kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John Diefenbaker

John George Diefenbaker (født 18. september 1895 i Neustadt, Ontario, død 16. august 1979 i Ottawa, Ontario) var en canadisk politiker, der var landets 13. premierminister fra 1957 til 1963. Han repræsenterede Progressive Conservative Party of Canada.

Diefenbaker blev uddannet i både statskundskab, nationaløkonomi og jura fra University of Saskatchewan. Under 1. verdenskrig 1916-1917 gjorde han tjeneste i den canadiske hær, hvor han fik rang af løjtnant. Efter krigen etablerede han sig som forsvarsadvokat i Saskatchewan, hvor han bl.a. repræsenterede en række klienter i mordsager.

Han begyndte sit politiske engagement som formand for Progressive Conservative Party i Saskatchewan 1936-1938. Han blev valgt til Underhuset i 1940 og sad helt frem til 1979. Fra 1956 til 1967 var han partileder og bidrog med sine gode taleevner til partiets valgsejr i 1957. Han dannede en mindretalsregering og var selv udenrigsminister en kort periode. Ni måneder efter udskrev han nyvalg og vandt atter engang. Han dannede en flertalsregering, der havde det største flertal i landets historie. Under hans periode som premierminister var Canada plaget af høj arbejdsløshed og økonomisk tilbagegang, og i 1962 tabte han valget, men kunne dog danne en ny mindretalsregering. Allerede året efter blev hans regering imidlertid mødt med et mistillidsvotum, der tvang den til at gå af, og efter det følgende valg kom Liberal Party of Canada til magten. Frem til 1967 var Diefenbaker oppositionens leder.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Politikere fra Canada
Tysk-canadiere
Canadas premierministre
Europcar

Europcar er et biludlejningsfirma etableret i Frankrig i 1949 og siden spredt ud til et internationalt netværk, som har afdelinger eller partnere over det meste af verden.

Forretningsområde 
Europcar ejer i dag en flåde på over 200.000 køretøjer, fordelt på 2825 kontorer i 143 lande. Firmaet er tilstede i Europa, Afrika, Latinamerika, Mellemøsten og Asien.

Det primære forretningsområde er indenfor korttidsleje af biler, busser og lastvogne til både private og forretningskunder, samt leasing i kortere og længere tid.

Historie 
1949 – Europcar etableres i Paris af Raoul-Louis Mattei. Navnet var på dette tidspunkt L'Abbonnement Automobile og var baseret på udlejning af biler uden fører.

1970 – Udlejningsfirmaet købes af Renault

1973 – Europcar udvider med flere afdelinger, som ud over Frankrig inkluderer Belgien, Holland, Schweiz og Tyskland.

1974 – Ekspansionen fortsætter til at inkludere Italien, Spanien, Storbritannien og Portugal.

1981 – Europcar International etableres, og der åbnes for franchise-muligheder. Godfrey Davids, Storbritanniens største biludlejningsfirma, opkøbes af Europcar.

1988 – Wagon-Lits Group overtager ejerskabet af Europcar. Senere sælges 50% af aktierne til Volkswagen AG.

1992 – Accor Group overtager Wagon-Lits Groups aktier i Europcar. Selskabet ændres til Europcar Interrent og med Interrent partnerne National, Nipopn og Tilden skabes et globalt udlejningsnetværk.

1998 – Interrent-samarbejdet opsiges, og der etableres i stedet en alliance med Dollar Rent A Car i USA. British Car And Van Rental (BCR) opkøbes.

1999 – Europcar introducerer online bookingsystem. VolksWagen AG opkøber Accor's andel af aktier, og bliver eneejere af Europcar.

2000 – Europcar indleder samarbejde med Budget Rent A Car i USA og Canada.

2006 – Europcar køber de europæiske afdelinger af National og Alamo Rent A Car fra Vanguard Car Rental Holdings. Volkswagen trækker sig ud af Europcar og Eurazeo, et fransk investeringsselskab, overtager fuldt ejerskab.

2007 – Europcar opkøber Betacar i Caribien.

2008 – Master Car Rental opkøbes og Europcar får udvidet adgang til markeder i Asien og Australien.

Europcar i Danmark 
Den danske afdeling af Europcar begynder med etableringen af Østergaard Biler A/S i Århus i 1954.

