kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Max Lorenz

Max Lorenz (født 19. august 1939 i Bremen, Tyskland) er en tidligere tysk fodboldspiller (midtbane).

Han spillede i ni sæsoner hos Werder Bremen, hvorefter han var tilknyttet Eintrahct Braunschweig i de sidste år af karrieren. Med Werder var han med til at vinde både det tyske mesterskab og DFB-Pokalen.

Lorenz spillede desuden 19 kampe og scorede ét mål for Vesttysklands landshold. Han var en del af de vesttyske hold der vandt sølv ved VM i 1966 i England og bronze ved VM i 1970 i Mexico. Hans enlige landsholdsscoring faldt 21. maj 1969 i en VM-kvalifikationskamp mod Cypern.

Titler 
Bundesligaen
 1961 med Werder Bremen

DFB-Pokal
 1965 med Werder Bremen

Referencer 

Fodboldspillere fra Tyskland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1966
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1970
Fodboldspillere fra Werder Bremen
Fodboldspillere fra Eintracht Braunschweig
Personer fra Bremen
Axel Reedtz-Thott (politiker)

Axel Gustav Tage lensbaron Reedtz-Thott (20. juni 1920 i Viby J – 29. december 1973) var en dansk politiker.

Han var søn af Tage Reedtz-Thott, blev student fra Herlufsholm 1939 og tog filosofikum 1940, blev uddannet ved landvæsen og skovbrug, kornet 1943 og løjtnant i Livgarden 1945. Han tog afgangseksamen fra Handelshøjskolen i København (HA) 1946 og blev ansat i Udenrigsministeriet samme år, blev attaché ved gesandtskabet i Ottawa 1946 og handelssekretær ved generalkonsulatet i New York 1947 samt attaché ved ambassaden i Washington D.C. 1948.

Han arvede Gavnø gods allerede 1927, men overtog først godset 1945 og forestod den daglige ledelse af dette fra 1949, tillige direktør for A/S Hessiccator fra 1956. Han var hofjægermester.

Fra 1953 til 1964 var han medlem af Folketinget for Det konservative Folkeparti, valgt i Næstvedkredsen.

Han blev gift 4. maj 1951 med Susanne Tholstrup (født 25. januar 1929), datter af direktør Henrik Tholstrup, og var far til Otto Reedtz-Thott.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1957

Eksterne henvisninger 
 

Axel 2
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Tidligere folketingsmedlemmer fra Det Konservative Folkeparti
Folketingsmedlemmer i 1950'erne
Folketingsmedlemmer i 1960'erne
Diplomater fra Danmark
Officerer fra Danmark
Lensbaroner fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Hofjægermestre fra Danmark
Johan Storm Munch

Johan Storm Munch (født 31. august 1778 i Våge præstegård, død 26. januar 1832 i Kristiansand) var en norsk forfatter og gejstlig. Han var fætter til Jacob Munch og farbror til Peter Andreas Munch.

Som feltpræst fulgte han prins Christian August under felttoget 1808, blev 1813 sognepræst til Sande i Jarlsberg og 1817 slotspræst på Akershus, 1823 biskop i Kristiansand.

I Fjeldblomster (1813) samledes de bedste af hans digte. Han udgav 1816—20 fjerdingårsskriftet Saga, i hvis 3 bind han offentliggjorde en del sagaoversættelser samt de i norsk sproghistorie mærkelige lister over ord i folkesproget sammenstillede med de tilsvarende i oldsproget.

