kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Klaas Carel Faber

Klaas Carel Faber (født 20. januar 1922 i Haarlem, Holland, død 24. maj 2012 i Ingolstadt, Tyskland) var en hollandsk-tysk dømt krigsforbryder. Han var søn af Pieter Faber og Josephine Carolina Henriette Bakker og bror til Pieter Johan Faber, der blev henrettet for krigsforbrydelser i 1948.

Liv 

Faber kom fra en familie med en hollandsk nazistisk baggrund. Han gik ind i Waffen-SS en måned efter at Tyskland havde besat Holland i 1940. Efter fem måneder med militær træning fik han arbejde ved politiet i Rotterdam og Haag. Fra 1943 til 1944 var han i en koncentrationslejr i Westerbork, lejren som Anne Frank kom igennem inden hun blev ført til Bergen-Belsen, hvor hun døde.

Da Fabers far, Peter Faber, blev dræbt af den hollandske modstandsbevægelse blev Faber radikaliseret, og han deltog efterfølgende i SS's Sonderkommando Silbertanne-dødspatruljer, en gruppe målrettet den hollandske modstandsbevægelse og dem, der skjulte jøder og modstandere af nazismen. Han blev derefter medlem af Sonderkommando Feldmeijer, som myrdede fremtrædende hollandske borgere, og fungerede som livvagt for den hollandske nazileder Anton Mussert.

Efter krigen blev Faber ved en hollandsk domstol dømt til døden ved skydning i juni 1947 for mordet på mindst 11 personer. Den hollandske domstol erklærede, at Faber-brødrene var "to af de værste forbrydere fra SS". Pieter Faber blev henrettet i 1948. Den 14. januar 1948 blev Fabers dødsdom omstødt til livsvarigt fængsel. Dog lykkedes det ham, sammen med andre fra det hollandske SS, at flygte fra fængslet i Breda den 26. december 1952 og samme aften krydse grænsen til Tyskland.

Som medlem af SS havde Faber automatisk fået tysk statsborgerskab og han kunne derfor bosætte sig i den bayerske by Ingolstadt, og før han blev pensioneret arbejdede han for bilproducenten Audi som kontorassistent.

Retsforfølgelse 

I 1957 afviste en tysk domstol at udlevere Faber til Holland på grund af manglende beviser. To udleveringsanmodninger var foretaget af Holland i 1954 og 2004 for at få ham udleveret til strafafsoning. Begge anmodninger blev afvist af de tyske myndigheder med henvisning til 1957-beslutningen om manglende beviser.

Imidlertid blev nye beviser præsenteret for en domstol i München i 2006. Sagerne blev nu af de hollandske myndigheder betragtet som manddrab og ikke som tidligere kun mord, og derved faldt sagen uden for forældelsesfristen, og en arrestordre blev udsendt af de hollandske myndigheder.

I april 2009 blev Faber sat på listen fra Simon Wiesenthal Center som nummer tre over de mest eftersøgte nazister for krigsforbrydelser. I august 2010 krævede den israelske regering, at Tyskland udleverede Faber til strafafsoning i Holland.

I januar 2011 krævede Holland, at Tyskland anholdte og fængslede Faber for hans krigsforbrydelser. Holland har blandt andet foreslået, at Tyskland selv fængslede ham, når landet ikke udleverer egne statsborgere.

Kilder 

Personer fra Nederlandene
Nazister dømt for krigsforbrydelser
Krigsforbrydere
Nazister
SS-personel
Personer fra Haarlem
Planetsystemer

Exoplanetsystemer er planetsystemer om andre stjerner end vores egen sol. Sådanne planetsystemer var ukendte frem til 1989. Siden er et stort antal planetsystemer i andre solsystemer blevet opdaget ved hjælp af Hubble-teleskopet og Kepler-rumteleskopet og senere rumobservatorier og jordbaserede observatorier. 

Her er en liste på de første kendte planetsystemer, dvs stjerner med mere en en planet (vores egen sol medregnet):
  

Forkortelser for kilderne: EPE = „The Extrasolar Planets Encyclopaedia“, CNE = „Catalog of Nearby Exoplanets“

Noter 

Planeter
Lister
Blaye-les-Mines

Blaye-les-Mines er en kommune i Tarn departementet i Occitanie i det sydlige Frankrig.

Eksterne henvisninger 

Byer i Tarn
Tour de France-byer
Peter Verhoyen

Peter Verhoyen er en belgisk fløjtenist og piccoloist.