I 1989 indgår Østergaard en franchise-aftale med Europcar.

Den danske bilflåde udgør ca. 7500 biler og inkluderer personbiler, minibusser op til 9 personer samt vare- og lastvogne. Europcar / Østergaard har afdelinger i Jylland, på Fyn, Sjælland, Lolland og Bornholm. Også Færøerne og Grønland er repræsenteret.

Eksterne henvisninger 

 Europcars danske hjemmeside 
 Europcars internationale hjemmeside 

Biludlejningsfirmaer
Transportvirksomheder fra Frankrig
Etableret i 1949
Skagarack

Skagarack er et dansk rockband, der kommer fra Kolding. Bandet udgav sit første album i 1986, hvor de hittede med "I'm alone". De har udgivet fire albums og spiller rockmusik med elementer fra melodisk heavy rock. Karakteristisk for bandet er, at de altid har haft et højt spilleteknisk niveau.

Bandet opnåede i 1985 pladekontrakt med Polydor, der stod for udgivelsen af bandets debutalbum Skagarack, der var indspillet i København og London. Albummet blev udgivet i juli 1986 og solgte ca. 30.000 eksemplarer i Danmark. Samme måned optrådte Skagarack på Orange Scene på Roskilde Festival 1986, hvor bandet lukkede festivallen. Samme sommer turnerede bandet i England, hvor de bl.a. spillede på Reading Festival og The Marquee Club. I 1991 modtog bandet en Grammy for albummet A Slice of Heaven i kategorien "Årets Danske Heavyrock Udgivelse".

Bandet opnåede en vis succes i Danmark og i udlandet med bl.a. "I'm Alone", "Anytime, Anywhere" og "Hungry for a Game". Gruppens indspilninger er optaget på opsamlingsalbummene i serien "50 Stærke Danske Hits".

Bandet, der aldrig fik sit helt store gennembrud, gik i opløsning omkring 1991, men blev gendannet næsten i original besætning til Esbjerg Rock Festival i 2009, hvor de bl.a. optrådte med andre 80'er ikoner som Foreigner, Europe, Rick Astley, Bananarama m.fl. Keyboardspiller Tommy Thiel Rasmussen er i dag (som sanger) del af gruppen Neighbours, der har base i Ansager. Studiemusiker Lars Daugaard (trommeslager) var også tilknyttet bandet, på et tidspunkt.

Medlemmer 
 Torben Schmidt (vokal)
 Alvin Otto (trommer)
 Jan Petersen (guitar)
 Tommy Thiel (keyboards)
 Morten Munch (bas)

Diskografi

Album 
 Skagarack 1986
 Hungry for a Game 1988
 A Slice of Heaven 1990
 Big Time 1993

Udgivet på serien "50 Stærke Danske Hits" 
 "This Time of Year" (på 50 Stærke Danske Julehits)
 "Open Your Eyes" (på 50 Stærke Danske Hits og 50 Stærke Danske 90'er Hits)
 "Anytime, Anywhere" (på 50 Stærke Danske Hits (vol. 4))
 "Believe Me" (på 50 Stærke Danske Hits (vol. 7))

Torben Schmidt solo 
 A Bit On The Side 1991
 Long Story Short 2012

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmside 
 Anmeldelse af albummet ''A Slice of Heaven på metal-observer.com
 Omtale på Last.fm

Rockgrupper fra Danmark
Har spillet på Roskilde Festival
Musikgrupper fra 1986
Bratten Strand

Bratten Strand er en badestrand og et sommerhusområde beliggende ca. ni kilometer nord for Frederikshavn.

Stranden er en del af strandområderne der går hele vejen fra Frederikshavn, rundt om Skagen og ned til Hirtshals.

Området er en del af Skagen Odde, som er et resultat af landhævninger og sandaflejringer siden sidste istid. 
Stranden er en dejlig badestrand med fint sand, klitter og gode badeforhold for både børn og voksne.

Ekstern henvisning
 Visit Denmark, Bratten Strand

Strande i Danmark
Frederikshavn Kommunes geografi
Pierre Trudeau

Joseph Philippe Pierre Yves Elliott Trudeau (18. oktober 1919 i Montreal, Quebec – 28. september 2000 smst.) var en canadisk politiker, der var landets premierminister 1968-1979 og igen 1980-1984. Han repræsenterede Liberal Party of Canada. 

