kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johan Rantzau Kaas

Johan Rantzau Kaas (ca. 1717 i Vestsjælland – 11. februar 1788 i Itzehoe) var en dansk officer.

Hans fader, Claus Sehested Kaas (af slægten med muren i våbenet), var løjtnant ved 3. sjællandske Rytterregiment; moderen hed Helene Dorothea f. von Zerbst. Sønnen blev 1731 kornet ved 2. fynske, 1734 ved Neubergs Rytterregiment, 1736 løjtnant, 1741 forsat til Hestgarden, 1747 major af kavaleriet, 1750 ritmester af Garden, 1755 oberstløjtnant og 1761 oberst af kavaleriet samt virkelig major ved Garden, 1763 virkelig oberstløjtnant ved oldenborgske Kyrasserregiment i Holsten. Da dette opløstes 1767, blev Kaas sat på ventepenge, forfremmedes 1773 til
generalmajor og afskedigedes 1781 med generalløjtnants karakter. Han døde 11. februar 1788 i Itzehoe.

Gift 25. august 1766 med Maximiliane Dorothea Juliane von Schomburg (Schaumburg) (25. august 1746 – 17. februar 1795), datter af konferensråd Bernhard Leopold Volkmar von Schomburg til Mehlbek, præsident i Altona.

Kilder 
 H.W. Harbou, "Johan Rantzau Kaas", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Personalhistorisk Tidsskrift, V, 287.

Johan Rantzau
Generalløjtnanter fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kavaleriofficerer fra Danmark
Courtoisie

Courtoisie (fransk for "høflighed") er inden for heraldikken den skik at man i visse sammenhænge spejlvender et våben, så det vender front mod et andet våben eller eksempelvis alteret i en kirke.

Eftersom figurerne i et våben ofte er rettet mod heraldisk højre, vil to våbener sat ved siden af hinanden (for eksempel i et alliancevåben) let kunne give indtryk af at det ene er bag det andet. For at undgå dette, spejlvender man det ene våben, så de begge vender mod midten (og dermed mod hinanden). 

Et tilsvarende fænomen ses på køretøjer, hvor et våben på køretøjets højre side vendes, så det vender fremad i køreretningen.

Heraldik
Wolfgang Kaas

Wolfgang Kaas (døbt 10. april 1724 i Korsør – 15. april 1778 i København) var en dansk søofficer.

Han var af Mur-Kaasernes slægt og søn af kaptajnløjtnant i Marinen Ahasverus Kaas (15. november 1693 – 5. marts 1744) og Anne Birgitte f. Scheen (1696 – 17. maj 1765), blev født 1724 (døbt 10. april), blev sekondløjtnant i Marinen 1743, premierløjtnant 1746, viceekvipagemester ved Holmen 1749, virkelig ekvipagemester på Nyholm 1751, kaptajnløjtnant 1754, året efter interimshavnemester og medlem af Havnerådet samt medlem af Konstruktionskommissionen, 1758 kaptajn. Samme år overtog han som ældste ekvipagemester opsynet med Dokken; 1762 og 1763 var han udkommanderet med linjeskibe; 1765 fik han tilsyn med havnens opmudringsvæsen og blev medlem af en kommission angående Tøjhusets adskillelse fra Landetaten. 1767 avancerede han til kommandørkaptajn og ansattes året efter i den vigtige stilling som Holmens chef. Efter hans fætter, schoutbynacht Frederik Christian Kaas' uheldige ekspedition til Algier foranledigede Struensee ham afsat fra denne post, fordi han havde været forsømmelig med udrustningen af de medgivne bombarderfartøjer.

1774 og 1775 bestyrede Kaas, som 1769 var blevet kommandør, derefter som interimschef værftet ved Frederiksværn, men da hans modstander gehejmeråd og admiral Hans Henrik Rømeling 1775 var død, og Kaas' stedfortræder, kontreadmiral Frederik Reiersen, var blevet afskediget, blev Kaas på ny udnævnt til Holmens chef 1776, hvilken stilling han med dygtighed vedblev at beklæde til sin død, 15. april 1778. Året forinden var han blevet forfremmet til kontreadmiral.