Det 1825 offentliggjorde skuespil Præsten i Hallingdal eller Hævnen røber forfatterens bristende evne til at træde i de af ham til dels oversatte mestres (Racines og Schillers) fodspor.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 
 Johan Storm Munch - nbl.snl.no 
 Johan Storm Munch - finnholbek.dk 
 Slekten Munch - andreasmunch.blogspot.dk 

Biskopper fra Norge
Digtere fra Norge
Dramatikere fra Norge
Dansksprogede forfattere fra Norge
Modtagere af Nordstjerneordenen
Nordmænd i 1700-tallet
Nordmænd i 1800-tallet
Våge

Våge har flere betydninger
 En rovfugl i høgefamilien tilhørende bl.a. slægten ægte våger
 En tidligere brugt stavemåde for den norske by Vågå
 Åbning i et isdækket vandområde
Klaus-Dieter Sieloff

Klaus-Dieter Sieloff (27. februar 1942 i Tilsit, Tyskland (nu Rusland) – 13. december 2011 i Stuttgart, Tyskland) var en tysk fodboldspiller (forsvarer).

Han startede sin karriere med ni år hos VfB Stuttgart, hvis andethold han også var tilknyttet. Herefter rejste han til den daværende storklub Borussia Mönchengladbach hvor han tilbragte fem år, inden han afsluttede karrieren med to år hos Alemannia Aachen. Med Gladbach var han med til at blive tysk mester i både 1970 og 1971. I 1973 hjalp han desuden klubben til triumf i DFB-Pokalturneringen, ligesom klubben samme år nåede finalen i UEFA Cuppen.

Sieloff spillede desuden 14 kampe og scorede fem mål for Vesttysklands landshold. Han var en del af det vesttyske hold der vandt sølv ved VM i 1966 i England og bronze ved VM i 1970 i Mexico. Han var dog ikke på banen i nogen af turneringerne, men fungerede udelukkende som reserve.

Titler 
Bundesligaen
 1970 og 1971 med Borussia Mönchengladbach

DFB-Pokal
 1973 med Borussia Mönchengladbach

Referencer 

Fodboldspillere fra Tyskland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1966
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1970
Fodboldspillere fra VfB Stuttgart
Fodboldspillere fra Borussia Mönchengladbach
Fodboldspillere fra Alemannia Aachen
Personer fra Königsberg
Niederwalddenkmal

Niederwalddenkmal er et monument i Niederwald Landskabspark ved Rüdesheim am Rhein i Hessen i Tyskland.

Historie 
Monumentet blev rejst for at markere tilblivelsen/samlingen af Det tyske Rige efter den fransk-preussiske krig. Grundstenen blev lagt den 16. september 1871 af Tysklands Kejser Wilhelm I. Billedhugger var Johannes Schilling og arkitekt var Karl Weisbach. Det 38 meter høje monument blev afsløret den 28. september 1883.

Skulpturerne 
Den centrale figur er 10,5 meter høj og er en personifikation af Moder Germania. Hun holder den tyske kejserkrone i sin højre hånd og kejserrigets sværd i sin venstre .
Under Germania er et stort relief, som viser kejser Wilhelm I til hest foran officerer og soldater på vagt ved Rhinen.

På monumentets venstre side er en fredsstatue, krigsstatuen er til højre.

Billeder af skulpturerne

Placering 
Niederwald er en høj bakkekam på Rhinens højre bred, højt over Rüdesheim og overfor Bingen am Rhein. Højdedraget er det sydvestlige hjørne af Taunusbjergene. Bakken er skovklædt med løvtræer, hovedsageligt eg og birk. Skråningerne er bevokset med vin til hvidvin.

Turisme 
Turister kan besøge Niederwalddenkmal via svævebanen Seilbahn Rüdesheim (lukkede gondoler). Svævebanen afgår midt i Rüdesheim. Der kører et lille turisttog, som det ligeledes er muligt at benytte. Og endelig er der vandrestier op gennem vinmarkerne over Rüdesheim.

Billedgalleri

Eksterne henvisninger 

Niederwalddenkmals officielle hjemmeside 

Monumenter i Tyskland
Hessen
Tage Reedtz-Thott (officer)

Tage Rudolph baron Reedtz-Thott (20. august 1886 i Skellerup Sogn – 27. oktober 1971) var en dansk officer og hofjægermester, far til Axel Reedtz-Thott

Han var søn af hofjægermester, baron Axel Reedtz-Thott og hustru Sofie Magdalene f. baronesse Berner-Schilden-Holsten, blev student fra Odense Katedralskole, premierløjtnant i rytteriet 1909, ved 4. dragonregiment til 1912, ved Gardehusarregimentet til 1919, ritmester 1919, chef for 3. dragonregiments 2. eskadron til 1923, ritmester af reserven i Gardehusarregimentet 1923, af forstærkningen 1935, oberstløjtnant 1940 og tog afsked 1946. Han blev forpagter af Strandegård ved Faxe 1926.

Han var formand for bestyrelsen for Dansk Skovindustri og medlem af tilsynsrådet for Sparekassen for Præstø og Omegn. Han var Ridder af Dannebrog og Dannebrogsmand.

Han blev gift 8. august 1918 med Else baronesse Wedell-Neergaard (9. juni 1897 – 20. august 1961 på Strandegård), datter af kammerherre, hofjægermester, baron Joachim Wedell-Neergaard og hustru Henny f. komtesse Moltke.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1957

Eksterne henvisninger 
 

 Skellerup Sogn (KM), 1851-1890, Tage Rudolf Reedtz Thott, Opsl. 61, Nr. 11 - Arkivalier Online

Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Kavaleriofficerer fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Danskere i 1900-tallet
Tage 2
Baroner fra Danmark
Hofjægermestre fra Danmark
Den nye lensmannen

Den nye lensmannen er en norsk film fra 1926. Det er Leif Sinding som har instrueret den. I hovedrollerne er Haakon Hjelde, Anna-Brita Ryding, Ulf Selmer og Einar Rose.

Handling
Lensmanden i Den nye lensmannen er en tater i forklædning som lurer både klokker og penge fra landsbybeboernet. Han er imidlertid ikke uden gode egenskaber, eftersom han tager lensmandens rolle i den gode sags tjeneste, nemlig for at sørge for at to unge elskende får hinanden.

En scene kaldt Huldreomfavnelsen blev klippet væk i censuren.

Medvirkendee
Haakon Hjelde - Franz Joseph, en tater 
Anna-Brita Ryding - Ragnhild 
Ulf Selmer - Knut Øverbø, en storkakse 
Einar Rose - Per Storflaten 
Martin Linge - Ola
Ragnvald Wingar - Jens Brødlaus  
Marie Hedemark - Hans kone 
Mally Haaland - Signors, deres datter 
Ranveig Aasgaard - Marit, tjenestepige 
Ellen Astrup - En nymfe 
Helga Rydland - En kvinde
Robert Sperati - Haugkallen
Ellen Sinding - Danser 
Maina Claes - Danser

Eksterne henvisninger 
 

Norske film fra 1926
Stumfilm fra Norge
Film i sort-hvid
Komediefilm fra Norge
Kriminalfilm fra Norge
Dramafilm fra Norge
Peter Dietrich

Peter Dietrich (født 6. marts 1944 i Neu-Isenburg, Tyskland) er en tidligere tysk fodboldspiller (midtbane).

Han spillede primært for Borussia Mönchengladbach og Werder Bremen, som han samlet repræsenterede i næsten 200 Bundesliga-kampe. Med Gladbach var han med til at vinde det tyske mesterskab i både 1970 og 1971.

Dietrich var desuden en del af det vesttyske landshold der vandt bronze ved VM i 1970 i Mexico. Han var dog ikke på banen i turneringen. Han spillede kun én kamp for landsholdet. Det var en træningskamp op til den pågældende VM-slutrunde.

Titler 
Bundesligaen
 1970 og 1971 med Borussia Mönchengladbach

Referencer 

Fodboldspillere fra Tyskland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1970
Fodboldspillere fra Rot-Weiss Essen
Fodboldspillere fra Borussia Mönchengladbach
Fodboldspillere fra Werder Bremen
Johann Friedrich Reichardt

Johann Friedrich Reichardt (født 25. november 1752, død 27. juni 1814) var en tysk komponist og musikforfatter.

