kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Majonæsekrigen

Majonæsekrigen er den populære betegnelse for en heftig polemik i de danske medier i 1985 om dansk retskrivning. Anledningen var en forhåndstilkendegivelse fra Dansk Sprognævn om den kommende udgave af Retskrivningsordbogen.

Striden drejede sig om stavningen af et antal fremmedord, hvoriblandt mayonnaise var det der oftest blev fremhævet i debatten. Sprognævnet havde planlagt at indføre en række fordanskede stavemåder parallelt med den oprindelige franske form. Den fordanskede form for ordet mayonnaise var majonæse. Denne beslutning fremkaldte mange følelsesladede debatindlæg fra personer som ikke ønskede de annoncerede ændringer i den hidtil gældende retskrivning.

Sprognævnets beslutning var baseret på en bekendtgørelse om retskrivningen fra 1892 som sagde at:
»Fremmede Ord, der ere fuldt optagne og indgaaede i Sproget og i Udtalen have tabt de fremmede Lyde, skrives efter Sprogets almindelige Regler Ansjos, Kaptajn, Kontor, Løjtnant, nervøs, Tempel, Ur, Trone. – Dog ombyttes aldrig ch, g, j eller ti med sj (undt. Ansjos).«

Sagen endte med at regeringen greb ind. Efter et møde med kulturminister Mimi Jakobsen og undervisningsminister Bertel Haarder ændrede Dansk Sprognævn manuskriptet til den kommende Retskrivningsordbog så der ikke blev tale om så mange nye dobbeltformer som ellers planlagt. Især blev former som gymnasie ikke, som ellers planlagt, optaget som parallelform til gymnasium.

 2012 

I fjerde udgave af Retskrivningsordbogen fra 2012 er formen majonæse gledet ud, så kun formen mayonnaise herefter er korrekt. Samtidig er der for en lang række ord der hidtil er endt i -ium, blevet indført en parallel stavemåde der ender i -ie, så der herefter fx er valgfrihed mellem formerne gymnasium og gymnasie''.

Litteratur

Referencer

Eksterne henvisninger/kilder 
 Bekendtgørelse fra Ministeriet for Kirke- og Undervisningsvæsenet om Retskrivningen nr 24 af 27/02/1892. Bekendtgørelsen var i kraft indtil 1. august 1997, hvor den blev erstattet af retskrivningsloven.
 Forordet til Retskrivningsordbogen
 Lov om dansk retskrivning

Dansk sprog
Christen Kold

Christen Mikkelsen Kold eller Kresten Kold (født 29. marts 1816 i Thisted, død 6. april 1870 i Dalum) var en dansk lærer, der var en pioner inden for højskole- og friskolebevægelsen.

Han var søn af en skomager, Mikkel Christensen Kold, fra Thisted.

I 1831 startede han som omgangslærer i Fårtoft lidt øst for Thisted. Kort efter blev han huslærer på gården Kovstrup i Sønderhå i Midtthy, hvor han underviste proprietærens børn. I nabosognet Snedsted gik han herefter på seminariet (Snedsted Seminarium).

En anden påvirkning kom fra datidens gudelige vækkelser gennem bekendtskabet med lægprædikanten Peder Larsen Skræppenborg. For Kold gjaldt det, at der skulle være frihed i skole- og trosspørgsmål. Det bragte ham i modsætningsforhold til den offentlige skole og forhindrede ham i en årrække i at få ansættelse som lærer. Han nægtede at lære eleverne Balles Lærebog udenad. I stedet gjorde han den mundtlige fortælling til den vigtigste metode i undervisningen.

Pastor Ludvig Daniel Hass, sognepræst i Mjolden, Ribe Stift, havde i 1838 hentet ham som huslærer til nabolandsbyen Forballum fra Øster Jølby på Mors, hvor Kold var blevet udelukket fra skolelærerembedet. Hass støttede ham i en ny strid med kancelliet om Balles lærebog. Men forgæves. I protest mod myndighederne sagde Hass sit sognepræsteembede op og fik Christen Kold med på sammen med han at rejse til Smyrna som missionærer for Det Danske Missionsselskab i 1842.

Kold ragede uklar med Hass, men brugte sin uddannelse som bogbinder, og tjente i årene i Smyrna (1842 til 1847) penge nok til ikke bare at ernære sig selv, men spare op til senere at kunne finansiere sit skolearbejde i Ryslinge. Da han kom hjem fra Tyrkiet, fik han ansættelse som huslærer hos den grundtvigske pastor C.F. Hassenfeldt i Holmsland præstegård i Vestjylland, hvor han kunne udfolde sine skoletanker i undervisningen af præstens børn.

Han åbnede i 1851 Danmarks tredjeældste højskole i Ryslinge på Fyn efter Rødding (1844) og Uldum (1849). og i 1852 Danmarks anden friskole (den første var baptisternes friskole i Gunderup sogn, åbnet i 1851.) Han var påvirket af N.F.S. Grundtvig og førte i praksis Grundtvigs skoletanker ud i livet. 

I 1850 beskrev Kold sine skoletanker i Bogen om Børneskolen.

Kold var i sin levetid direkte involveret i oprettelse af omkring 100 friskoler på Fyn og Sjælland.

Han er begravet på Dalum kirkegård.

Eksterne henvisninger 
 

 Kristen Kold. Den nordiske Folkehøjskole. Bidrag til dens historie af Ludvig Schrøder. Kbh. 1905. 
 Dalby Friskole – Fra A. Ankerstrøm: 'Friskolen gennem 100 år', III, udg. 1949

Noter 

Danskere i 1800-tallet
Lærere fra Danmark
Skolefolk fra Danmark
Folkehøjskoleforstandere fra Danmark
Personer fra Thisted
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Hans Kirk

Hans Rudolf Kirk (født 11. januar 1898 i Hadsund, død 16. juni 1962 i Brådebæk ved Hørsholm, dog tilhørende Birkerød sogn og i dag en del af Rudersdal Kommune) var en dansk forfatter, kommunist og medarbejder ved avisen Land og Folk.

Liv og karriere 

Hans Kirk blev født den 11. januar 1898 i Hadsund. Hans forældre var Christian Pedersen Kirk (praktiserende læge i Hadsund) og hustru Anna Johanne f. Andersen.

Kirk var lægesøn og tilbragte som barn sine ferier hos faderens fattige, indremissionske fiskerfamilie i Harboøre og moderens grundtvigske storbondefamilie i Thy. Spændingen mellem disse to miljøer belystes i debutromanen Fiskerne fra 1928, som blev godt modtaget af kritikken. Forinden var han i 1923 blevet cand. jur., men han helligede sig forfattergerningen.

Helt fra gymnasietiden i Sorø var han marxistisk inspireret, og det præger hele forfatterskabet. Fiskerne blev fulgt op med Daglejerne og De ny Tider, som skildrer overgangen fra bonde- til industrisamfund og husmændenes og daglejernes nye tilværelse som organiserede lønarbejdere. Hans Kirk tilsluttede sig Danmarks Kommunistiske Parti i 1931 og blev i 1941 arresteret af dansk politi og indsat i Horserødlejren. Herfra lykkedes det ham at flygte i 1943, og han undgik således deportation til tysk koncentrationslejr.

Efter krigen var Kirk medarbejder ved det kommunistiske dagblad Land og Folk, men skrev dog stadig bøger. I 1950 udkom Vredens søn, hvor han betragter Jesu liv i datidens sociale og politiske lys; samtidig kan romanen ses som en parallel til besættelsestiden i Danmark, hvor Kirk hudfletter både tyskerne og de danske politikere og myndigheder.

I 1953 kom erindringsbogen Skyggespil.

Blandt Kirks priser kan nævnes Det anckerske Legat (1945) og Herman Bangs Mindelegat (1960).

Hans Kirk ligger begravet på Ordrup Kirkegård.

Udvalgte bøger 
Følgende liste udgør en mindre del af Hans Kirks udgivelser:
 Fiskerne (1928)
 Daglejerne (1936)
 De ny tider (1939)
 Slaven (1948)
 Vredens søn (1950)
 Djævelens penge (1952)
 Klitgaard og sønner (1952)
 Skyggespil (1953)

Litteratur 
 Morten Thing: Hans Kirks mange ansigter : en biografi, Gyldendal, 1997. .
 Jørgen Toubro: 100 år med Hans Kirk : en mindebog, Hadsund Bogtrykkeri, 1997. .
 Werner Thierry: Hans Kirk, Gyldendal, 1977. .

