kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Loyal to Familia

Loyal to Familia (forkortet: LTF) er en dansk gadebande.

LTF blev stiftet i det sene efterår 2012 og består af tidligere Blågårds Plads-bandemedlemmer (BGP), men også personer fra Albertslund, Amager, Ballerup, Fredericia, Frederiksberg, Frederikssund, Helsingør, Herlev, Hillerød, Hundige, Nivå, Rødovre, Sjælør, Tingbjerg, Vanløse og Vesterbro. I marts 2013 blev den 26-årige leder af banden sigtet af politiet for drabsforsøg, røveri og vold af særlig grov og farlig karakter i form at et groft knivoverfald på Rådvadsvej i Københavns nordvestkvarter.

Den 21. december 2013 faldt der dom i sagen. Den 26-årige blev idømt 3 år og seks måneders fængsel i Retten på Frederiksberg.

I marts 2013 sad flere end 40 personer fra banden varetægtsfængslet for blandt andet grov narkotikahandel, drabsforsøg og drab. Samme år blev en ledende figur af Afdeling Kokkedal fængslet for kidnapning og pengeafpresning. Politiet vurderede i 2013, at LTF da havde omkring 75 medlemmer.  Ligeledes menes de at ligge i krig med banden »Værebros Hårde Kerne« (som nu er en del af rockergruppen Satudarah), der holder til i Værebroparken i Bagsværd nord for København, hvor rockergruppen har klubhus i et industrikvarter i Bagsværd. Den 3. maj 2013 blev en 19-årig mand fra LTF varetægtsfængslet i fire uger, sigtet for drabet på den 27-årige Zaid Mohammed al-Kayssi på Frederiksberg i februar.

Loyal to Familia holder primært til på Nørrebro, men flere af medlemmerne bor også i Tingbjerg og Skovlunde. 

En af bandens ledere er den volds- og drabsdømte Shuaib Khan, søn af den tidligere lokalpolitiker Wallait Khan.

Fra den 4. september 2018 blev LTF gjort ulovlige.

Ved Østre Landsrets dom af 12. november 2020  blev dommen fra Københavns Byret af 20. januar 2020 stadfæstet om opløsning af LTF. Det fremgår af dommens præmisser "at det er nødvendigt at opløse foreningen for at imødegå den omfattende voldskriminalitet, som i meget vidt omfang er relateret til foreningen". Det vil sige, at LTF virker ved vold og dermed ikke har et "lovligt øjemed". Landsretten lagde bl.a. til grund til grund, "at det er politiets vurdering, at LTF trods forbuddet i dag har godt 100 medlemmer, og at LTF siden oprettelsen og til i dag har haft i alt 425 medlemmer. Efter opgørelsen er 423 af disse 425 medlemmer anført i kriminalregisteret med mindst én fældende afgørelse". Derimod anså landsretten i modsætning til byretten ikke, at det med den nødvendige sikkerhed kunne fastslås, at LTF har et ulovligt formål.

Referencer 

Bander i Danmark
Gadebander
Cirksena

Cirksena var den slægt, som fra midten af 1400-tallet frem til 1744 regerede det historiske landskab Østfrisland i den nuværende delstat Niedersachsen i Tyskland. 

Slægten stammede fra en østfrisisk høvdingefamilie fra Greetsiel ved kysten. I 1439 kom slægten til magten i den østfrisiske by Emden, som de styrede frem til 1595. Ulrich Cirksena (død 1466) blev af kejser Frederik 3. udnævnt til rigsgreve af Østfrisland. Edzard 1. (1462-1528) var den mest betydningsfulde af de østfrisiske grever betinget af, at under hans tid havde Østfrisland sin største udstrækning og af, at reformationen indledtes. 

I 1654 ophøjedes greverne til fyrster af Østfrisland. I maj 1744 døde den sidste fyrste af huset Cirksena, Carl Edzard, uden arvinger. Umiddelbart efter hans død erobredes Østfrisland af Preussens konge Frederik den Store. 