Kaas var gift 2 gange: 1. gang (1753) med Anne Marie f. Larsen (1734 – april 1760); 2. (1761) med Frederikke Amalie f. Hagen (1743 – februar 1831), datter af apoteker i København Bernhard Hagen (1696-1747) og Anne Margrethe f. Cøllner (1714-1748).

Han er begravet i Holmens Kirke. Der findes et portrætmaleri på Frederiksborgmuseet.

Kilder 
 C. With, "Wolfgang Kaas", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Admiraler fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Wolfgang
Personer fra Korsør
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Naltjik

Naltjik (, ; kabardinsk: Налшык, balkarisk: Нальчик) er hovedstaden i Republikken Kabardino-Balkarien i Den Russiske Føderation. Byen ligger på 550 moh. på nordskråningerne af Kaukasus-bjergene, omkring 1.400 km sydøst for Moskva. Naltjik har  indbyggere.

Historie 

Naltjik-området var beboet af indfødte balkarer og kabardinere siden , men nutidens by stammer fra tidligt i 1800-tallet, da det ekspanderende russiske kejserrige byggede et fort i 1818. En militær bosættelse blev grundlagt i 1838. Naltsjik forblev af relativt lille betydning til efter den russiske revolution, da den i 1921 fik bystatus, og blev administrativt center for Den kabardinske autonome oblast.

Under anden verdenskrig var Naltjik okkuperet af Nazityskland fra 28. oktober 1942 til 3. januar 1943. Byen blev stærkt beskadiget under besættelsen.

Befolkningsudvikling 

Note: Data fra folketællingenn

Økonomi 

Naltjik er en forvaltningsby og det politiske og kulturelle center i Republikken Kabardino-Balkaria. Den er samtidigt et vigtigt industrielt center i republikken, med virksomheder indenfor metallurgi, letindustri, produktion af bygningsmaterialer og maskiner. Byen er et kendt kursted på grund af sine varme kilder og klare bjergluft.

Sport 
 Spartak Naltjik fodboldlkub;
 Spartak stadion

Galleri

Uddannelse 
Naltsjik har følgende højere uddannelsesinstitutioner:
 Kabardino-Balkarias statlige universitet
 Kabardino-Balkarias forretningsinstitut
 Det nord-kaukasiske statlige kunstinstitut
 Kabardino-Balkarias statlige jordbrugsakademi.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Information om Naltsjik 
 Kort over Naltsjik  

Byer i Kabardino-Balkarien
Frederik Reiersen

Frederik Reiersen (født 24. marts 1715, død 7. september 1784 i Helsingør) var en dansk søofficer, bror til præsten Andreas Reiersen.

Han blev sekondløjtnant i Flåden 1737, premierløjtnant 1740, kaptajnløjtnant 1746, kaptajn 1753, kommandørkaptajn 1763, kommandør 1766 og schoutbynacht 1770.

1739 rejste han udenlands for at studere takkelvæsen og ansattes ved sin hjemkomst ved dette. 1743 overtog han takkelmesterforretningerne, som han bestyrede indtil 1766. Sidstnævnte år betroedes ham embedet som Holmens chef. Da marinebestyrelsen imidlertid 1767 gled ud af den duelige Frederik Danneskiold-Samsøes hænder, fulgte en yderst urolig og systemløs periode under Christian Conrad Danneskiold-Laurvig og Hans Henrik Rømeling, i hvis dispositioner Struensee ofte greb ind på den mest forstyrrende måde, og under hvilken Reiersen ikke færre end 3 gange afsattes og genindsattes i embedet. Han var således Holmens chef først fra 1766-68, dernæst 1770-71 og til sidst fra 1772 til sin endelige afgang fra tjenesten 1776. Christian Molbech giver ham det bedste skudsmål for dygtighed og retsindighed. Reiersen benyttedes også meget i forskellige kommissioner; han afgik som nævnt i marts 1776, bosatte sig senere (1782) i Helsingør og døde der 7. september 1784.

15. november 1752 havde han ægtet Bolette Christine Wium (1732 – 14. maj 1764).

Kilder 
  Biografi af C. With

Admiraler fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Frederik
5 raske piger

5 raske piger er en dansk komediefilm fra 1933 instrueret af A.W. Sandberg og med Karina Bell.

Manuskript er af Paul Sarauw og Svend Rindom.

Handling 
De fem søstre Annie, Karin, Grace, Irene og Maud er født og opvokset i Amerika, men deres moder, som nu er død, var dansk. Da hun i sin tid rejste bort med en musiker og giftede sig med ham, betragtede familien - en af landets mest ansete godsejerslægter - det som en skandale. Moderen har bedt døtrene om at opsøge broderen på godset i Danmark, og snart kommer den helt store invasion af piger.

Medvirkende 
 Karina Bell som Annie From
 Marguerite Viby som Karin From
 Tove Wallenstrøm som Grace From
 Nanna Stenersen som Irene From
 Vesla Stenersen som Maud From
 Frederik Jensen som Steen
 Jonna Neiiendam som Agatha Steen
 Albrecht Schmidt
 Erling Schroeder som Jørgen Steen
 Angelo Bruun som Sigurd
 Eigil Reimers som Knud
 Helmuth Larsen som Richard
 Per Gundmann som Willy
 Arthur Jensen som Pjevs
 Carl Fisher som Jeppe
 Holger-Madsen
 Bjarne Forchhammer som Frantz
 Bjørn Spiro som en Påtrængende mand
 Kai Ewans
 Carl Fischer som Jeppe
 Leo Mathisen
 Poul Reichhardt som en Mand der bærer køje

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Komediefilm fra Danmark
Sort-hvide film fra Danmark
Danske film fra 1933
Film instrueret af A.W. Sandberg
Ungdomsfilm fra Danmark
Dansksprogede film
Almindelig hvidmos

 
Almindelig hvidmos (Leucobryum glaucum) er en mosart, der danner kompakte puder på op til en halv meters højde på morbund i skove. Almindelig hvidmos er på Habitatdirektivets bilag V.

Beskrivelse 
Almindelig hvidmos danner hvidlige til lyst blågrønne, tætte puder eller mere løse tuer. bladene sidder tæt, og de er oprette, lancetformede og oprullede til næsten rørformede, og de ændres kun lidt ved udtørring. De meget sjældne sporehuse er asymmetriske og furede ved udstørring. Sporerne er gullige eller brune og næsten glatte til svagt vortede.

I Danmark er planten næsten altid steril og sporehuse er meget sjældne. Men bladene i toppen knækker let af og kan vokse ud til nye planter. Ved kønnet formering derimod (som forekommer meget sjældent hos alm. hvidmos) vokser dværgagtige hanplanter på bladene af hunplanterne eller i den tætte rhizoidfilt. Efter befrugtningen dannes oprette stilke (seta) med sporehuse.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,15 x 0,50 m (1 x 2 cm/år).

Hjemsted 

Almindelig hvidmos er naturligt udbredt i Østasien, Nord- og Mellemamerika samt Europa. Den vokser på sure og fugtige eller våde steder, hvor jorden består af førne eller morr. Derfor findes den oftest i nåleskove, moser og på klippesider eller døde træer.

I Danmark er den ret udbredt, men ses især i Nordsjælland og Nord- og Vestjylland.

I Ulkestrup Lyng, som er en del af Åmosen ved Tissø i Vestsjælland findes arten på højmose sammen med bl.a. dunbirk, femradet ulvefod, gråpil, mosebølle, rødgran, skovarve, stilkeg, stor fladstjerne, tuekæruld og tyttebær

Note

Kilder 
 Christiansen, M. Skytte. Flora i farver 2. Sporeplanter, 1978, Politikens Forlag, .
 Hallingbäck, Tomas: Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. (AJ 6-23), Bladmossor: Sköldmossor – blåmossor. Bryophyta: Buxbaumia – Leucobryum, 2006, .