Trudeau studerede jura ved Université de Montréal, da han i 1943 blev indkaldt til hæren. Efter 2. verdenskrig påbegyndte han en masteruddannelse i politisk økonomi ved Harvard University og studerede senere ved Institut d'études politiques de Paris. Han påbegyndte sidenhen en doktorgrad ved London School of Economics, men færdiggjorde aldrig sin disputats. 

Hans indblanden i den såkaldte Asbestos-strejke i 1950'erne gjorde ham til en ledende figur i oppositionsbevægelsen og var blandt andet grundlægger og redaktør af Cité Libre, et dissidenttidsskrift. Det bidrog til det intellektuelle fundament bag den stille revolution i Quebec, hvor provinsen undergik større forandring som sekularisering og velfærdsydelser. Han arbejdede fra 1949 til 1951 som økonomisk rådgiver for den liberale premierminister Louis St. Laurent, men meldte sig sind i første omgang i det socialdemokratiske parti. Han skiftede dog senere holdning og meldte sig i 1965 ind i Liberal Party of Canada. Fra 1961 til 1965 arbejdede han som lektor i jura ved Université de Montréal. 

I 1965 blev han indvalgt i parlamentet, hvor han sad til 1984. Efter et par år som sekretær for Lester Pearson blev han i 1967 justitsminister. Han sad dog kun til 1968, hvor han blev leder af partiet og fra 6. april samme år preminierminister. Han gik af i 1979, men efter et jordskredsvalg i 1980 lykkedes det det liberale parti at danne regering igen, og han var atter premierminister 1980-1984. Han meddelte 29. februar 1984 at han ville gå af som premierminister og partileder og efterfulgtes af John Turner. 

Trudeau anses for at være en af de mest kontroversielle og karaismatiske politikere i Canadas historie. Hans regeringsperiode var præget af politisk turbolens såvel som af forandringer og moderniseringer. Selv om han selv tilhørte landets fransksprogede minoritet, støttede han ikke Quebecs selvstændighedsbevægelse. Han stod for en progressiv reformpolitik og større økonomisk selvstændighed fra USA.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Politikere fra Canada
Jurister fra Canada
Canadas premierministre
Personer fra Montreal
Newt Gingrich

Newton "Newt" Leroy Gingrich (født Newton Leroy McPherson 17. juni 1943 i Harrisburg, Pennsylvania) er en amerikansk politiker fra Republikanerne, der var formand (speaker) for Repræsentanternes Hus fra 1995 til 1999 og repræsenterede dermed oppositionen mod Bill Clintons regering udadtil. 

Han blev uddannet i historie fra Emory University i 1965 og blev PhD i europæisk historie fra Tulane University i 1971. Han underviste efterfølgende i historie ved West Georgia College. Han blev i 1995 kåret til Årets person af nyhedsmagasinet Time.

Politisk karriere

Kongressen 
Gingrich blev valgt til Kongressen i 1978 for det sydlige Georgia og blev genvalgt i alt ti gange, de fleste gange uden hård modstand. Da Dick Cheney blev udnævnt til forsvarsminister i 1989 overtog Gingrich embedet som næstformand (minority whip) for det repubulikanske mindretal. Op til valget i 1994 lancerede Gingrich sin "Kontrakt med Amerika", der lovede reformer af velfærdssystemet, en ny og hård linje mod kriminalitet og et statsbudget i balance. Det blev en succes, og Republikanerne fik flertal i Repræsentanternes Hus for første gang siden 1954.

I 1995 overtog Gingrich posten som speaker. Mange af punkterne i kontrakterne blev vedtaget, trods voldsom kritik fra Bill Clinton og Demokraterne. Resten af Clintons præsidentperiode blev vanskelig for regeringen, idet Republikanerne både havde flertal i Repræsentanternes Hus og Senatet og således blokerede for mange budgetforslag. Valget i 1998 blev imidlertid en skuffelse for Republikanerne. Gingrich havde før valget faret hårdt frem mod Clinton på grund af den såkaldte Lewinsky-skandale. De fleste troede på republikansk fremgang, men da partiet endte med at tabe fem mandater, blev presset mod Gingrich stort og han valgte derfor at trække sig som leder og medlem af Repræsentanternes Hus. Siden har han fungeret som politisk analytiker og rådgiver, ligesom han har skrevet flere bøger om politik og historie, herunder historisk fiktion. Han har desuden etableret den uafhængige tænketank American Solutions.