Åren 1581-1698 var familien Cirksena tillige herskere over grevskabet Rietberg i Westfalen.

Grever og fyrster af Østfrisland

Våbenskjolde 

Familien Cirksenas våben udgjordes af en kronet gylden jomfruørn (harpy) på sort baggrund. Detta våben genfindes også i Østfrislands grevelige våben fra 1625, hvilket endnu anvendes. Selv i byen Emdens våben findes Cirksenas jomfruørn. Familien Cirksena residerede i Emden frem til 1595. Også den nederlandske by Delfzijl har Cirksenas våben i sit byvåben, hvilket beror på, at greve Edzard 1. af Østfrisland tillige var hersker over provinsen Groningen. Cirksenavåbnet genfindes tillige i distriktet Aurichs våben og i Krummhörns kommunevåben. Cirksenas våben genfindes i grevskabet Rietbergs våben, og gennem forbindelsen mellem Østfrisland og Rietberg genfindes Cirksenaørnen også i fyrstendømmet Liechtensteins våben.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Om familjen Cirksena (på engelsk)

Frisland
Edzard 1. af Østfrisland

Edzard 1. (tillige kaldet Edzard den store) (født 1461 i Greetsiel, død 14. februar 1528 i Emden) greve af Østfrisland og huset Cirksena. 

Edzard var søn af greve Ulrich af Ostfriesland. Fra 1492 var han regerende greve i Østfrisland. Under hans regeringstid kom Harlingerland og Jever under østfrisisk styre. På denne tid gennemførtes tillige reformationen i Østfrisland, en ny landsret kom frem, og møntvæsenet blev reformeret. Udenrigspolitisk deltog Edzard i den sachsiske krig, blandt andet som modstander til den kejserlige statholder i Nederlandene. Edzard forsøgte tillige at underlægge sig den nederlandske by Groningen. 

Edzard tog i 1515 initiativet til den østfrisiske landret.

Noter

Litteratur 

 Günther Möhlmann: Neue Deutsche Biographie, 4. bind - 1959, s. 317. (digitaliseret)

Personer i Allgemeine Deutsche Biographie
Personer i Neue Deutsche Biographie
Østfrisland
Huset Cirksena
Grever fra Tyskland
Tyskere i 1500-tallet
Edzard 2. af Østfrisland

Edzard 2. (24. juni 1532 - 1. september 1599) greve af Ostfriesland og huset Cirksena. . Han var søn af Enno 2., som døde 1540. Hans mor Anna af Oldenborg overtog da regeringen for de mindreårige børn Edzard, Johann og Hedwig.

Edzard giftede sig 1. oktober 1559 i Stockholm med Gustav Vasas datter Katarina. Sverige ville skaffe sig indflydelse langs nordsøkysten, men Edzards mor var imod den svenske indflydelse og ægteskabet. På hjemvejen fra Stockholm indtraf tillige Vadstenabullret, som gjorde, at bruden ikke fulgte med til Østfrisland før end 1½ år senere. 

Anna foretrak Edzards yngre broder Johann. Først efter Johanns død 1591 opnåede Edzard hele magten i grevskabet. Han var dog tvunget til at gå på kompromis med sine undersåtter. De fik således en hofret i Aurich 1593. Edzards svage stilling, religionsmodsætninger og Nederlandenes indblanding bidrog til Emdens revolte i 1595. Edzard var luthersk, og Emden var calvinistisk. Revolten gav Emden en stor grad af selvstændighed. De østfrisiske grever måtte i stedet bosætte sig i Aurich. Efter hans død nægtede kalvinisterne at begrave ham i kirken i Emden, så Aurich blev huset Cirksenas nye gravsted.