Peter Verhoyen er førstepiccolospiller i deFilharmonie. Som underviser i piccolo og undervisningsmetodik inden for fløjten er han tilknyttet Det Kongelige Flamske Musikkonservatorium i Antwerpen og Det Kongelige Musikkonservatorium i Bruxelles. Sammen med cellisten Stefaan Craeynest er han stifter af kammermusikensemblet Arco Baleno. Med det ensemble har han indspillet ni cd'er og adskillige radiooptagelser. Derudover er Peter Verhoyen regelmæssigt aktiv ved Collegium Instrumentale Brugense (under ledelse af Patrick Peire) og orkesteret Il Novecento (under ledelse af Robert Groslot).

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside
 

Fløjtenister fra Belgien
Léopold Lafleurance

Léopold Jean Baptiste Lafleurance (17. april 1865 i Bordeaux – 4. august 1953 i Saulxier) var en fransk fløjtenist og underviser.

Lafleurance kom ind på Conservatoire de Paris som 12-årig med klaver som hovedfag og fik privatundervisning i tværfløjte af Paul Taffanel. Allerede i en alder af 13 år medvirkede han under sin onkel som fløjtenist i orkesteret Société des Concerts og senere også i andre orkestre. Fra 1888 spillede han som reserve og fra 1891 som fast medlem i Pariseroperaen (som piccolofløjtenist først i 1947 som 81-årig blev han pensioneret). Fra 1914 til 1919 havde han et fløjteprofessorat ved Conservatoire de Paris. Blandt hans elever er Joseph Rampal og René le Roy.

Litteratur 
 András Adorján, Lenz Meierott (Hrsg.): Lexikon der Flöte. Laaber-Verlag, Laaber 2009, .

Fløjtenister fra Frankrig
René Leroy

René Leroy (4. marts 1898 i Maisons-Laffitte – 3. januar 1985 ved Paris; også René LeRoy eller René Le Roy) var en fransk fløjtenist og musikpædagog.

Leroy studerede hos Adolphe Hennebains, Léopold Lafleurance og Philippe Gaubert ved Conservatoire de Paris, hvor han i 1918 fik førsteprisen i fløjte. Fra 1952 til 1968 var han solofløjtenist i orkestret ved New York City Opera. Han tjente fra 1971 som professor i kammermusik ved Conservatoire de Paris. I 1966 offentliggjorde han en Traité de la flûte. Blandt hans elever er Christine Alicot, Juho Alvas, Thomas Brown, Susan Morris DeJong, Geoffrey Gilbert og Bassam Saba.

Fløjtenister fra Frankrig
Musikpædagoger
Lake Itasca

Lake Itasca  eller Itascasøen er en lille sø i den nordvestlige del af  Minnesota i USA. Dens udløb regnes som  Mississippiflodens udspring.

Søen ligger i Clearwater County, og er 4,7 kvadratkilometer stor. Den ligger 450 meter over havet og har  en dybde på mellem 6 og 11 meter.

Det var geografen og etnologen Henry Rowe Schoolcraft (1793–1864) som den første, i 1832, fastslog at Itascasøen var starten på Mississippis 3.770 km lange løb til den  Mexicanske Golf.  Schoolcraft havde også været med på general Lewis Cass' ekspedition i 1820, da Cass-søen (længere nede af floden) var blevet fastsat som Missisipis kilde.

Navnet Itasca har en pudsig baggrund. Schoolcraft benyttede det latinske udtryk veritas caput («det virkelige hovd»). Han plukkede så de midterste bogstaver ud, sandsynligvis for at få et navn som lød indiansk. På ojibwe-sproget hedder søen Omashkoozo-zaaga'igan (Elgsøen). 

Der findes ellers en anden sø som i dag bærer navnet Elgsøen (Elk Lake). Denne har flodforbindelse med Itasca-søen, og nogle har hævdet at den dermed er Mississippis kilde. Dette er imidlertid ikke anerkendt i fagkredse, fordi Elk Lake er så lille. Det samme gælder Nicolett Creek.

Det er værd at bemærke at Mississippi løber ud af Itascasøen i nordlig retning, før den svinger mod øst og efterhånden mod syd.

Udløbet blev forøvrigt flyttet i 1930'erne.  En omkringliggende sump blev drænet, og området blev gjort mere turistvenligt. Det er faktisk mulig enkelte steder her at vade over floden, hvilket er et populært fotomotiv.

Siden  1891 har området omkring søen været en statslig naturpark.