Præsidentkampagne 2012 
Newt Gingrich var blandt republikanernes præsidentkandidater frem mod det amerikanske præsidentvalg 2012. Efter de indledende primærvalg ansås Gingrich for den største udfordrer til Mitt Romney.

Referencer

= Eksterne henvisninger 
=
 "Blå bog: Newt Gingrich"  jv.dk, 20. januar 2012

Speaker i Repræsentanternes Hus
Medlemmer af Repræsentanternes Hus i USA
Amerikanske republikanske præsidentkandidater 2012
Lewinsky-skandalen

Lewinsky-skandalen var en politisk skandale i USA, der udsprang af et intimt forhold i årene 1995-1997 mellem landets 
præsident Bill Clinton og en 22-årig praktikant i Det Hvide Hus, Monica Lewinsky. Afsløringen af præsidentens utroskab førte til en rigsretssag mod Bill Clinton, der i februar 1999 blev frikendt for anklagerne.

Monica Lewinsky blev praktikant i Det Hvide Hus i 1995, men skandalen kom først efter hendes praktikperiode og hun ikke længere havde kontakt med præsidenten. Hun fik arbejde i Forsvarsministeriet og betroede sig der til en kollega, Linda Tripp, der i hemmelighed optog hendes fortælling på bånd. I januar 1998 opdagede Tripp, at Lewinsky havde underskrevet en erklæring i forbindelse med sagen om Paula Jones. I den benægtede hun at have haft et seksuelt forhold til præsidenten. Tripp gik videre til specialefterforsker Kenneth Starr med optagelserne af Lewinsky, og sagen kom til offentlighedens kendskab. Sagen udviklede sig til en af de største medieskandaler i 1990'erne.

Lewinsky påstod at have haft ni møder af seksuel karakter med Clinton fra november 1995 til marts 1997. Clinton bedyrede først sin uskyld med de bevingede ord "I did not have sexual relations with that woman, miss Lewinsky. These alligations are false" ("Jeg havde ikke seksuelle forhold til denne frk. Lewinsky. Disse beskyldninger er usande"), men måtte senere indrømme, at beskyldningerne var sande.

USA's politik
DBU's Landspokalturnering for herrer 1954-55

DBUs Landspokalturnering for herrer 1954/1955 var den første udgave af DBUs Landspokalturnering for herrer. AGF blev turneringens første vindere, da 1. divisions-holdet fra Aarhus i finalen besejrede 3. divisions-holdet Aalborg Chang med 4-0.

Kampe og resultater

1. runde 

Første runde havde deltagelse af 54 hold. Alle holdene spillede uden for de tre divisioner i Danmarksturneringen.

2. runde

Hold 

I anden runde deltog 32 hold fordelt på:
 27 vindere fra 1. runde.
 5 hold, som havde været oversiddere i første runde (FB, Svendborg BK, Viborg FF, Viby IF og IK Viking), og som derfor først trådte ind i turneringen i denne runde.

Kampe

3. runde

Hold 

I tredje runde deltog 32 hold fordelt på:
 16 vindere fra 2. runde.
 16 hold fra Danmarksturneringen 1953-54: Nr. 7-10 fra 2. division 1953-54 (KFUM, Randers Freja, Horsens fS og Boldklubben Fremad Amager) og nr. 1-10 fra 3. division 1953-54 (HIK, Helsingør IF, Vanløse IF, B 1901, Vejen SF, Brande IF, Nyborg GIF, Aalborg Chang, Brønshøj, Odense KFUM) samt de to oprykkere til 3. division (Lendemark BK og B 1921), som trådte ind i turneringen i denne runde.

Deltagerholdene i tredje runde fordelte sig således mellem rækkerne:

Kampe

4. runde

Hold 

I fjerde runde deltog 32 hold fordelt på:
 16 vindere fra 3. runde.
 16 hold fra 1. og 2. division: Nr. 1-10 fra 1. division 1953-54 (Køge, KB, AB, Frem, Skovshoved, OB, AGF, B 1903, Esbjerg og B 93) og nr. 1-6 fra 2. division 1953-54 (B 1909, B 1913, AIA, Næstved, AaB og Vejle), som trådte ind i turneringen i denne runde.