Børn 

 Margareta (22. november 1560 – 8. september 1588)
 Anna (26. juni 1562 – 21. april 1621)
 Enno 3. (30. september 1563 – 19. august 1625) (stamfader til Viktoria 1. af Storbritannien)
 Johan 3. af Rietberg (1566 – 29. september 1625)
 Christoffer (1569 – 1636)
 Edzard (ca 1571 – 1572)
 Elisabet (ca 1572 – 1573)
 Sofia (5. juni 1574 – 20. marts 1630)
 Karl Otto (1577 – 28. februar 1603)
 Maria (1. maj 1582 – 9. juli 1616)

Litteratur 
 

Østfrisland
Huset Cirksena
Grever fra Tyskland
Tyskere i 1500-tallet
Enno 3. af Østfrisland

Enno 3. af huset Cirksena (30. september 1563 i Aurich - 19. august 1625 i Leerort), søn af Edzard 2. og Katarina af Sverige, var fra 1599 til sin død greve af Østfrisland. Han siges at have været den sidste greve af Østfrisland som kunne tale frisisk.

Han giftede sig først med Walburga af Rietberg, som han fik to døttre med: Sabina Katharina og Agnes. Efter, at Walburga var død, (muligvis forgiftet), giftede han sig igen med Anna af Slesvig-Holsten-Gottorp, og de fik fem børn, blandt andre Anna Maria og de senere grever af Østfrisland Rudolf Kristian og Ulrik.

Ennos forhold til stænderne og byen Emden begyndte godt, men da han hævede skatterne, henvendte Emden sig til Nederlandene for at forsvare sine rettigheder. Enno belejrede byen i 1602, men i foråret 1603 måtte han gå med til, at der var en hollandsk garnison i byen. Nederlandene fik i 1611 også en garnison i fæstningen Leerort. Østfrisland var blevet en lydstat under Nederlandene. Enno ville tilslutte sig til Republikken, men de østfrisiske stænder var imod.

Under 30-årskrigen anvendte Nederlandene grevskabet som vinterkvarter. I 1622 kom Ernst von Mansfeld med sine tropper uden, at Enno kunne gøre ret meget ved det.

Østfrisland
Huset Cirksena
Tyskere i 1500-tallet
Tyskere i 1600-tallet
Grever fra Tyskland
Örebro universitet

Örebro universitet er et statlig universitet i Örebro i Sverige.

Universitetet blev grundlagt i 1977 under navnet Högskolan i Örebro, som en fusion af flere institutioner, herunder den del af Uppsala Universitet, der var beliggende i Örebro. I 1999 fik institutionen status som universitet. I 2010 blev Örebro Universitet det sjette universitet med medicinuddannelse i Sverige.

Referenser

Eksterne henvisninger 
 Örebro universitet

Universiteter i Sverige
Kalle Mathiesen

Kalle Mathiesen er en musikant, der er kendt for sit anderledes enmandsorkester med sækkevogns-trommesæt og sær spillestil. Han kommer oprindelig fra den lille by Rødding

Uddannelse 
Kalle Mathiesen har gået på Konservatorium KBH og er uddannet trommeslager ved Rytmisk Musikkonservatorium.

Shows 
 Brødrene Damp (Kalle Mathiesen, Oeyvind Ougaard og Søren Rislund )
 Lars Hjortshøj - My Danish Collection(2013)

Soloshow 
 Kalles World Tour(2011)

TV 
 Kalles Danmarkstour på Ramasjang (12 episoder) 
  
 So ein Ding (sæsonafslutning - 2011 og 2012) 
 Til middag hos... (19 episode sæson 1)

CD 
 Kalles World Tour - Nu
 Kalles World Tour - Start
 Jess Ingerslev - Voksevaerk
 Mary - In the head of a dreamer
 MegetMeget
 Kalles World Tour Live CD
 Kalles World Tour Live DVD
 Soundpressure
 Kalles World Tour El baterista loco
Less is more (2020)

Mange af disse CD kan ikke købs gennem almindelig kilder, da der ofte ikke er et pladeselskab

Kilder 

Trommeslagere fra Danmark
Bond Street

Bond Street er en af de mere kendte shoppinggader i Londons West End i Storbritannien, som løber i en nordlig-sydlig retning gennem Mayfair, mellem Oxford Street og Piccadilly. Det har været en moderigtig shoppinggade siden det 18. århundrede, og er for tiden hjemsted for mange dyre og moderigtige butikker.

Den sydlige del af gaden kendes som Old Bond Street, og den nordlige del, der er lidt længere end halvdelen af gadens længde, kendes som New Bond Street. Denne forskel benyttes dog ikke i daglig omtale. Gaden hører til en af de dyreste områder for ejendomme i verden.

Kilder 
 London's Mansions by David Pearce (1986). .

Eksterne henvisninger 

 Officiel hjemmeside 

Veje i London
Austre Tindefjellfossen

Austre Tindefjellfossen eller Østre Tindefjellfossen er et vandfald i Bødalen i Stryn kommune i Vestland fylke i Norge. Den ligger i en lille biflod til Bødalselva i Loenvassdraget. Elven kommer fra Tindefjellbreen og ligger tæt ved den højere Ytste Tindefjellfossen.

Se også 
 Vandfald i Norge

Eksterne kilder og henvisninger 
 Austre Tindefjellfossen på World Waterfall Database

Vandfald i Vestland
Stryn
Theodor Langgaard

Theodor Johan Henrik Langgaard (født 27. juli 1813 i Landsberg an der Warthe, død 31. oktober 1883 i Rio de Janeiro) var en dansk læge, bror til J.P. Langgaard.

Baggrund 
Han var søn af urmager Jens Bartholomæus Langgaard (1782-1832) og Marie Christiane Harm(s) (1784-1822). Faderen havde lært urmageri i Aalborg og flyttede 1806 til København, hvor han blev sat i spidsen for af en stor ur- og instrumentmagerforretning, som han senere blev indehaver af. Efter statsbankerotten gik han fallit og emigrerede med sin familie til Tyskland, først til Berlin, siden til Landsberg an der Warthe, hvor Theodor Langgaard gik i latinskole samt arbejdede som medhjælper hos faderen. Efter faderens død kom broderen J.P. Langgaard i urmagerlære på Rügen og rejste som svend til København, hvor han fik arbejde hos Urban Jürgensen og fik hentet sine yngre søskende tilbage til fædrelandet.

Karriere 
1833 begyndte han at studere lægevidenskab i København og tog 1841 lægeeksamen, gik det følgende år til Brasilien, hvor han praktiserede i Rio de Janeiro, og fik 1843 den medicinske doktorgrad ved universitetet i Kiel (for De stricta urethrae). 1845 flyttede han til Sorocaba i provinsen São Paulo, 1847 til Campinas i samme provins og 1872 tilbage til Rio, hvor han døde 31. oktober 1883. Han var en meget anset læge i Brasilien, af hvis regering han modtog forskellige ordener og udmærkelser, blev læge for Pedro II og fødselslæge ved hoffet og interesserede sig i øvrigt særlig for landets fauna, hvoraf han også skænkede den zoologiske have i København, som han oftere besøgte, flere sjældne dyr, ligesom han lod vort zoologiske og etnografiske museum tilflyde forsendelser af interesse, bl.a. P.W. Lunds zoologiske samling. Til belønning derfor fik han 1854 den danske Fortjenstmedalje i guld. 1863-64 besøgte han København, hvor han 1864 blev både dr.phil. og Ridder af Dannebrog. Langgaard ejede en betydelig samling af dansk kunst og fulgte med i tidens danske litteratur.

Theodor Langgaard blev gift 10. april 1842 på Frederiksberg med Hermantine Nicoline Christine Nielsen (22. september 1818 i København - 21. april 1873 i Rio de Janeiro), datter af te- og porcelænshandler Hans Nielsen (død 1830) og Karen Kristine Ibsen (død 1871).

Kilder 

 
 Smith og Bladt, Den danske Lægestand, 5. udgave.

Riddere af Dannebrog
Læger fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Modtagere af Fortjenstmedaljen i guld
Theodor
Æresdoktorer ved Københavns Universitet
Nationalmuseets indsamlere
Kunstsamlere fra Danmark
Tindefjellbreen

Tindefjellbreen er en gletsjer i Stryn kommune i Vestland fylke i Norge. Bræen ligger mellem Bødalen og Erdalen, øst for Lovatnet og syd for Oppstrynsvatnet. Tindefjellsbreen hænger sammen med Skålebreen der liggere mod  sydøst. I nordvest ligger Skålabreen. Den har et areal på  20 km², og er en del af  Jostedalsbreen Nationalpark.

Eksterne kilder og henvisninger
 Om Tindefjellbreen på Store Norske Leksikon

Stryn
Gletsjere i Vestland
Tomgang (sang)

"Tomgang" er en dansk sang skrevet af Shaka Loveless i starten af 2012. Tomgang blev i april 2012 P3s uundgåelige. Sangen handler om et brudt venskab.

Kilder 

Sange fra 2012
Shaka Loveless
W.A. Langkilde

William August Langkilde (23. maj 1842 på Sandholt på Fyn – 7. august 1925 i Nørre-Lyndelse) var en dansk godsejer og etatsråd, bror til H.P. Langkilde og far til Niels, Karl og Kirsten Langkilde.

Han var søn af etatsråd N.R.H. Langkilde og hustru født Langkilde og var ejer af Bramstrup. Langkilde var desuden formand for Nørre Lyndelse Sogns gensidige Hjælpeforening, medlem af Fyens Disconto Kasses Repræsentantskab; i ti år næstformand for Fyens stifts patriotiske Selskab og medlem af bestyrelsesrådet for Det Kongelige Danske Landhusholdningsselskab. Langkilde var Ridder af Dannebrog.

Han blev gift med Hanne Jørgine Schwartz (26. september 1845 på Østrupgård på Fyn - 27. august 1916 på Bramstrup), datter af Carl Schwartz og Martine født Lillelund.

Kilder 

 

Personer fra Fyn
Godsejere fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
W.A.
N.R.H. Langkilde

Niels Rasmussen Hellfach Langkilde (21. april 1810 i Tranekær – 11. juni 1892 i Odense) var en dansk godsejer og etatsråd, far til H.P. og W.A. Langkilde.

Han var søn af løjtnant Frantz Jørgen Hellfach på Vejlegård og Bodil Rasmusdatter Egeløkke og blev adopteret af Hans Peter Langkilde. Han tjente til 1828 på by- og herredskontoret i Præstø, blev 1829 exam. jur., derefter hjemme hos adoptivfaderen, godsforvalter på Hofmansgave og forpagter af Sandholt. Han blev 1848 ejer af Bramstrup i Nørre Lyndelse Sogn, 1856 justitsråd, 22. august 1865 Ridder af Dannebrog og 1870 etatsråd, 13. februar 1884 Dannebrogsmand.

Langkilde var landvæsenskommissær, medlem af Odense Amtsråd, fra 1864 formand for jagtrettens afløsning i Odense Amt, formand for afløsningen af det gårde og bolsteder påhvilende hoveri og lignende pligtarbejde i 6. Landstingskreds (indtil 1890) og for afløsningen af pligtarbejde af huse og boliger på landet i Odense Amt, formand for Fyens Stifts patriotiske Selskab, 1860 medstifter af og medlem af direktionen for Kreditforeningen af Grundejere i Fyens Stift, repræsentant i Fyens Disconto Kasse, senere næstformand for bestyrelsen.

Han ægtede 3. april 1835 i Kullerup Kirke Frederikke Langkilde (1. august 1814 i Simmerbølle - 4. november 1896 i Nørre Lyndelse), datter af ejer af Biskopstorp Niels Langkilde og 1. hustru Anna Marie Christensdatter

Han er begravet på Nørre Lyndelse Kirkegård.

Kilder 
 Danske Jurister 1736-1936.

Godsejere fra Danmark
Personer fra Fyn
Danskere i 1800-tallet
Jurister fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Amtsrådsmedlemmer
Foreningsformænd fra Danmark
N.R.H.
Gylden

Gylden er betegnelsen for en række forskellige mønter og afledt heraf valutaer, der har været brugt som gangbar mønt (dvs. lovligt betalingsmiddel) i forskellige, især tysksprogede lande i tidens løb. Navnet gylden skyldes, at betegnelsen oprindelig blev brugt om guldmønter, men ordet gylden er ofte blevet opretholdt, efter at man er gået over til at anvende mønter af andre materialer, ligesom det senere er overført til betalingsmidler i form af pengesedler og digitale pengeoverførsler.

Historie 

Ordet gylden (tysk: Gulden) kommer oprindelig fra det middelhøjtyske ord guldin, som var en forkortelse af guldīn pfenni(n)c, der betød guldmønt. I de økonomisk velstående Nederlande brugtes udtrykket guldijn florijn ("gylden florin") om florinen, den guldmønt, som blev slået i Firenze fra 1252 til 1533, og som blev den første europæiske guldmønt siden det 7. århundrede e.v.t., der opnåede væsentlig international udbredelse. Den blev den dominerende vesteuropæiske valuta til brug for større handler.

I 1300-tallet begyndte en lang række europæiske stater at slå deres egen mønt efter mønsteret fra den florentinske florin. I nogle tilfælde kopierede de også navnet direkte, som det var tilfældet for den ungarske florentinus, senere forint, der blev udstedt første gang i 1325 under Karl 1. af Ungarn. I Hansestaden Lübeck prægede man lybske floriner fra 1341 til ca. 1373. Disse lybske floriner blev også brugt ved større betalinger i Danmark.

I 1385 begyndte en møntunion af de fire rhinske kurfyster, ærkebisperne af Mainz, Trier og Köln samt greven af Pfalz at udmønte den rhinske gylden eller rhingylden, der efterhånden overtog florinens rolle som den dominerende handelsmønt i området. Også mange andre steder prægedes lokale gylden, således i adskillige schweiziske byer. I Danmark blev der i flere omgange præget gylden, første gang under kong Hans og senest under Christian 4.

I Nederland prægede man i 1378 sin egen version af den florentinske florin, kaldt gulden florijn eller i daglig tale blot "gulden". I skriftlige dokumenter blev 100 gulden forkortet som "Fl 100" efter florinen - en skik, som er fortsat i Nederland og andre lande, så længe møntenheden gylden har været beholdt. I 1521 indførte Karl 5. den første egentlige nederlandske gylden, den såkaldte Carolus gulden. I 1543 fulgte en Carolus gulden præget i sølv. I Nederland har Nederlandske gylden siden været en almindelig gangbar mønt, indtil landet overgik til euro 1. januar 2002.

Også mange andre steder har gylden været en officiel mønt. I det habsburgske Østrig, senere Østrig-Ungarn, hed møntfoden gylden (i Ungarn forint) fra 1754 indtil 1892, hvor dobbeltmonarkiet lod den erstatte af en krone som led i overgangen til guldmøntfod. I fristaden Danzig var Danzig-gylden den officielle møntfod 1923-39. På Curaçao og Sint Maarten, der indtil 2010 indgik i de Nederlandske Antiller, men i dag er selvstændige lande indenfor Kongeriget Nederlandene, bruges endnu i dag som det eneste sted i verden gylden (Nederlandske Antiller-gylden).

Kilder 

Møntenheder
Roquebillière

Roquebillière er en lille fransk kommune i departementet Alpes-Maritimes. Kommunen er beliggende omkring 50 km nord for Nice på kanten af Mercantournationalparken. Indbyggerne kaldes Roquebilliérois.