Søer i USA
Minnesotas geografi
Space Oddity (album)

Space Oddity har siden 1972 været titlen på et musikalbum med David Bowie, som oprindelig blev udgivet i 1969 under navnet "David Bowie" i Storbritannien og "Man of Words/Man of Music" i USA. Den britiske udgave udkom på pladeselskabet Philips, mens den amerikanske udkom på Mercury Records. I 1972 blev det genudsendt af Bowies nye pladeselskab RCA under navnet "Space Oddity" efter singlehittet af samme navn.

Albummet skal ikke forveksles med Bowies debutalbum fra 1967, som også hedder "David Bowie".

Numre 
Side 1
 "Space Oddity" (5:15)
 "Unwashed and Somewhat Slightly Dazed" (6:55)
 "(Don't Sit Down)" (0:39)
 "Letter to Hermione" (2:28)
 "Cygnet Committee" (9:33)

Side 2
 "Janine" (3:18)
 "An Occasional Dream" (2:51)
 "Wild Eyed Boy from Freecloud" (4:45)
 "God Knows I'm Good" (3:13)
 "Memory of a Free Festival" (7:05)

Kilder 

Album fra 1969
David Bowie-album
Leonardus Nardus

Leonardus Leo Nardus (født Leonardus Salomon, 5. maj 1868 i Utrecht, død  juni 1955 i Tunis) var en nederlandsk kunstner og fægter, som deltog i de olympiske lege 1912 i Stockholm.

Leo Nardus var født Leonardus Salomon, men skiftede i 1911 navn til Leo(nardus) Nardus. Han var primært kendt som kunstner og studerede på Rijksakadeie; der kendes ikke meget til hans fægtekarriere udover OL-deltagelsen i 1912. 

Han vandt en bronzemedalje med det nederlandske hold, som kom på en tredjeplads i holdkonkurrencen i sabel ved OL 1912. Holland kvalificerede sig med en andenplads i indledende runde og en andenplads i semifinalen til finalen. Her blev det til klare nederlag til Ungarn (13-3) og Østrig (9-3), mens det med en kneben sejr over Bøhmen (8-8, færrest modtagne træffere) lykkedes at vinde bronzemedaljen.

Udover sin egen kunst arbejdede han også i en periode som kunsthandler i USA. Her var han i flere tilfælde involveret i salg af falsknerier og svindel, idet der i USA var stor interesse for hollandske kunstnere, hvilket han udnyttede. Han var desuden stærkt interesseret i skak og var selv en habil amatør. Blandt hans egne malerier, der ofte var portrætter, finder man også portrætter af nogle af tidens store skakspillere som Emanuel Lasker og Frank Marshall.

Nardus boede flere forskellige steder. Foruden USA (1894-1908) boede han også i Frankrig, Italien, Spanien samt i Nordafrika. Han døde i La Marsa, en forstad til Tunis i Tunesien.

Referencer 

Fægtere fra Nederlandene
Personer fra Utrecht
Deltagere for Holland ved sommer-OL 1912
Olympiske bronzemedaljevindere fra Holland
Malere fra Nederlandene
George van Rossem

George van Rossem (født 30. maj 1882 i Haag, død 14. januar 1955) var en nederlandsk fægter, som deltog i flere olympiske lege i begyndelsen af 1900-tallet.

Van Rossem var første gang med ved de olympiske mellemlege 1906 i Athen, hvor han stillede op i alle to fægtediscipliner. I fleuret gik han ikke videre fra indledende runde, mens han i sabel blev nummer to i sin indledende pulje, hvorpå en tredjeplads i semifinalen ikke var nok til at kvalificere ham til finalen. Ved legene blev der også i sabelkonkurreret i først til tre træffere. Her blev van Rossem i indledende pulje nummer to, hvilket også blev hans placering i finalen, hvilket vil sige, at han vandt sølv. Endelig deltog han i sabelfægtning på det hollandske hold, der vandt bronze blandt de fire hold, der deltog.

Ved OL 1908 i London stillede van Rossem op i kårde og sabel. I den individuelle kårdekonkurrence sluttede han med en enkelt sejr sidst i sin indledende pulje og var dermed ude af konkurrencen. I holdturneringen tabte hollænderne i indledende runde til Storbritannien med 7-9, og hollænderne blev samlet nummer ni. I sabel vandt van Rossem sin indledende pulje, men kom med en tredjeplads ikke videre fra anden runde. I holdturneringen i sabel tabte Holland sin indledende kamp til Bøhmen med 7-9 og var dermed ude af turneringen.