Deltagerholdene i fjerde runde fordelte sig således mellem rækkerne:

Kampe

5. runde

Hold 

Femte runde (ottendedelsfinalerne) havde deltagelse af de seksten vinderhold fra fjerde runde. Holdene fordelte sig således mellem rækkerne:

Kampe

Kvartfinaler

Hold 

Kvartfinalerne havde deltagelse af de otte vinderhold fra femte runde. Holdene fordelte sig således mellem rækkerne:

Kampe

Semifinaler 

Semifinalerne havde deltagelse af de fire vinderhold fra kvartfinalerne.

Finale 

Finalen mellem de to vindere af semifinalerne blev spillet den 9. juni 1955 i Københavns Idrætspark.

Kilder / eksterne henvisninger 
 www.haslund.info – POKAL 1954/1955 
 Peders Fodboldstatistik – DBU´s Landspokalturnering 1954 – 1955 
 Fra Helsingør IF til Elite 3000 – Kampe – 1954/55

Noter 

1954-55
Fodbold i 1954
Fodbold i 1955
Mathias Wichmann

Mathias Wichmann Andersen (født 6. august 1991) er en dansk professionel fodboldspiller, som senest spillede for norske FK Jerv. Han har gennem flere år været ungdomsspiller i AaB.

Klubkarriere 
I august 2009 fik han en professionel kontrakt med AaB og blev den første spiller fra AaB's sportskollegie, AaB College, som fik debut i Superligaen.

Han scorede sit første mål for AaB i sin 37. kamp for klubben. Målet faldt mod AGF d. 24. juli 2011.

Matthias Wichmann fik den 7. januar 2015 ophævet sin kontrakt med AaB og skrev samme dag under på en 2,5 årig kontrakt med Viborg F.F til sommeren 2017. Han fik debut i den grønne trøje den 20. maj 2015 på hjemmebane mod Skive IK efter at have været skadet i 3 måneder.

Den 5. juni 2017 blev det offentliggjort at Wichmann sammen med en række andre spillere ikke ville få forlænget deres kontrakter i Viborg FF.

Han skiftede den 26. juli 2017 til den norske klub FK Jerv, hvor han skrev under på en toårig aftale.

Titler 
 AaB
 Superligaen: 2013/14
 DBU Pokalen: 2014

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 Mathias Wichmann på danskfodbold.com

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra AaB
AaB College-elever
Fodboldspillere fra B52/Aalborg FC
Fodboldspillere fra Viborg FF
Fodboldspillere fra FK Jerv
Statsgæld

Statsgæld er en betegnelse for den samlede gæld, et lands regering har stiftet, og adskiller sig således fra den offentlige gæld, der omfatter den samlede gæld på alle offentlige administrationsniveauer - i Danmark altså både statens, regionernes, kommunernes og de sociale fonde og kassers gæld. Statsgælden udgør altså en delmængde af den offentlige gæld. Idet ethvert lands primære indtægtskilde kommer fra skatteyderne, er statsgælden indirekte skatteydernes gæld.

Danmarks statsgæld  

Statsgælden opgøres traditionelt i Danmark som statens indenlandske og udenlandske gæld fratrukket aktiver i form af indeståendet på statens konto i Nationalbanken og aktiverne i de tre statslige fonde Den Sociale Pensionsfond, Danmarks Innovationsfond og Fonden for Forebyggelse og Fastholdelse. Optagelsen af lån sker bl.a. ved oprettelse af statsobligationer. 

Danmarks statsgæld blev i perioden fra 1997 til 2008 nedbragt fra ca. 600 mia. kr. til 195 mia. kr., og udgjorde i 2008 blot 11 procent af bruttonationalproduktet (BNP) mod 53 procent i 1997. 2009 udviste statsbudgettet for første gang i 10 år et underskud, og statsgælden voksede til 334 mia. kr. (svarende til 20 pct. af BNP). 

Ved udgangen af 2016 udgjorde statsgælden 465 mia. kr. svarende til 23 % af BNP.