Reichardt studerede filosofi og musik og tilbragte flere ungdomsår på rejser, først i Tyskland,
senere i Frankrig, Italien, Østerrig og England; sine indtryk og erfaringer nedlagde han i de vidt kendte skrifter, til hvilke hans navn nu først og fremmest er knyttet: Briefe eines aufmerksamen Reisenden, die Musik betreffend
(1774—76), Vertraute Briefe über Frankreich (1792—93), Vertraute Briefe aus Paris (1804—05), Vertraute Briefe auf einer Reise nach Wien (1810; ny udgave 1915), skrifter, der, da Reichardt var en god iagttager og en intelligent og livfuld skribent, har interesse også ud over de behandlede musikalske emner (skildring af Napoleon med mere).

Fra 1775 var Reichardt kapelmester hos Frederik II af Preussen og forblev — trods de omhandlede længere orlovsrejser — i stillingen også hos Frederik Vilhelm II, ivrig virksom for operaens trivsel og blandt andet for indførelse af italienske sangkræfter. De i Paris indhøstede revolutionsideer havde påvirket Reichardt, og han lagde ikke skjul på denne sympati, hvilket gjorde ham stillingen vanskelig; efter endnu et par års orlov, der blandt andet tilbragtes i København, fik Reichardt da sin afsked 1794.

Han trak sig tilbage til sin ejendom i Giebichenstein, hvor han blev inspektør ved saltværkerne. Han fordrevs vel derfra af franskmændene og blev en tid lang påtvunget kapelmesterstillingen hos Jérôme Bonaparte i Kassel, besøgte Paris og Wien (hvor han var sammen med Beethoven, hvem nævnte stilling var tiltænkt efter Reichardt), men vendte tilbage til Giebichenstein og tilbragte sine sidste år der.

R., en begavet, men noget vanskelig og selvfølende Personlighed, spillede en vis
Rolle i Samtidens tyske Musikliv, uden at hans kompositoriske Begavelse dog var fremragende. Han var en Tid lang Ven med Goethe og
har komponeret en Række af dennes »Lieder«,
Romancer og Ballader (»Erlkönig« m.fl.), i alt
4 Bd, og disse hans Sange, der vandt stor
Udbredelse, har deres betydning i den tyske »Lied«’s
Historie som Forløbere for Franz Schubert.

Også Reichardts sangspil, af hvilke han skrev en hel række, har Værdi og historisk betydning; hans andre
Værker (Symfonier, Koncerter, Kammermusikværker m. m.) gik hurtig i Glemme. I Berlin var R. Udgiver af
forsk. musikalske Tidender, ligesom han skrev en interessant Selvbiografi.

Komponister fra Tyskland
Dirigenter fra Tyskland
Musikforskere fra Tyskland
Tyskere i 1700-tallet
Tyskere i 1800-tallet
Poul Hannover

Poul Hannover (29. september 1897 i København – 21. september 1988) var en dansk erhvervsleder, bror til Knud Hannover.

Han var søn af professor H.I. Hannover og hustru Laura f. Michaelsen, blev student fra Metropolitanskolen 1915 og cand. polyt. (maskiningeniørlinjen) 1921, var ingeniør i Danmark, Tyskland og Letland 1921-22, i Frankrig (Usines Renault) 1923-24, i USA (Detroit og New York) 1924-26. Han blev direktør i A/S Titan 1926, adm. direktør i 1932 og kortvarigt i Thrige-Titan A/S 1965-66.

Som jøde måtte han med sin familie flygte til Sverige i oktober 1943. 3. april 1945 meldte han sig til Den Danske Brigade, hvor han blev overført til Morterkompagniet. Også broderen Knud, hans kone Else samt Aage og Finn Hannover gik ind i Brigaden.

Han var medlem af bestyrelsen for A/S Jernkontoret til 1968, A/S Accumulator-Fabriken til 1974, F.E. Bording A/S, A/S De forenede Vagtselskaber, A/S Det danske Rengøringskompagni og A/S Niro; medlem af bestyrelsen for Foreningen af Fabrikanter i Jernindustrien i København 1938-63, for Pensionskassen for Værkstedsfunktionærer i Jernindustrien i Danmark, formand 1940-72, medlem af Industrirådet 1949-67, næstformand i bestyrelsen for Danmarks Tekniske Museum 1951-70. Han var Ridder af 1. grad af Dannebrog og bar flere udenlandske ordener.

Han blev gift 8. december 1929 med Inger Meyer (13. september 1909 i København – ), datter af overlæge, dr. med. Adolph H. Meyer og hustru Mathilde f. Goldschmidt (død 1937).

Kilder 

 Kraks Blå Bog 1974

Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Personer fra København
Riddere af 1. grad af Dannebrog
Medlemmer af Industrirådet
Danskere i 1900-tallet
Poul
Jøder fra Danmark
Fabrikanter fra Danmark
Den Danske Brigade
Fager er lien

Fager er lien er en norsk film fra 1925, som regnes som gået tabt. Filmen tilhører den national romantiske periode i 1920'erne.

Før filmen blev vist blev seks meter af filmen med dans klippet væk.

Eksterne henvisninger 
 

Norske film fra 1925
Stumfilm fra Norge
Film i sort-hvid
Romantiske film fra Norge
Dramafilm fra Norge
Hannover (slægt)

Hannover er en jødisk slægt, som indvandrede til København 1807 med Moses Abraham Hannover (1790-1834) fra Altona, hvor hans forfædre havde været bosat fra midten af det 17. århundrede. M.A. Hannover kom i handelslære hos Jacob Salomon Meyer og etablerede sig efter fem års læretid sammen med M.L. Nathansons broder Nathan Nathanson, støttet af førstnævnte, under firmaet Hannover & Nathanson. For at opnå grossererborgerskab måtte han 1813 indbetale 600 Rdl. i rede sølv til Det kgl. Zahlkammer. Sammen med hofråd D.A. Meyer indrettede han under en hattemagermesters ledelse en hattefabrik i Borgergade, hvis frembringelser ogsaa fandt afsætning i udlandet. Hovedvirksomheden var dog vekselerforretningen.

Blandt hans sønner var læge Adolph Hannover (1814-1894) og bibliotekar Jacob Hannover (1817-1891).

Adolph Hannover var fader til bogtrykker Martin Adolph Hannover (1859-1930), som har gjort sig fortjent ved at udarbejde og udgive familiens slægtebog, og hvis datter Margit Aase Hannover (1889-1976) var gift med højesteretssagfører Christian Christensen Heilesen (1886-1943);

Adolph Hannover var endvidere far til polytekniker, rektor for polyteknisk læreanstalt Harald Immanuel Hannover (1861-1937) gift med Laura Michaelsen (1871 - 1959) De havde sønnerne Åge Hannover (1894-1977), ingeniør Poul Hannover (1897-1988), direktør Knud Hannover (1901-1983) og direktør Hans Hannover (1904-1975),

Harald Immanuel Hannover var bror til til kunsthistoriker Emil Hannover (1864-1923) samt Fanny Hannover (1863-1933), der var gift med varemægler Just Egmont Cohen (1858-1919), og hvis datter Adda Hannover Cohen (1888-1967) var gift med rigsarkivar Axel Steffensen Linvald (1886-1965).

Kilder 
 Josef Fischer, "Hannover", i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), Dansk Biografisk Leksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1932-44.
 M.A. Hannover: Adolph Hannovers fædrene og mødrene Slægt, 1914.

 
Slægter fra Danmark
Jødiske slægter
Manfred Manglitz

Manfred Manglitz (født 8. marts 1940 i Köln, Tyskland) er en tidligere tysk fodboldspiller (målmand).

Han spillede i løbet af karrieren for Bayer Leverkusen, MSV Duisburg og FC Köln. Han blev dog tvunget til at stoppe på toplan allerede i 1971, da han blev idømt livsvarig karantæne som følge af en match-fixing skandale.

Manglitz var desuden en del af det vesttyske landshold der vandt bronze ved VM i 1970 i Mexico. Han var dog ikke på banen i turneringen. Han spillede i alt fire kampe for landsholdet, to i 1965 og to i 1970.

Referencer 

Fodboldspillere fra Tyskland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1970
Fodboldspillere fra Bayer 04 Leverkusen
Fodboldspillere fra MSV Duisburg
Fodboldspillere fra 1. FC Köln
Personer fra Köln
Horst Wolter

Horst Wolter (født 8. juni 1942 i Berlin, Tyskland) er en tidligere tysk fodboldspiller (målmand).

Han spillede for Eintracht Braunschweig og Hertha Berlin, som han samlet repræsenterede i næsten 250 Bundesliga-kampe. Med Braunschweig var han med til at vinde det tyske mesterskab i 1967.

Wolter var desuden en del af det vesttyske landshold der vandt bronze ved VM i 1970 i Mexico. Han spillede én kamp i turneringen, bronzekampen mod Uruguay, hvor han erstattede førstevalget Sepp Maier. Han spillede i alt 13 landskampe, fordelt over fire år.

Titler 
Bundesligaen
 1967 med Eintracht Braunschweig

Referencer 

Fodboldspillere fra Tyskland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1970
Fodboldspillere fra Eintracht Braunschweig
Fodboldspillere fra Hertha BSC Berlin
Personer fra Berlin
Maximilien de Béthune, hertug af Sully

Maximilien de Béthune, baron af Rosny, hertug af Sully, (født 13 december 1560, død 22. december 1641) var en fransk soldat, minister, huguenot og trofaste højre hånd, som hjalp kong Henrik 4. af Frankrig

Rosny, stammede fra den
gamle flanderske slægt de Béthune og var
næstældste søn af François de Béthune, Baron af Rosny, en
tilhænger af Condé, d. 1575.

Rosny, der var faderens yndlingssøn, fik en
god opdragelse i den protestantiske tro;
Faderen bragte ham ogsaa i berøring
med den 7 år ældre Henrik af Navarra. Han
blev kammerherre og
statsråd hos ham; samtidig forstod han at
skaffe sig magt og rigdom; han ægtede
Anne de Courtenay, som bragte ham en stor
formue, og denne øgede han ved dygtige
forretninger. I felten berigede han sig ved
udplyndring og ved løsepenge for krigsfanger.
Som Henriks vigtigste rådgiver havde
han vist den store kløgt at råde ham
til at gaa over til katolicismen, og han
støttede endog regeringen over for sine
trosfæller, når disse gik for vidt — selv fastholdt
han til sin død sin protestantiske tro. Efter
1596, da Henrik IV ubestridt var Frankrigs
konge, optog han Rosny i finansrådet. 1599
blev han overskatmester, 1601 stormester for
artilleriet, 1602 markis, foruden at han var
kommandant i Bastillen og overinspektør
over vejvæsenet. 1606 blev han hertug
af Sully. Skønt altid meget grådig efter
magt og penge til sig selv, var han dog
kongen en god og trofast minister, og
forholdet mellem dem var vedblivende godt, pånær et kortere brud.