Eksterne henvisninger 

Stedsegrønne
Skovbundsplanter
Hvidmos-familien
CNO-cyklus

I stjerner, som er mere massive end ca. 0,8 solmasser, er kernetemperaturen så høj, at der kan produceres helium i en cyklus af atomare kernefusioner med kulstof, kvælstof og ilt som katalysatorer, den såkaldte CNO-cyklus – Carbon-Nitrogen-Oxygen cyklus.

CNO-cyklussen blev foreslået af Hans Bethe i 1938, kun 6 år efter opdagelsen af neutronen.

Eftersom CNO-cyklussen er meget temperaturafhængig, udgør den en lille del af den samlede energiproduktion i de lette stjerner, men dens betydning vokser eksponentielt med øget stjernemasse.

Miljø for CNO-cyklus
(text kommer senere)

Model for betegnelser ved atomer: AZx hvor A er atommasse, Z er antal protoner og x er det kemiske symbol.

CNO-I 
CNO-I cyklus har, i lighed med de andre CNO cykler, sit navn, fordi de starter og slutter med samme grundstof, efter at have omdannet fire brintatomer til et heliumatom.

CNO cyklus I forløber fra start til slut således: 126C→137N→136C→147N→158O→157N→126C 

hvor e+ er en positron, γ er en foton, νe er en elektronneutrino, isotoper af hhv. H = Brint (Hydrogen), He = Helium, C = Kulstof (Carbon), N = Kvælstof (nitrogen), O = Ilt (Oxygen) og F = Fluor. Energien frigjort ved denne reaktion er af størrelsesordenen millioner af elektronvolt, der kun er en lille energimængde, men til gengæld sker der et enormt antal reaktioner sideløbende.

CNO-II 

CNO-II forekommer i kun 0.04% af CNO-cyklerne og foregår i kernen på stjerner, som er mere massive end ca. 0,8 solmasser.

CNO cyklus II forløber fra start til slut således: 157N→168O→179F→178O→147N→158O→157N:

CNO-III 

CNO-III forekommer næsten udelukkende i massive stjerner. Den har udgangspunkt i en variant af en af fusionerne i CNO-II, nemlig når 178O + 11H producerer 189Fluor i stedet for 147Kvælstof (N).

CNO cyklus III forløber fra start til slut således: 178O→189F→188O→157N→168O→179F→178O.

CNO-IV 

CNO-IV forekommer også næsten udelukkende i massive stjerner. Den har udgangspunkt i en variant af en af fusionerne i CNO-III, nemlig når 188O + 11H producerer 199Fluor i stedet for 157Kvælstof.

CNO cyklus IV forløber fra start til slut således: 199F→168O→179F→178O→189F→188O→199F.

Højtemperatur CNO cykler

HCNO-I 
HCNO cyklus I forløber fra start til slut således: 126C→137N→148O→147N→158O→157N→126C:

HCNO-II 

HCNO cyklus II forløber fra start til slut således: 157N→168O→179F→1810Ne→189F→158O→157N:

HCNO-III 
HCNO cyklus III forløber fra start til slut således: 189F→1910Ne→199F→168O→179F→1810Ne→189F:

Referencer 

Kernefusion
Astrofysik
Baksan (by)

Baksan (russisk: Бакса́н) er en by i Republikken Kabardino-Balkaria i Rusland. Den ligger ved floden Baksan, omkring 20 km nord for republikkens hovedstad Naltsjik. Baksan havde i 2009 58.258 indbyggere, og et areal på 176 km². Den ligger i en højde af 450 moh.

Byen bliver første gang nævnt i 1748. Den fik status som bymæssig bosættelse i 1964, og bystatus i 1967.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i Kabardino-Balkarien
Baksan (flod)

Baksan, også kendt som Azau (russisk: Баксан, Азау) er en flod i republikken Kabardino-Balkaria i Rusland. Den er en biflod til Malka fra højre (i Tereks afvandingsområde). Baksan er 173 km lang, med et afvandingsområde på 6.800 km². Floden har sit udspring ved isbræerne på Elbrus, og har en højdeforskel fra kilder til udmunding på ca. 2.620 m.

Ved Baksanfloden ligger byerne Tyrnyauz og Baksan.

Floder i republikken Kabardino-Balkarien
Baksan

Baksan kanhave flere betydninger:

 Baksan (by), er en by i den russiske republik Kabardino-Balkaria.
 Baksan (flod), er en flod i samme område.
Hans Henrik Rømeling

Hans Henrik Rømeling er navnet på flere personer:

 Hans Henrik Rømeling (statsminister) (1707-1775) – dansk admiral og gehejmestatsminister
 Hans Henrik Rømeling (1747-1814) – dansk søofficer, kaptajn
 Hans Henrik Rømeling (officer) (1770-1840) – dansk officer
Majskij

Majskij (russisk: Ма́йский) er en by i Republikken Kabardino-Balkaria i Rusland. Den ligger omkring 40 km nordøst for republikkens hovedstad Naltsjik. Den har et areal på 7 km², og en befolkning på 27.301 mennesker (2009), og ligger i en højde på 210 moh.

Den russiske militære udpost Prisjib blev grundlagt på stedet i 1819. Den blev omorganiseret til stanitsaen Prisjibskaja i 1829. I 1875 blev jernbanestationen Kotljarevskaja bygget tre kilometer syd for stanitsaen, og i 1888 dannede der sig en bosættelse omkring den. I 1920 blev bosættelsens navn ændret til Prisjibskij, og i 1925 til Majskij. I 1959 blev bosættelsen og stanitsaen slået sammen til den bymæssig bosættelse Majskij. Bystatus blev tildelt i 1965.

Referencer 

Byer i Kabardino-Balkarien
Bjørn Ulfeldt

Bjørn Ulfeldt (20. august 1615 på Råbelöv slot – 9. august 1656 på Tersløsegård) var en dansk adelsmand, lensmand og officer.

Bjørn Ulfeldt var søn af rigsråd Christoffer Ulfeldt og Maren Ovesdatter Urup. I sin barndom var han svagelig, hvorfor han mod traditionen blev optugtet hjemme. I 1629 kom han dog på Sorø Akademi, indtil han 1632 sammen med den yngre broder Ebbe rejste udenlands til Holland, hvor de studerede i Leiden. Sidenhen gik rejsen videre til Frankrig, hvor de navnlig gjorde et længere ophold i Poitiers.
Efter sin hjemkomst tjente han fra 1635-38 som hofjunker, blev 1639 kornet og 1640 løjtnant ved ved det hallandske kompagni. Under Torstensson-krigen var han en tid som kommandant i Laholm indtil den fåtallige besætning overgav sig mod at få fri afmarch. Herefter tjente han med et af ham selv hvervet kompagni. 1647 blev han ritmester ved et af adelens kompagnier på Sjælland. I 1649 fik han Helsingborg Slot i forlening, men ombyttede dette året efter med Lyse Kloster i Norge, som han beholdt til sin død. Kort før sin død var han blevet beskikket til landkommissær i Skåne.
Bjørn Ulfeldt døde af småkopper.

Bjørn Ulfeldt var en ganske rig godsejer. Fra sin familie havde han gårdene Råbelöv slot, Møllerød, Arridslev og Ovesholm. Gennem sit første ægteskab med Margrethe Ottesdatter Brahe var han desuden arving til gårdene Terløsegård, Næsbyholm og det halve af Bratskov. Da hun døde 1648, ægtede han 1. juli 1655 den kun 15-årige Margrethe Iversdatter Krabbe. Hun blev sidenhen gift med Erik Rosenkrantz til Rosenholm.

Danskere i 1600-tallet
Godsejere fra Skåne
Godsejere fra Danmark
Lensmænd fra Danmark
Kavaleriofficerer fra Danmark
Bjørn
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Ulrik Christian Kaas

Ulrik Christian Kaas (født 21. april 1729 i København, død 22. marts 1808 sammesteds) var en dansk søofficer, bror til Frederik Christian Kaas.

Han var søn af admiral Ulrik Kaas, blev 1749 sekondløjtnant i Marinen, 1755 premierløjtnant, 1758 kaptajnløjtnant, 1763 kaptajn, 1770 kommandørkaptajn, 1781 kommandør, 1790 kontreadmiral, 1797 viceadmiral og 1804 virkelig admiral. 1771 udnævntes han derhos til generaladjudant og 1780 til kammerherre. 1801 blev han hvid ridder.

1760 ansattes Kaas som interimsekvipagemester ved Dokken, men havde samtidig med denne stilling en del udkommandoer som fregatchef indtil 1765, bl.a. til Dansk Vestindien 1755-56, til Middelhavet 1759 og 1760, derefter i nogle år vagtskibschef og 1764 og 1765 chef for fregatten Hvide Ørn som kadetskib.

Han deltog 1770 som chef for linjeskibet Mars i  schoutbynacht F.C. Kaas' mislykkede togt til Algier og 1773 i sammes togt til Østersøen som chef for linjeskibet Ebenezer. Efter en del andre togter udsendtes Kaas 1779 som chef for linjeskibet Holsten til Kap for der fra at konvojere hjemadvendende ostindie- og kinafarere samt for at afgive forstærkningsmandskab til de danske kolonier i Guinea, som hollænderne dengang havde fortrædiget. På denne rejse døde 84 mand af besætningen af skørbug og blodgang, i hvilken anledning man efter skibets hjemkomst lod anstille undersøgelser af Kaas' forhold. Følgen af disse blev, at han frikendtes for skyld, men at besætningernes behandling og bespisning herefter væsentlig forbedredes. 1778, da kommandør Gerhard Christopher von Walterstorff overtog stillingen som Holmens chef, ansattes Kaas i hans sted som virkelig ekvipagemester på Nyholm og blev samtidig kommitteret i Konstruktionskommissionen. Efter nok en udkommando i 1782 overtog han 1788 kommandoen over sødefensionen på Københavns Red, men aftrådte kort efter igen fra dette hverv for at blive kommandant på Toldboden, i hvilken stilling han forblev indtil sin død, 22. marts 1808.

Kaas blev 6. oktober 1768 i Ormslev Kirke gift med Frederikke Amalie Charisius (29. december 1749 – 18. marts 1828), datter af konferensråd Constantin August Charisius og søster til broderen F.C. Kaas' hustru.

Han er begravet i Holmens Kirke.

Kaas er portrætteret på Wilhelm von Haffners gruppebillede fra appartementet på Christiansborg 1781 (Rosenborg Slot). Maleriet af Peder Als, som tidligere er blevet angivet til at forestille Kaas, er i virkeligheden et portræt af broderen F.C. Kaas.

Kilder 
 C. With, "Ulrik Christian Kaas", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Ulrik Christian
Admiraler fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Personer fra København
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Nartkala

Nartkala (russisk: Нарткала) er en by i Republikken Kabardino-Balkaria i Rusland. Den ligger 25 km nordøst for Naltsjik. Den har et areal på 5 km² og  indbyggere, og ligger i en højde på 290 moh.

Den blev grundlagt i 1913 som jernbanestationen Doksjukino. Bystatus blev opnået i 1955. I 1967 blev navnet ændret til Nartkala.

Referencer 

Byer i Kabardino-Balkarien
Prokhladnyj

Prokhladnyj () er en by i Republikken Kabardino-Balkaria i Rusland. Den ligger ved floden Malka, omkring 40 km nordøst for republikkens hovedstad Naltsjik, og 150 km nordøst for bjerget Elbrus i Kaukasus. Den har et areal på 29 km², og en befolkning på  mennesker og ligger i en højde af 200 moh. 

Den blev grundlagt i 1765, og fik bystatus i 1937.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Byer i Kabardino-Balkarien
Malka

Malka (russisk: Малка), også kaldt Balyksu (russisk: Балыксу) er en flod i republikken Kabardino-Balkaria i Rusland. Den er en biflod til Terek fra venstre, og er 210 km lang, med et afvandingsområde på 10.000 km², og en højdeforskel fra kilder til udløb på ca. 2.240 m. Malka har sine kilder i isbræerne, på nordsiden af Elbrus, i Kaukasus, ca. 13 km nordøst for toppen. Den største biflod er Baksan. Byen Prokhladnyj ligger ved Malka.

