.  Andre, herunder Peter Aidu, har også givet soloopførelser af dette stykke.

Reich videreudviklede denne teknik i stykker som Violin Phase (også 1967), Phase Patterns (1970), og Drumming (1971); det sidstnævnte værk markerer hans sidste brug (indtil videre) af faseteknik.

Referencer

Noter 
 Solo forestilling ved Peter Aidu, oktober 2006 
 Peter Aidu spiller Steve Reich's "Piano Phase" på YouTube på to pianoer.



Minimalistisk musik
Christian Eberhard Voss

Christian Eberhard Voss (20. marts 1706 – 11. januar 1791) var en dansk gehejmearkivar.

Voss var søn af en vistnok fra Tyskland indvandret buntmager, er formentlig opkaldt efter generalmajor Christian Eberhardt Mushardt og fødtes i København. Han besøgte den lærde Skole i denne by, fulgte 1724 med legationspræst E. M. Hammerich til Wien, hvor han forblev en tid, men fortsatte derefter sine studier ved gymnasiet i Pressburg og studerede fra 1730 i tre år ved universitetet i Jena.

Voss blev derpå lærer for den danske gesandt i Wien Christian August Berckentins sønner, indtil disse 1741 begge afgik ved døden, hvorefter han beklædte posten som sekretær hos Berckentin indtil dennes død 1758.

1760 fik Voss ansættelse som sekretær i tyske Kancelli og blev 1771, efter udskillelsen af det udenrigske departement, Kancelliets arkivar. 1780 udnævntes Voss med bibeholdelse af denne stilling til gehejmearkivar.

Han var ved sin udnævnelse en mand nær ved de 75 år, men i de 10 år, han beklædte dette embede, udfyldte han pladsen med stor dygtighed og nidkærhed. Han genoptog ordningsarbejderne, der længe havde været forsømte, lod indrette et arbejdsrum i arkivbygningens stueetage og indfandt sig her regelmæssig. Han skabte den store og velordnede topografiske samling på pergament, den Vossiske Samling, dog var hans interesse særlig knyttet til Hertugdømmernes arkivalier.

Vistnok allerede som sekretær i Tyske Kancelli havde han med sin store arbejdsevne begyndt at gøre Udtog af dets arkivalier med særligt hensyn til de slesvigske og holstenske adelsslægters historie. De såkaldte Vossiske Excerpter, et her hjemme enestående storværk af samlerflid der ved hans død tilfaldt Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie, hvorfra det, desværre med lakuner, afgaves til Gehejmearkivet, regnes endnu til Rigsarkivets bedste skatte og vil, ikke mindst af den grund, at adskillige af de kilder, Voss har benyttet, senere er bortkomne, ved dets overskuelighed, uddybelse af stoffet og sjældne nøjagtighed aldrig miste dets værd.

Det er Voss’ ære og fortjeneste, at han i en tid, da den historiske kritik og særlig den familiehistoriske forskning var så lidt udviklet, indså de store vanskeligheder ved at opstille stamtavler over de slesvigske og holstenske adelsætter, der ikke, som de danske, har levnet os slægtsbøger, hvorfor han med selvfornægtende beskedenhed og ædruelig grundighed afstod fra at indlade sig på usikre hypoteser og nøjedes med at lægge materialet til rette for eftertiden. Adelshistorikerne søger derfor til de Vossiske Excerpter med stadig voksende anerkendelse og tillid. Voss døde ugift i 1791.

Kilder 
 Holger Ehrencron-Müller, Forfatterlexikon omfattende Danmark, Norge og Island indtil 1814
 A. D. Jørgensen, De danske Rigsarkivers Historie, s. 88 ff.
 E. C. Werlauff, Det kongelige danske Selskab, s. 103.

Arkivarer fra Danmark
Historikere fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1700-tallet
Embedsmænd fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Niels Scythe

Niels Scythe (8. november 1727 – 18. marts 1811) var en norsk lærd samler.

Niels Scythe blev født i Kristiansand, og var søn af en vintapper Jens Scythe og Sidsel Jacobsdatter, han blev student 1746, hører ved sin fødebys skole 1754 og tog magistergraden 1755. I 1763 ansattes han som medhjælper hos dr. Johann Gottfried Erichsen ved bestyrelsen af kolonivæsenet i Slesvig. 1770 blev han foged i Nedenæs med bopæl først i Lillesand, senere i Grimstad. Tog 1783 afsked og fik justitsråds titel.

De sidste leveår tilbragte han i Kristiansand, hvor han døde ugift. Sin ret betydelige formue testamenterede han til en stiftelse for borgerenker i sin fødeby.

Scythe, der besad stærke litterære interesser, samlede et anseligt bibliotek og beskæftigede sig lige til sin høje alderdom med studier og med samlinger til Kristiansands bys og stifts historie og topografi, hvilke til dels endnu er bevarede.

I trykken har han udgivet norske statskalendere for 1767-69, de første i sit slags, samt små historiske bidrag til tidsskrifter og aviser. Han blev i 1791 medlem af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie.

Kilder 
 Udvalg af Breve til Nyerup, ved L. Daae, s. 81 ff.
 (Norsk) Historisk Tidsskrift, 2. R. III, 49.
 Holger Ehrencron-Müller, Forfatterlexikon omfattende Danmark, Norge og Island indtil 1814

Bogsamlere fra Norge
Embedsmænd fra Norge
Personer i oplysningstiden
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Kristiansand
Filantroper fra Norge
Filantroper fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon