kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Herningsholmskolen

Herningsholmskolen er en folkeskole i Herning. Skolen har ca. 950 elever fordelt på 26 klasser (0. til 9. klassetrin) samt 13 centerklasser. 

Skolen er bygget i 1956 og er opkaldt efter den nærliggende herregård Herningsholm. Bygningen er tegnet af arkitektfirmaet Hoff & Windinge og byggeriet kostede 6 mio. kr. Skolen blev bygget for at aflaste nogle af de andre daværende skoler i Herning og nåede på et tidspunkt helt op på 1.200 elever, hvilket var det dobbelte af kapaciteten. I 1988 virkede det imidlertid som om, at byrådet ønskede at nedlægge skolen, men den blev bevaret og er siden moderniseret flere gange.

Skolen skal rives ned og der skal bygges en ny, i udgangen af 2026. Skolen bliver bygget på fodboldbanerne, mens den gamle skole forbliver funktionel, indtil den nye er klar til åbning.

Eksterne henvisninger
Skolens hjemmeside 

Folkeskoler i Herning Kommune
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Herning
Uddannelse i Herning
Konkurrencestaten

Konkurrencestaten kan henvise til:
 Konkurrencestaten (begreb) -et økonomisk – politisk begreb
 Konkurrencestaten (bog) – en bog af Ove Kaj Pedersen
Royal Troon Golf Club

Royal Troon Golf Club er en linksgolfbane i Troon, South Ayrshire, Skotland. Klubben blev grundlagt i 1878, og banen havde oprindeligt fem huller. Klubben har nu to 18-hullersbaner og en 9-hullersbane, og Old Course er en af de baner, der på skift er vært for The Open Championship, en af golfsporten major-turneringer. Klubben var været vært otte gange.

Royal Troon er hjemsted for både det længste og det korteste hul på The Open Championship-banerne. Par 3-hullet 8. hul ("Frimærket") er blot 112 m langt og anses for et af de beste huller i verden, mens par 5-hullet 6. hul ("Turnberry") er 550 m langt.

Klubben er privat, men gæster tillades til tider efter forhåndbookning.

The Old Course 

"The Old Course" er mesterskabsbanen i Troon. Klubbens anden 18-hullersbane, "the Portland", designet af Dr. Alister MacKenzie er imidlertid også af meget høj standard. Old Course har fire teesteder – "Ladies", "Short", "Medal" og "Championship". Længderne nedenfor er angivet fra "Championship" tee.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Royal Troon Golf Club

Etableret i 1878
Golfklubber og -baner i Skotland
South Ayrshire
Royal Portrush Golf Club

Royal Portrush Golf Club er en privat golfklub i County Antrim, Nordirland. Det er den eneste golfklub uden for Skotland og England, som har været vært for The Open Championship, den ældste af major-turneringerne. Klubben har to linksbaner, "the Dunluce Links" og "the Valley Links".

"The Dunluce Links"-banen anses for at være en af de bedste i verden. Den blev rangeret som nr. 4 i Golf World på listen "The 100 greatest courses in the British Isles" i november 1996. Golf Magazine rangerede den som nr. 12 i sin liste over de 100 bedste baner i verden, og i 2005 rangerede Golf Digest banen som den tredjebedste uden for USA.

Kilder / eksterne henvisninger 
 Royal Portrush Golf Club
 RoyalPortrush.com Fan site
 Golf Club Atlas Guide

Noter 

Golfklubber og -baner
Etableret i 1888
Sport i Nordirland
Vestfriesland

Vestfriesland (Nederlandsk: West-Friesland) er en region i provinsen Noord-Holland i Holland. Regionen dækker et areal på 800 kvadratkilometer, Hovedstad er Hoorn og den traditionelle dialekt er Vestfrisisk.

Regioner i Europa
Bordzjomi

Bordzjomi () er en kurby i den sydlige del af det centrale Georgien, med  indbyggere. Byen udgør et af distrikterne i Samtskhe-Javakheti-regionen, hvor den ligger i den nordvestlige del i den naturskønne Bordzjomikløft i den østlige udkant af Bordzjomi-Kharagauli Nationalpark. Byen er kendt for sit mineralvand, det romanovske sommerpalads i Likani, og Bordzjomi-Kharagauli nationalparken. Mineralvandet fra Bordzjomi er i særdeleshed kendt i landene i det tidligere Sovjetunionen; tapningen af mineralvand er en stor indtægtskilde i området. På grund af den formodede helbredende effekt af områdets mineralske kilder, er Bordzjomi en hyppig destination for folk med helbredsproblemer.

Der går en smalsporsbane fra byen til Bakuriani.

Borjom-Kharagauli Nationalpark
Bordzjomi-Kharagauli Nationalparkens administration, hotel og besøgscenter ligger på adressen Meskheti street 23, Borjomi.

Eksterne henvisninger

Kilder

Byer i Georgien
Borjomi

Borjomi er den engelske translitteration af Bordzjomi, og har flere betydninger:

 Borjomi (mineralvand) – mineralvand fra Georgien
 Bordzjomi – by i Georgien
 Bordzjomikløften – en kløft i Georgien
 Bordzjomi-Kharagauli Nationalpark – nationalpark i Georgien
Bordzjomi-Kharagauli Nationalpark

Bordzjomi-Kharagauli Nationalpark (, borjom-kharagaulis erovnuli parki) er et naturbeskyttet område i det centrale Georgien, beliggende i Lille Kaukasus, sydvest for Georgiens hovedstad Tbilisi.

Bordzjumi-Kharagauli er en af de største nationalparker i Europa, det omfatter seks administrative distrikter, strækkende fra kurbyen Bordzjomi til byen Kharagauli. Nationalparkens areal er på 5.300 kvadratkilometer, hvilket er omtrent 7½ procent af Georgiens samlede areal. Nationalparken etableredes i 1995 og indviedes officielt i 2001.

Nationalparkens særlige egenart er mangfoldighed af geografiske og økologiske zoner, landskaber, historiske monumenter og rig flora og fauna. Parken har haft en rivende udvikling indenfor turistinfrastruktur. Den har administration og besøgscenter i byen Bordzjomi.

Eksterne henvisninger 

 Officiel hjemmeside  

Nationalparker i Georgien
Etableret i 1995
Det Kongelige Søkort-Arkiv

Det Kongelige Søkort-Arkiv, grundlagt 1784 for at udarbejde søkort, toningstegninger mv. over de danske farvande, var en dansk flådeafdeling med ansvar over for den danske regering og dermed den danske flåde.

Arkivet blev ved en kongelig resolution oprettet den 25. oktober 1784. Arkivets første direktør var kaptajnløjtnant Poul de Løvenørn, der selv ledede søopmålingen. 1790 købte Søkortarkivets navigationsdirektør Andreas Louss monopol på at fremstille søkort over de danske sunde og bælter. Søkortarkivet har foruden at udgive søkort over danske, færøske, islandske og grønlandske farvande, udgivet fyrlister, lodshåndbøger m.m. og har siden 1827 udgivet tidsskriftet Efterretninger for Søfarende med oplysninger om søafmærkningens aktuelle tilstand, farer for sejladsen med mere.

1. april 1973 blev Søkortarkivet – sammen med Fyrvæsenet, Lodsvæsenet og Redningsvæsenet – en del af det nyoprettede Farvandsvæsenet, der fortsat publicerer Efterretninger for søfarende, fyrlister m.m., mens fremstilling af søkort og lodshåndbøger nu varetages af Geodatastyrelsen.

Ifølge kongelig resolution af 1816 har ophavsretten på statsligt fremstillede søkort ingen udløbsdato. Ifølge § 92 i den gældende ophavsretslov er denne resolution stadig gyldig.

I 1873 fik Søkortarkivet egen bygning (dog delt med DMI) på Toldbodvej (nu Esplanaden) nr. 19 ved Kastellet i København tegnet af arkitekt Vilhelm Petersen i en historicistisk efterligning af italiensk renæssance. Bygningsens vinduer er blevet ændret.

Søkortansvarlige før 1784 
 1689-1723 Jens Sørensen

Direktører for Søkortarkivet 

 1784-1826 Poul de Løvenørn
 1826-1853 C.C. Zahrtmann
 1853-1888 Hans Peter Rothe
 1889-1898 C.F. Wandel
 1899-1909 Gustav Holm
 1909-1919 Christian Bloch
 1919-1933 H.O. Ravn

Se også 
 Navigationsdirektør

Referencer

Kilder 
 Den Store Danske 

Søfart
Danske styrelser
Etableret i 1784
Ophørt i 1973
Søværnet
Indre By (København)
Danmarks arkiver og arkivalier
Kartografi
Jay Rockefeller

John Davison «Jay» Rockefeller IV (født 18. juni 1937 i New York City) er en amerikansk politiker. Han er medlem af USAs senat og repræsenterer West Virginia og Det demokratiske parti. Han kom ind i Senatet 15. januar 1985 til 2015, hvorefter han overlod posten til Shelley Moore Capito. 

Han er oldebarn af oliemagnaten John D. Rockefeller og nevø af tidligere vicepræsident Nelson Rockefeller, og den eneste demokraten i en traditionel republikansk familie.

Han var guvernør i West Virginia fra 1977 frem til han blev senator.

Jay Rockefeller ejer og bor i Washington D.C.'s største private hjem på adressen 2121 Park Road NW. Huset er på knap 2.000 kvadratmeter og ligger på en 64.000 kvadratmeter grund i kvarteret Crestwood, nord for centrum.

Eksterne henvisninger 

Personer fra New York
Politikere fra USA
Personer fra West Virginia
Medlemmer af USA's kongres for det demokratiske parti
Medlemmer af Senatet i USA
Jon Tester

Jon Tester (født 21. august 1956 i Havre, Montana) er en amerikaner som er medlem af Det demokratiske parti og repræsenterer delstaten Montana i Senatet. Tester har en baggrund som musiklærer og har også drevet økologisk landbrug. Som ung mistede han de tre mellemste fingre på venstre hånd i en ulykke med en kødkværn.

Efter flere år i delstatssenatet i Montana stillede Tester op til valget til senatet i 2006, mod den siddende senator Conrad Burns, og vandt efter et lige valg. Han tiltrådte embede som senator 3. januar 2007.

Eksterne henvisninger 

Politikere fra USA
Aamer

Aamer eller Amer er et arabisk efternavn som bliver båret af flere personer:

 Ali Aamer (født 1977) – Bahrainsk fodboldspiller
 Mohammad Aamer (født 1992) – Pakistansk cricketspiller
 Najeeb Aamer (født 1971) – Pakistansk cricketspiller
 Shaker Aamer – Saudiarabisk statsborger der sidder i Guantanamo-lejren
Abbar

Abbar er et arabisk efternavn og fornavn som bliver båret af flere personer:
 Samir Abbar (født 1982) – Algerisk fodboldspiller
 Mohammed bin Ali Al Abbar – Emiratarabisk erhvervsmand
 Mohammed al Abbar – Emiratarabisk erhvervsmand
 Abdullah Mahmoud Abbar – Saudiarabisk erhvervsmand
 Rida Mahmoud Abbar – Saudiarabisk erhvervsmand
 Abbar (563-562 f.Kr.) – Konge af Tyr
Vilhelms Purvītis

Vilhelms Purvītis (3. marts 1872 i Zaube i Guvernement Livland – 14. januar 1945 i Bad Nauheim i Tyskland) var en lettisk maler af landskabsmalerier og pædagog, som etablerede Letlands Kunstakademi og var dets rektor fra 1919 til 1934.

Purvītis studerede til maler ved det Kejserlige Kunstakademi i Sankt Petersborg i Det Russiske Kejserrige fra 1890 til 1897, hovedsageligt under Arkhip Kuindzji, og dimiterede med en stor guldmedalje. Fra 1898 til 1901 udstilledes hans malerier i Berlin, München, Paris og Lyon med stor kritikerros. Derefter slog han sig ned i Riga, og rejste i 1902 til Spitsbergen i Norge for at studere maleri af sne.

Ved konstant at eksperimentere og blive en mester i snelandskaber, begyndte Purvītis som realist, vendte sig til impressionisme, og blev senere påvirket af Paul Cézanne og Edvard Munch. Som leder af workshoppen for landskabsmaleri ved Letlands Kunstakademi fra 1921 til 1944, af visuel kunst i afdelingen for arkitektur på Letlands Universitet fra 1919 til 1940, og direktør for Rigas Kunstskole fra 1909 til 1915, havde Purvītis et væld af tilhængere og var den anerkendte leder af en hel skole lettiske malere.
 
Mange af hans værker blev ødelagt, da den Røde Hær indtog Jelgava i 1944, mens mange andre gik tabt mens de evakueredes til Bayern. Purvītis' jordiske rester blev genbegravet i Riga i 1994, efter Letland genvandt sin uafhængighed.

Vilhelms Purvītis udnævntes til Kommandør af Trestjerneordenen i 1926, og til Storofficer af Trestjerneordenen i 1928. Purvītis modtog også Dannebrogsordenen.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Personer fra Livland
Malere fra Letland
Kommandører af Trestjerneordenen
Storofficerer af Trestjerneordenen
Knud Møller (musiker)

Knud Møller er en dansk musiker. Han er uddannet på Nordjysk Musikkonservatorium i 1979 på Musikpædagogisk linje med violin. I dag spiller han guitar i flere bands, bl.a. sammen med Johnny Madsen. Han blev i 2008 kåret som Danmarks bedste guitarist 

Han kan opleves som en del af den vinter-turnerende akustiske trio, bestående af Johnny Madsen, Henrik From og Knud selv, hvor han leverer flotte guitarsoli.

Links 

Musikere fra Danmark
Talsmand

En talsmand, talskvinde eller talsperson er en person, der er ansat eller valgt til at repræsentere en gruppe, et politisk parti, en virksomhed, en myndighed eller en organisation og udtale sig på dennes vegne. Rollen som talsperson tilfalder ofte en ledende skikkelse indenfor gruppen eller organisationen, f.eks. en direktør, bestyrelsesformand eller fagforeningsleder.

Udtrykket kan også bruges om en person, der gør sig til talsmand for en bestemt mening eller standpunkt.

I den nuværende mediefølsomme verden er mange organisationer i stigende grad tilbøjelige til at ansætte fagpersoner, der har modtaget formel undervisning i journalistik, kommunikation, public relations og public affairs, i rollen for at sikre, at offentlige meddelelser bliver præsenteret på den mest hensigtsmæssige måde og gennem de mest passende kanaler for at maksimere effekten af positive budskaber og minimere virkningerne af ugunstige meddelelser og dårlig omtale.

Ordet talskvinde, om en kvindelig talsmand, har været kendt og brugt med ujævne mellemrum siden 1910, mens talsperson er kendt fra 1983 som en kønsneutral betegnelse inspireret af det engelske spokesperson.

Se også 
 Ambassadør
 Politisk ordfører

Referencer 

Kommunikation
Stillingsbetegnelser
Arthur Golden

Arthur Golden (født 6. Juni, 1956 i Chattanooga, Tennessee, USA ) er en amerikansk forfatter. Han er forfatteren til romanen "Mit liv som Geisha" (1997), som skildrer en Geishas liv i Japan.

Eksterne henvisninger 
 

Romanforfattere fra USA
Rudolf Stahl

Rudolf Stahl (født 11. februar 1912 i Darmstadt, Hessen, død 7. juni 1984) var en tysk håndboldspiller, som deltog i OL 1936.

Stahl, der af profession var politimand, spillede for klubben Polizeisportverein Darmstadt og var med til at vinde det tyske mesterskab i markhåndbold i 1934. Han blev udtaget til det tyske håndboldlandshold, som deltog i OL 1936. Det var første gang, håndbold var på programmet ved et OL, og turneringen blev spillet på græs på 11-mandshold. Oprindeligt var ti hold tilmeldt, men , ,  og  meldte fra, så blot seks hold deltog. Disse blev delt op i to puljer, hvor Tyskland vandt sin pulje suverænt med en samlet målscore på 51-1 efter blandt andet en 29-1 sejr over . De to bedste fra hver pulje gik videre til en finalerunde, hvor alle spillede mod alle. Igen vandt Tyskland alle sine kampe, men dog i lidt tættere kampe. Således vandt de mod  med 10-6. Som vinder af alle kampe vandt tyskerne sikkert guld, mens Østrig fik sølv og  bronze. Han spillede i alt seks landskampe, hvoraf de to var i OL-turneringen.

Referencer

Litteratur 
 Bodo Harenberg (Red.): Die Stars des Sports von A-Z. Darmstadt 1970

Eksterne henvisninger 

Håndboldspillere fra Tyskland
Olympiske mestre fra Tyskland
Deltagere for Tyskland ved sommer-OL 1936
Olympiske håndboldspillere fra Tyskland
Olympiske medaljevindere i håndbold
Håndboldspillere ved sommer-OL 1936
Medaljevindere fra Tyskland ved sommer-OL 1936
Personer fra Darmstadt
Hans Theilig

Hans Theilig (født 12. august 1914 i Hamburg, død 6. oktober 1976) var en tysk håndboldspiller, som deltog i OL 1936 i Berlin.

Theilig var en del af det tyske håndboldlandshold, som deltog i OL 1936. Det var første gang, håndbold var på programmet ved et OL, og turneringen blev spillet på græs på 11-mandshold. Oprindeligt var ti hold tilmeldt, men , ,  og  meldte fra, så blot seks hold deltog. Disse blev delt op i to puljer, hvor Tyskland vandt sin pulje suverænt med en samlet målscore på 51-1 efter blandt andet en 29-1 sejr over . De to bedste fra hver pulje gik videre til en finalerunde, hvor alle spillede mod alle. Igen vandt Tyskland alle sine kampe, men dog i lidt tættere kampe. Således vandt de mod  med 10-6. Som vinder af alle kampe vandt tyskerne sikkert guld, mens Østrig fik sølv og  bronze. Theilig spillede tre af kampene og blev turneringens topscorer med 22 mål.

To år senere deltog han det første indendørs-VM, hvor han med Tyskland vandt turneringen efter sejr i kampene mod de øvrige tre hold i turneringen. Også her blev Theilig topscorer med 6 mål (delt med svenskeren Yngve Lamberg). Han var desuden med til at vinde VM i markhåndbold samme år.

Han blev desuden tysk mester med SV Polizei Hamburg i 1941 og 1943 og med SV Polizei Berlin i 1944.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Håndboldspillere fra Tyskland
Olympiske mestre fra Tyskland
Deltagere for Tyskland ved sommer-OL 1936
Olympiske håndboldspillere fra Tyskland
Olympiske medaljevindere i håndbold
Håndboldspillere ved sommer-OL 1936
Medaljevindere fra Tyskland ved sommer-OL 1936
Personer fra Hamborg
Sergej Lavrov

Sergej Viktorovitj Lavrov (russisk: Серге́й Ви́кторович Лавро́в, født 21. marts 1950) har været Ruslands udenrigsminister siden 2004. Inden han blev udenrigsminister, har Lavrov været sovjetisk diplomat og Ruslands ambassadør i FN fra 1994 til 2004. Han er desuden permanent medlem af det russiske sikkerhedsråd. Lavrov taler russisk, engelsk, fransk, dhivehi og sinhalesisk.

Familie og fritidsinteresser 
Lavrov blev født i Moskva. Han har en russisk mor fra Georgien og en armensk far. Lavrov er gift og har en datter ved navn Jekaterina. Lavrov har forskellige hobbier; han spiller guitar og skriver sange og digte. Herudover dyrker Lavrov regelmæssigt sport som rafting og er kæderyger.

Uddannelse 
Lavrov afsluttede den sovjetiske folkeskole med en sølvmedalje fra skole no. 607 i Moskva, hvor han havde udvidet undervisning i det engelske sprog. Han blev senere uddannet fra det nu russiske universitet MGIMO i 1972.

Karriere 
 1972-1976 – Sovjetisk diplomat i Sri Lanka.
 1976-1981 – 2. sekretær for det sovjetiske udenrigsministerium i afdelingen for internationale økonomiske organisationer.
 1981-1988 – 1. sekretær, rådgiver og seniorrådgiver for Sovjetunionen i FN.
 1988-1992 – Fuldmægtig i det sovjetiske udenrigsministerium i afdelingen for internationale økonomiske organisationer
 1992 – Viceudenrigsminister for Rusland.
 1994-2004 – Ambassadør for Rusland i FN.
 2004-nu – Udenrigsminister for Rusland.
 
Lavrov var medlem af det sovjetiske kommunistparti indtil 1991.

Eksterne henvisninger 
 Ruslands udenrigsministeriums hjemmeside
 Sergej Lavrovs CV

Politikere fra Rusland
Udenrigsministre
Personer fra Moskva
Russere i 1900-tallet
Russere i 2000-tallet
Río Abiseo nationalpark

Río Abiseo nationalpark er beliggende i San Martín regionen i Amazonregnskoven i Peru. 

Parken dækker et areal på 2.745 kvadratkilometer, med højdeforskelle mellem 350 m og 4.200 m, og kom i 1990 på UNESCOs verdensarvsliste pga. dens unikke flora og fauna samt over 30 præcolumbianske arkæologiske pladser. Siden 1986 har parken ikke været åben for turisme på grund af både for at beskytte områdets skrøbelige natur og de arkæologiske fund.

Natur

Hendees uldabe, Oreonax flavicauda, der tidligere ansås for at være uddød, er kendt for at leve i parken og er tilsyneladende endemisk for regionen. Det var for det meste på grund af denne uldabes kritisk truede status, at området fik nationalparkstatus og blev placeret på listen over verdensarvssteder.

Referencer

 

Nationalparker i Peru
Verdensarvsområder i Peru
Navigationsdirektør

Navigationsdirektør var titlen på en dansk embedsmand, hvis hverv det var at føre tilsyn med undervisningen og afholde eksamen på navigationsskolerne.

Oprindeligt var der kun én navigationsskole i landet, nemlig i København. Den første navigationsskole blev oprettet i ankersmedjen, der senere blev til Holmens Kirke, af Christian IV i 1619. Den blev fra 1685 drevet af Københavns Skipperlav og blev senere til Københavns Navigationsskole. Fra 1767 kunne andre organisationer end Københavns Skipperlav oprette navigationsskoler, men navigationdirektøren havde stadig privilegium på at genemføre eksaminer.

Fra 1869 blev navigationsdirektør et særligt embede, som ikke kunne være en bibeskæftigelse. Før da havde mange navigationsdirektører sideløbende haft en karriere som undervisere eller søofficerer.

Navigationsdirektører 

 1619-? Joris Carolus
 1666-1684 Bagge Wandel
 1685-1687 Valentin Lorens
 1687-1695 Jørgen Dinesen Oxendorph
 1695-1705 Anders Mikkelsen
 1706-1710 Lorentz Lous
 1715-1741 Lorentz Lous (igen)
 1741-1763 Friderich Weggersløff
 1763-1804 Christian Carl Lous
 1804-1835 Peter Jensen Wleugel
 1835-18?? Jens Seidelin (konstitueret 1835-37)
 1851-1884 Georg E. Tuxen
 1889-1921 J.A.D. Jensen (Bildsøe)
 1928-1941 Victor Lorck (konstitueret 1928-30)
 1941-1956 H.A. Guldhammer
 1956-1967 Knud Hansen

Referencer

Kilder 
 Marcussen, Jørgen, Navigatøruddannelsen - nogle historiske bemærkninger (webdokument, revideret 23. marts 2015 med omfattende kildehenvisninger) (set 23. september 2015)

Titler
Søfart
J.E. Ohlsens Gade

J. E. Ohlsens Gade er en gade på Østerbro i København mellem Østerbrogade og Nordre Frihavnsgade. Den er knap 250 meter lang.

Historie 
Gaden fik sit navn i 1898 efter Jørgen Ernst Ohlsen (1814-1862) , hvis gartneri lå der. Hans enke drev forretningen videre til 1904. L. Dæhnfeldt A/S overtog firmaet i 1985.
På bar mark byggede Ole Ohlsen (1781-1845) i 1812 ejendommen ”Frederiksminde” med gartneri. Gartneriet blev nedlagt 1904 og flyttede længere og længere ud af byen.  Efter udstykningen gik det forholdsvis hurtigt med at få gaden bebygget med etageejendomme til det bedre borgerskab.

På Københavns museum findes et postkort fra omkring 1900 fra gaden, hvorpå ”Solhuset” og ”Palæhuset” vises.

Der var så mange heste i området, at datidens svar på en benzinstation – en furagehandel med hestefoder – lå i nr. 4 i 1911.

Kendte bygninger 

Nr. 11 og 13 fra 1901 har begge 11 fag til gaden. Bygningerne er i palæstil, som understreges af årstallet på et slags våbenskjold i frontonen bag et duefjendsk net.

Nr. 7 og 9 er fra 1910 og gør sig gældende ved et for danske standarder usædvanligt indgangsparti: Bag et jugendstilsrækværk med blomster, er den tilbagetrukne hoveddør. Altanerne er også specielle i deres rå udformning: Afskærmningen er en plade med huller i. I kælderen boede en skomager, og skiltet ”Til Køkkentrappe” over kældertrappen er nu afdækket. Det viser, at der boede fine folk i opgangen. De fik bragt varer lige til døren af bude og andre tjenende ånder, som bestemt ikke gik op ad den fine hovedtrappe med deres snavsede træsko eller støvler.

For hundrede år siden lå urtekræmmer d’Andrade i nr. 1 lige ved siden af viktualiehandlen Christian Rasmussen. På fjerde sal boede bøssemageren N.P.C. Carlsen. Nr. 3 boede arkitekt Jens Peter Malmberg og violinist Winding. I nr. 9 boede ritmester O.C.H. Müller. I nr. 14 boede premierløjtnant Birkedal-Hansen.

I midten af 1950’erne var der stadig en del handel i gaden. I nr. 1 var der frugthandler C.M. Andreasen og der var plads til endnu frugthandler i nr. 17 "Trekanten Frugthandel". I nr. 11 var der både Østerbros Sycentral skotøjsfabrik og Nordhavn Kul- og Koksforsyning ved Christian Tychsen. I nr. 19 var der både tobakshandel ved La Cour-Mansler og Østerbros Læderhandel ved E. Pedersen.
Beboerne var stadig af det bedre borgerskab, i nr. 5 boede pastor emeritus A. Skettrup, i nr. 4 højesteretsdommer dr. phil. Victor Hansen og grosserer Volmer Ulfstjerne i nr. 14.

Litteratur 
P. Larsen: 52 års virke i Frøfirmaet J.E. Ohlsens Enke, 1943.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Gader på Østerbro