Floder i republikken Kabardino-Balkarien
Ulrik Kaas

Ulrik Kaas (1677 – 28. december 1746 på Sandviggård ved Hillerød) var en dansk søofficer og stiftamtmand.

Han var af Mur-Kaasernes slægt, søn af amtmand over Lundenæs og Bøvling Amter Jørgen Grubbe Kaas (1643-1711) og Birgitte Sophie Sehested (1643-1721), blev født i sommeren 1677, indtrådte som lærling i Marinen 1690, var først ansat under Niels Juel, senere et års tid med broderen Jens Juel i Sverige. 1695 gjorde han et togt til Frankrig med Ivar Huitfeldt, var derefter i Middelhavet med kommandør Bjørn og overgik efter sin hjemkomst i hollandsk tjeneste, hvor han 1696-1700 i orlogs-, kaper- og koffardiskibe som matros, underofficer og styrmand uddannede sig grundig til praktisk sømand. 1697 avancerede han til underløjtnant, 2 år senere til premierløjtnant, ved hjemkomsten 1700 forfremmedes han til kaptajnløjtnant; som sådan gjorde han nogle togter, bl.a. med kongen til Norge (1704), og blev 1708 kaptajn. 1705-09 var han på indrullering i Jylland, året efter sendtes han til Holland for at hverve; han havde held med sin ekspedition, men måtte døje mange farer og genvordigheder, da hollænderne havde forbudt fremmede at antage søfolk.

1710 deltog Kaas som chef for orlogsskibet Prins Carl i slaget i Køge Bugt. I de påfølgende krigsår var Kaas bestandig skibschef og lige så anset som heldig. 1715 forfremmedes han til schoutbynacht (efter 1710 at være blevet kommandørkaptajn og 1711 kommandør) og var samme år med sin svoger, admiral Peter Raben i slag med svenskerne ved Jasmund. Ifølge Riegels skal han her forgæves have opfordret sin chef til at benytte sejren; ud på vinteren holdt han med en mindre eskadre Østersøen ryddelig og kom først hjem efter nytår. Det påfølgende forår gik han atter til søs, stødte i tåge på en langt overlegen svensk styrke under Daniel Jacob Wilster og måtte flygte; ved en lige så dristig som dygtig udført retræte inden om grundene ved Falsterbo undslap han sine forfølgere og kom vel beholden til Sundet. 1718 blev han viceadmiral. 1723-26 var han indrulleringschef i Jylland. I en indberetning, som den i russisk tjeneste overtrådte Wilster giver om forholdene i den danske marine, betegner han Kaas som en af dennes dygtigste officerer ("Kaas est sur tous les autres mon héros").

1732 fik Kaas – rimeligvis ved intriger af admiral Andreas Rosenpalm – afsked med titel som admiral og ansattes som stiftamtmand i Bergen, hvor han forblev indtil 1737, da han flyttede til gården Sandvig ved Frederiksborg; her boede han med svækket helbred og knuget af næringssorger hos sin talrige familie, hvem han foregik med det smukkeste eksempel på mandig og tålmodig karakter, indtil sin død, 28. december 1746.

Kaas var gift 2 gange: 1. gang (1715) med Karen Sophie f. Rubring (død 1724); 2. gang (1726) med Mette f. Matthisen (f. 1694 d. 1770), datter af klokker Søren Matthisen (1653-1740) og Maren Nielsdatter Banner (død 1719) og enke efter major Eberlin. Han var far til Frederik Christian og Ulrik Christian Kaas.

Han er begravet i Nørre Herlev Kirke, Hillerød.

Kilder 

 
 
 

Ulrik
Admiraler fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Amtmænd fra Norge
Personer i Den Store Nordiske Krig fra Danmark-Norge
Danskere i 1600-tallet