Ekstern henvisning 

 Information om Roquebillière 

Byer i Alpes-Maritimes
Harry Potter og Dødsregalierne - del 2

Harry Potter og Dødsregalierne - del 2 er en film fra 2011, som er instrueret af David Yates. Det er den anden del af to filmdele, der er baseret på J.K. Rowlings roman fra 2007 af samme navn og den ottende og sidste film i Harry Potter filmserien. Filmen er skrevet af Steven Kloves. Filmen havde premiere 13. juli 2011 og blev den første af filmene, der bliver vist i 3D.

Handling 

Nissen Griphook er gået med til at bryde ind i Gringotts i Lestrange-boksen for at finde Hufflepuffs Pokal, hvorefter han forråder Harry, Ron og Hermione til de andre nisser. Da dette sker slipper trioen dragen, som vogter boksen, løs og flyver derefter ud til en lille sø. På familien Malfoys herregård får Voldemort at vide, at en af hans horcruxer er stjålet. Da dette sker, bliver han så rasende, at han dræber Griphook og 10 dødsgardister og torturerer Malfoy og hans familie. 

Imellemtiden er Harry, Ron og Hermione taget til Hogwarts for at finde Rowena Ravenclaws forsvundne diadem. Men dødsgardisterne har overtaget Hogwarts; Severus Snape er rektor og Alecto og Amycus Carrow er lærere og ledere på skolen. Da Harry står overfor Snape i Storsalen, fortæller Snape sandheden og en duel mellem ham og McGonagall bliver udkæmpet. Denne ender med, at Snape flygter. Harry advarer derefter mod, at Voldemort er på vej, og en kampplan bliver udtænkt. Voldemort gør klar til angreb og det største af alle slag i hele troldmandsverdenen bliver udkæmpet. Harry og hans venner får ødelagt to horcruxer, men da Fred Weasley (Rons bror) bliver slået ihjel, vil de hellere kæmpe. Slaget på Hogwarts bliver udkæmpet; Tonks, Lupus, Nigel Wespurt og Lavender Brown dør. På den onde side dør Gregory Goyle (i stedet for Crabbe), Snape bliver dræbt af Voldemorts slange, Nagini og Snapperne, deriblandt Scabior dør også. I pausen får Harry sandheden at vide, da han ser nogle af Snapes minder. Han går ud i skoven og overgiver sig. Voldemort slår ham ihjel med det samme. Bagefter vågner Harry op i ren udgave af King's Cross Station og møder Dumbledore, der fortæller ham det hele om Oldstaven. Bagefter lader Harry som om, at han er død, og Voldemort og Dødsgardisterne går mod slottet. Her bryder kaos ud; Neville gør det af med Nagini, Dødsgardisterne bliver slået tilbage og Voldemort og Harry står overfor hinanden for sidste gang nogensinde. Kampen ender med, at Voldemort bliver dræbt. Freden vender tilbage, og krigen slutter.

Medvirkende

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Officielt website
 

Dødsregalierne - del 2
Amerikanske film fra 2011
Engelsksprogede film
Britiske film fra 2011
Tomgang (flertydig)

Tomgang kan referere til flere artikler:

 Tomgang − maskine i gang uden at overføre kraft 
 "Tomgang" (sang) − sang af Shaka Loveless
 Tomgang (tv-serie) − komedieserie på TV 2 Zulu
Det islandske fallosmuseum

Det islandske fallosmuseum (islandsk: Hið Íslenska Reðasafn) i Reykjavík i Island er verdens største udstilling af falloser. Museet har 280 eksemplarer af peniser fra 93 dyrearter der i blandt 55 peniser fra hvaler, 36 fra sæler og 118 fra landpattedyr. Disse er balsameret i formaldehyd eller ligger tørret i montre. Museet forsøger at samle penisprøver fra alle pattedyr på Island. 

Sigurður Hjartarson, en tidligere lærer, grundlagde museet og det drives nu af hans søn. Museet opstod som følge af Sigurðurs interesse for peniser der begyndte da han som barn fik en pisk lavet af en tyrs penis.

Eksterne henvisninger 
 www.phallus.is - officiel website for Det islandske fallosmuseum 

Museer på Island
Museer etableret i 1997
Seksualitet