Ved legene i 1912 i Stockholm deltog van Rossemm i kårde og sabel. Individuelt blev han sidst i sin indledende pulje i kårde og var dermed ude af konkurrencen. I kårdeholdkonkurrencen gik Holland med van Rossem direkte i semifinalen, hvor holdet i to forsøg slog Storbritannien (10-10 og 10-8), ligeledes i to forsøg slog Bøhmen (8-8, sejr uden kamp) samt slog Danmark 10-7. I finalerunden blev det til nederlag til Belgien (10-8) og Sverige (11-10), mens sejren på 10-9 over Storbritannien sikrede holdet bronzemedaljen. I sabelholdkonkurrencen kvalificerede Holland og van Rossem sig med en andenplads i indledende runde og en andenplads i semifinalen til finalen. Her blev det til klare nederlag til Ungarn (13-3) og Østrig (9-3), mens det med en kneben sejr over Bøhmen (8-8, færrest modtagne træffere) lykkedes at vinde bronzemedaljen.

Van Rossem deltog i sine sidste olympiske lege i OL 1920 i Antwerpen, hvor han kun stillede op på sabelholdet. Her kæmpede alle mod alle, og hollænderne tabte til Italien og Frankrig, men vandt over Belgien, Storbritannien, Danmark og Tjekkoslovakiet, hvorved de sikrede sig en ny bronzemedalje.

Efter afslutningen af sin aktive karriere arbejdede van Rossem i en periode på det organisatoriske plan. Han var således præsident for den internationale fægteorganisation 1925-1928, generalsekretær for organisationskomiteen for sommer-OL 1928 i Amsterdam samt kasserer i den hollandske olympiske komité 1930-1946.

Referencer 

Fægtere fra Nederlandene
Personer fra Haag
Deltagere ved de olympiske mellemlege 1906
Deltagere for Holland ved sommer-OL 1908
Deltagere for Holland ved sommer-OL 1912
Deltagere for Holland ved sommer-OL 1920
Olympiske sølvmedaljevindere fra Holland
Olympiske bronzemedaljevindere fra Holland
Dirk Scalongne

Dirk Scalongne (født 12. december 1879 i Amsterdam, død 1. april 1973 i Amstelveen) var en nederlandsk fægter, som deltog i de olympiske lege 1912 i Stockholm.

Scalongne begyndte at fægte, da han var udstationeret i Hollandsk Ostindien. Han fægtede udelukkende med sabel, og han var første gang med til internationale konkurrencer i 1909. Efter første verdenskrig dyrkede han ikke længere sin sport. 

Scalongne vandt en bronzemedalje med det nederlandske hold, som kom på en tredjeplads i holdkonkurrencen i sabel ved OL 1912. Holland kvalificerede sig med en andenplads i indledende runde og en andenplads i semifinalen til finalen. Her blev det til klare nederlag til Ungarn (13-3) og Østrig (9-3), mens det med en kneben sejr over Bøhmen (8-8, færrest modtagne træffere) lykkedes at vinde bronzemedaljen.

Scalongne var officer i Koninklijke Marine og gjorde især tjeneste i ubåde. Han var således en af de første kaptajner på den første hollandske ubåd, O1, i 1907. Han endte som leder af Onderzeedienst (ubådstjenesten) og som kontreadmiral, inden han blev pensioneret i 1934.

Referencer 

Fægtere fra Nederlandene
Personer fra Amsterdam
Militærfolk fra Nederlandene
Deltagere for Holland ved sommer-OL 1912
Olympiske bronzemedaljevindere fra Holland
Latinerkvarter (flertydig)

Latinerkvarteret har flere betydninger:

Byområder 
 Latinerkvarteret (Paris), Quartier Latin er det oprindelige latinerkvarter, som har sit navn efter Sorbonne-universitetet og andre lærde skoler.
 Latinerkvarteret (København), den østlige del af det gamle Nørre Kvarter i Indre By i København.
 Latinerkvarteret (Aarhus), den historiske bykerne i indre by i Aarhus
 Latinerkvarteret (Viborg), folkelig betegnelse for området omkring Latinskolen og Latinerhaven i Viborgs domkirkekvarter.
 Latin Quarter (Miami), et område i byen Miami, Florida
 Fontainhas (quarter), Latinerkvarteret i Panaji, Goa, Indien
 Quartier Latin (Montreal) i Montreal, Canada

Musik og film 
 Latin Quarter (band), et britisk pop/rock band
 Latin Quarter (film), en britisk film fra 1945
 "Latin Quarter", en sang af Harry Warren og Al Dubin fra filmen Gold Diggers in Paris fra 1938.
 "Latin Quarter", en sang af John Zorn fra 1990 album Naked City
 "Latin Quarter", en smooth jazz komposition udøvet af Marc Antoine

Andet 
 Latin Quarter (natklub), New York City natklub
Latinerkvarteret (København)

Latinerkvarteret er den østlige del af det gamle Nørre Kvarter i Indre By i  København. Hjertet i Latinerkvarteret er Frue Plads med Københavns Universitets hovedbygning og Københavns Domkirke. 