Som den ypperlige finansstyrer han var, har
Sully haft stor andel i alle Henrik IV’s
foretagender. Sammen med kongen virkede
han for alle næringsvejenes fremgang. Især
arbejdede Sully for landbruget, »Frankrigs
moderbryster og Perus sande miner og
skatte«, som han kaldte denne
næringsvej. Han opmuntrede til tørlæggelse af
sumpet land, og i Médoc opstod således »det
lille Flandern«; han tillod fremdeles
kornudførsel, hvilket bragte mere velstand blandt
landboerne, lettede samfærdselen meget ved
anlæggelse af gode veje. Ligeså havde han tanker
om et stort fransk kanalsystem, fik dog kun anlagt
Briare-Kanalen mellem Seine og Loire.
Derimod delte han ikke kongens stærke interesse
for at fremme industrien og for at skabe
kolonier i Amerika. Efter mordet på Henrik IV trak
han, der var meget lidet afholdt, sig ind i sin
bopæl i Bastillen. 1611 forlangte dronningen
hans tilbagetræden. Sully trak sig da tilbage,
spillede siden ingen større politisk rolle, men
har forfattet Mémoires des sages et royales
œconomies d’Estat domestiques, politiques et
militaires de Henri le Grand, der er et kildeskrift
til Henrik IV’s Historie.

Hertuger fra Frankrig
Politikere fra Frankrig
Franskmænd i 1500-tallet
Franskmænd i 1600-tallet
Thomas Sully

Thomas Sully (19. juni 1783 i Horncastle (Lincolnshire) – 5. november 1872 i Philadelphia) var en engelsk-amerikansk maler.

Biografi 
Sully kom som barn til Amerika, gik i lære i Charleston (under Belzons), senere i Boston (Gilbert Stuart) og London (Benjamin West). Han blev en af Amerikas mest berømte portrætmalere; malede under sine mange Europarejser bl.a. dronning Victoria i kroningsdragt (1838), Lafayette, endvidere Jefferson, C.F. Cooke, skuespillerinder og andre dameportrætter o. s. fr. Hans populære maleri Washington går over Delaware kom til museet i Boston. Han udførte også illustrationer (Shakespeare m. v.).

Eksterne henvisninger 

Malere fra USA
Portrætmalere
Benjamin West

Benjamin West (død 10. oktober 1738 i Springfield i Pennsylvania, død 11. marts 1820 i London) var en amerikansk-engelsk maler.

1760 rejste han fra Amerika, hvor han havde virket som portrætmaler, til Europa, studerede i Italien, hvor han feteredes stærkt som et "kunstens naturbarn", og kom 1763 til London. Her virkede han banebrydende ved sine mytologiske, historie- og krigsbilleder.

Fra denne periode stammer også maleriet General Johnson redder en såret fransk officer fra tomahawk af en nordamerikansk indianer (i Derby Museum and Art Gallery, Derby), som skildrer en hændelse under den franske og indianske krig i 1750'erne.

Hans Orestes og Pylades (1766), hvor han viser sig som en "David før Davids tid", bragte ham kongegunst; med General Wolfes død (1768, ligesom Slaget ved La Hougue i Grosvenor House) indledede han en række historie- og krigsstykker (»Nelson’s Død«, »Boyne-Slaget« etc.), der i Modsætning til herskende Skik indførte den historiske Dragt.

West blev kongens hofmaler, 1768 medlem af Royal Academy og var 1792-1815 akademipræsident. Efterhånden stivnede hans kunst, der oprindelig havde øst frisk af antikke kilder og italiensk Maleri; den blev akademisk, klassicistisk tør og kold i tonen. Kirkebilleder udførte han til Hofkapellet i Windsor o. a. St. (»Stefanus«, »Nadver«, »Kristus helbreder de lamme« m.fl.), »Paulus« (Greenwichs Hospitalskirke) etc.; seks store historiemalerier (Edvard III’s Historie) til Windsor-slottet (nu sammen med mange andre samlede i en W.-Sal i Hampton Court), endvidere »Agrippina« (Burleigh-House), »Alexander den Store og Lægen«, »Paven underhandler med Indianerne« o. m. a. værker, som en nyere tid snart fandt kedelige og glemte. West litograferede også. Værker af ham ses endvidere i samlinger i Boston, Glasgow og British Institution i London, Philadelphia, Liverpool m. m.

Portrætmalere
Historiemalere
Malere fra England
Hofmalere
Klassicistiske malere
Malere fra USA