Kilder

Se også 

 Offentlig gæld
 Danmarks statsgæld
 USA's statsgæld

Offentlig økonomi
Mænd i sort

Mænd i sort (engelsk: Men in Black) (forkortet MIS eller MIB) er nogle mystiske personer (for det meste mænd), klædt i sort tøj, som nogle ufovidner i USA påstår at have haft besøg af, lige efter at de har set en ufo. Det siges at disse mænd kommer før ufovidnet har fortalt sin ufoberetning til nogen. Disse mystiske mænd kommer altid med trusler til ufovidnet om ikke at fortælle om ufohændelsen til nogen. Alligevel kommer de aldrig tilbage, selvom at ufovidnet har fortalt om hændelsen til nogen bagefter. Første gang man hørte offentligt om disse mænd i sort var fra ufologen Albert K. Bender i 1953. Historierne om de mystiske mænd i sort gav ideen til den amerikanske tegneserie (og senere film) Men in Black.

Beskrivelse 
De mystiske mænd (eller kvinder) i sort er, efter vidneudsagn, klædt i sort jakkesæt, hvid skjorte, sort slips og sorte bukser samt en sort hat. De beskrives ofte som enten kridhvide eller mørke i huden, de er ofte skaldede og har ingen øjenbryn og så går de på en robotagtig måde. Desuden mener nogen at de har fået besøg af asiatisk udseende mænd i sort.

De mystiske mænd i sort kommer enten én eller flere ad gangen. De kommer ofte i en ren bil, fra 1950'erne, som aldrig bliver beskidt, selvom de lige har kørt gennem mudrede områder. Disse biler har nummerplader som ikke findes i virkeligheden. Desuden sætter de mystiske mænd i sort aldrig fodspor. Nogle mener at disse mænd i sort er hemmelige agenter, mens andre mener at de er rumvæsner i forklædning som forsøger at skjule sandheden. Nogle andre mener dog at historierne om de mystiske mænd i sort er opdigtede.

Yderligere læsning 

 
 
 
 The Mothman Prophecies - 1975 book by John Keel an account of alleged sightings of a large, winged creature called Mothman in the vicinity of Point Pleasant, West Virginia, during 1966 and 1967, it also narrates encounters of the author with "Men In Black"
 Los Hombres De Negro y los OVNI - 1979 book by Uruguayan ufologist Fabio Zerpa
 Arthur Goldwag: Cults, Conspiracies, and Secret Societies: The Straight Scoop on Freemasons, the Illmuniati, Skull & Bones, Black Helicopters, the New World Order, and Many, Many More. Vintage Books, New York 2009, . books.google S. 154 ff.

Referencer 

Ufo
Overtro
Konspirationsteorier
Parodi

Parodi (af græsk: παρῳδία = parodia) betegner en efterligning af en person eller et fænomen, hvis karakteristiske træk man overdriver for at opnå en komisk effekt. For at forstå parodien kræves det således, at man kender den eller det, der bliver parodieret. Parodien er ofte polemisk, og er nært beslægtet med satire, ironi og karikaturer og bygger ofte på stereotype menneskeskildringer og en klichéfyldt handling.

Parodier kendes fra både litteratur, teater, herunder ikke mindst revyer, samt fra film og musik, om end ordet parodi indenfor musikken har en noget bredere betydning end i de øvrige kunstformer.
Politikerparodien er i Danmark et klassisk indslag i revyer, hvor Cirkusrevyen sædvanligvis har en parodi af den siddende statsminister. 
Blandt de klassiske statsministerparodier er Kurt Ravn som Poul Schlüter, Ulf Pilgaard som Poul Nyrup Rasmussen og Henrik Lykkegaard som Anders Fogh Rasmussen.

Visse kunstnere har specialiseret sig i parodi – det gælder blandt andre "Weird Al" Yankovic. 
Borat og Brüno af Sacha Baron Cohen er eksempler på spillefilm med en gennemgående parodi, — henholdsvis på en tv-vært fra Kazakstan og på en "fashionista".
Nogle film er en parodi på andre film, for eksempel er Højt at flyve en parodi på katastrofefilm.

Se også 
 Pastiche

Henvisning 

Humor
Retorik
Satire