Nørre Kvarter afgrænses af Nørre Voldgade, Nørregade, Vestergade og Vester Voldgade, og gennemskæres af de fem stræder: Larsbjørnsstræde, Larslejsstræde, Sankt Peders Stræde, Studiestræde og Teglgårdstræde.

Se også 
 Vor Frue Skole - i dag Metropolitanskolen
 Københavns Domkirke

Eksterne henvisninger 
 universitetshistorie.ku.dk: Latinerkvarteret

Kvarterer i Indre By (København)
Oluf Skjelmose

Oluf Christian Skjelmose (24. april 1910 i Holstebro – 11. januar 1982 i Århus) var en landsholdsspiller i fodbold.

Oluf Skjelmose spillede tre landskampe alle i 1934. Han debuterede på landsholdet den 3. juli i en kamp mod Finland i Helsinki, som Danmark tabte 2-1. Senere samme år spillede han også mod Norge og Tyskland. Han blev i 1934 kåret som årets fund i dansk idræt.

Skjelmose begyndte som fodboldspiller i Holstebro BK. Fra 1932 til 1938 spillede han i den århusianske fodboldklub AFC. Da AFC i 1938 blev en del af Aarhus 1900 spillede han yderligere to sæsoner for denne klub.

Eksterne henvisninger 
 

 

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldlandsholdsspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Aarhus FC
Personer fra Holstebro
Årets fund i dansk idræt
Høvding

Høvding kan i daglig tale anvendes om enhver, der indtager en politisk ledende stilling. Fx Venstrevikingerne i Bo Bojesens vittige streg.
 
Betegnelsen bruges særligt om politiske ledere og styrere. Det gælder i meget små samfund, om den, der har den øverste ledelse og var kendetegnet for amerikanske stammer. Under noget større forhold er det en betegnelse af den, der ved siden af den øverste leder (f.eks.kongen) øver den overvejende indflydelse i snævrere kredse, som de styrer med stor selvstændighed. Nogen egentlig teknisk karakter har ordet ikke i Danmark. I Sverige og Finland findes den officielle titel landshøvding, og tidligere var häradshövding også en anvendt titel.

Se også 
Ledelse

Kilder 

Titler
Salmonsens
Stillingsbetegnelser
Ledere
Antropologi
Verotoksin

Verotoksin, også kendt som verocytotoxin eller Shiga-lignende toksin, er et protein bestående af to subunits. Verotoksin er et bakterietoksin, der produceres af visse Escherichia coli.

Verotoksins subunits svarer til giftstoffet ricins subunits, hvor den ene subunit er ansvarlig for celleindtrængen og den anden for inaktivering af proteinsyntesen. I begge tilfælde kan det føre til nyresvigt og være fatalt.

Toksinet angriber blodkarvæggen idet subunit B reagerer med et protein i cellevæggen, Gb3, og danner tubuli der medfører, at bakterien kan optages i cellen. Inde i cellen reagerer subunit A som enzymet N-glycosidase med cellens proteinsyntese-apparat, ribosomerne, og inaktiverer derved proteinsyntesen.

Se også
 Udbruddet af verotoksin-producerende E. coli O104:H4 i 2011

Eksterne henvisninger
 Derfor er VTEC livstruende
 ...afkode farlig superbakterie. ing.dk, juni 2011 

Toksikologi
Escherichia coli
Bas (sangstemme)

Basstemme er den dybeste af de fire menneskelige stemmearter (sopran, alt, tenor og bas), altså den dybeste mandsstemme. Man skelner mellem den dybe bas (basso profondo) og den høje bas (basbaryton). Bassens omfang er i det mindste fra (store) F til (enstrøgne) f’; den dybe bas når dog ofte langt dybere, til (kontra) B og derunder, mens højden sjældent når op over (enstrøgne) fis’ eller g’. Såvel i mandskor som i blandet kor er det bassen, der danner underlaget for de øvrige stemmer; af den afhænger ofte hele korets holdning og renhed, og det er derfor af stor vigtighed at have bassen stærkt og godt repræsenteret. I operaen skelner man mellem den alvorlige (seriøse) bas, hvis klangfarve er fuld og mægtig, ofte vægtig og tung, og buffo bas (den komiske bas), der som oftest er lettere eller lysere i klangen, mere bøjelig og letløbende.

Kilder 

Sang
Musik
Salmonsens
Escherichia coli O104:H4

Escherichia coli O104:H4 er en verotoksin-producerende Escherichia coli og er pt (2011) en sjælden serotype af bakteriearten Escherichia coli.

E. coli O104:H4 varianten fra 2011-udbruddet 
Genomisk sekvensering af BGI-Shenzhen afslørede at bakterievarianten O104:H4 der var årsagen til E. coli-udbruddet i 2011, tilhører til en "super-giftig stamme", som bl.a. har nogle virulente muligheder fra en anden patogen E. Coli; enteroaggregative E. coli (EAEC 55989)
 
og fra andre stammer sandsynligvis via horisontal genoverførsel.

 

 
Stammen lader ikke til at være ny, baseret på to DNA-sekventeringer, da den (næsten) er identisk med E. coli ST678 fundet i 2001.

Det bemærkelsesværdige ved O104:H4 fra 2011 er, at flere (ca. 1/3) får hæmolytisk-uræmisk syndrom end med andre STEC-stammer, hvor kun 10% får hæmolytisk-uræmisk syndrom. Hæmolytisk-uræmisk syndrom medfører blodig diarré (dysenteri) og colitis og i værste fald nyresvigt og død, grundet det aktive giftstof kaldet verotoksin.

Historisk 
Der er dokumenteret et tilfælde af sygdom grundet denne bakterie, det var da en koreansk kvinde blev syg i 2005.

Kilder/referencer 

O104:H4
Dom (bjerg)

Dom er et 4.545 meter højt bjerg i Mischabelbjergene, Alperne. Det er det højeste bjerg som alene ligger i Schweiz (Dufourspitze er højst men grænser op til Italien). Bjerget ligger vest for Saas-Fee og øst for Randa i kantonen Valais.

Det blev første gang besteget den 11. September 1858 af J. L. Davies med guiderne Johann Zumtaugwald, Johann Krönig og Hieronymous Brantschen.

Bjergets navn kommer fra det tyske ord 'dome', som betyder katedral. Bjerget er navngivet efter Canon Berchtold af Sitten katedralen, den første person som kortlagde området.

Bjerge i Schweiz
Bjerge i Alperne
Caio César Alves dos Santos

Caio César Alves dos Santos eller Caio (født 29. maj 1986) er en brasiliansk fodboldspiller som spiller i Eintracht Frankfurt.

Kilder 
 Spillerens hjemmside  

Fodboldspillere fra Eintracht Frankfurt
Fodboldspillere fra Brasilien
Christian Juncker

Christian Juncker (født 10. juni 1975 i Holstebro) er en dansk musiker og sangskriver, som har udgivet en række dansksprogede album.  

Han debuterede i 1995 med bandet Bloom. Sammen med sin ven Jakob Groth Bastiansen dannede han duoen Juncker i 2002. I 2004 udgav de sammen albummet Snork City, med radiohittet "Mogens og Karen". Bastiansen forlod dog gruppen efter gruppens anden udgivelse, Det Sorthvide Hotel, og Juncker fortsatte på egen hånd.

I 2009 skrev han sangen "Når Jeg Lukker Øjnene" på Helene Blums album En gang og altid, og året efter skrev han sammen med Klaus Lynggaard "Gennem Marv og Ben" til Blums tredje studiealbum Liden sol.

Juncker er desuden kendt for “Havana” fra tv-programmet ‘Kurs mod fjerne kyster’, samt “Mintgrøn Sommerfugl”, “Venner & brødre”, “Kommet for at blive” og “Havblik”.

Privatliv 
I slutningen af 2020 blev han hårdt ramt af covid-19 og lå på intensivafdeling i 10 dage, efterfulgt af måneders genoptræning.

Diskografi 
 2004 Snork City
 2006 Det Sorthvide Hotel
 2007 pt.
 2012 Noia Noia
 2014 L'esprit de l'escalier 99-13
 2016 Bivirkninger
 2018 Globus NV
 2021 Længere Nede Ad Vejen
 2023 Nattergalen findes

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 

Musikere fra Danmark
Sangskrivere fra Danmark
Personer fra Holstebro
Juncker