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 Hans Kirk på Dansk Forfatterleksikon
 Hans Kirk på litteraturpriser.dk
 
 Tysk Webside Hans Kirk
 
 Birkerød sogn kirkebog http://ao.salldata.dk/vis1.php?bsid=148316&side=140

Personer fra Hadsund
Kulturradikale personer
Redaktører fra Danmark
Politikere fra DKP
Kommunister fra Danmark
Romanforfattere fra Danmark
Ateister fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Bertel Dahlgaard

Bertel Dahlgaard (7. november 1887 på Hesthave ved Rødding – 31. marts 1972 i Gentofte) var en dansk politiker og minister.

Tidlige liv
Dahlgaard var søn af gårdejer Poul Dahlgaard, Hesthave mellem Rødding og Krejbjerg i Salling. Han kom efter ophold på Salling Højskole, Jebjerg, Dalum Landbrugsskole samt Askov Højskole til København. Efter en børnelammelse måtte han opgive at blive landmand og føre gården videre. Gården blev senere overtaget af søsteren Mitte og hendes mand Gudik Gudiksen (senere radikal af Landstinget). 

I København tog Dahlgaard på kursus studentereksamen 1907-09, hvorefter han startede på studier på Københavns Universitet. Han blev cand.polit. Fra 1913 var han ansat som embedsmand på Københavns Kommunes statistiske kontor, som han blev chef for i 1922. Fra 1915-1917 var han formand for Radikal Ungdom.

Medlem af Folketinget
Han blev i Skive-kredsen valgt til Folketinget i 1920 for Det Radikale Venstre, og blev således personificeringen af den gamle radikale højborg i Skive, idet han var kredsens folketingsmand i 40 år til 1960. Han bevarede et tæt forhold til kredsen livet igennem. Ved hans 25 års-jubilæum i 1945 forærede kredsen ægteparret Dahlgaard et stykke smukt beliggende hedejord. Her byggede parret sig senere et sommerhus, der nu ligger lige nord for Sallingsundbroen. 

I politiske kredse blev Dahlgaard kendt som en dreven taktiker i politiske forhandlinger, samtidig med at det idealistiske præg med tiden forsvandt til fordel for en mere pragmatisk holdning til mange politiske spørgsmål, f.eks. medlemskabet af NATO. Dahlgaard var indenrigsminister i Thorvald Staunings regering fra 1929-1940 og blev i 1957 økonomiminister og minister for nordiske anliggender i H. C. Hansens regering og havde samme post i Viggo Kampmanns regering 1960-1961.

Død og eftermæle
Han døde 31. marts 1972 i Gentofte, og er begravet på Gentofte Kirkegård.

Bertel Dahlgaards søn Lauge Dahlgaard og sønnesøn Frank Dahlgaard blev også folketingsmedlemmer for hhv. Det Radikale Venstre og Konservative Folkeparti.

Publikationer 
 Bertel Dahlgaard, Kamp og Samarbejde. Nærbilleder af dansk politik og politikere gennem 40 år, Forlaget Fremad 1964

Eksterne henvisninger 
 

Økonomiministre fra Danmark
Indenrigsministre fra Danmark
Folketingsmedlemmer i 1920'erne
Folketingsmedlemmer i 1930'erne
Folketingsmedlemmer i 1940'erne
Folketingsmedlemmer i 1950'erne
Folketingsmedlemmer i 1960'erne
Tidligere folketingsmedlemmer fra Det Radikale Venstre
Danske ministre fra Det Radikale Venstre
Formænd for Radikal Ungdom
Ministre for nordisk samarbejde fra Danmark
Økonomer fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Yoko Tsuno

Yoko Tsuno er en belgisk tegneserie-heltinde skabt af Roger Leloup. Yoko Tsuno er ingeniør med japanske aner bosiddende i nutidens Bruxelles i Belgien. Historiernes omdrejningspunkt er ofte særpræget teknologi, og Yoko Tsunos eventyr, sammen med vennerne Pol Pitron og Vic Video, omfatter derfor både tidsrejser, udforskning af Jordens indre og rejser til fremmede planeter med udenjordiske væsener.

Bogserien Yoko Tsunos samlede eventyr 
Udgives på dansk af forlaget Cobolt. Serien er delt op i temaer, og ikke kronologisk, som ellers er mest almindeligt.
 Jorden kalder Vinea 
 På jagt efter tiden 
 De tyske eventyr 
 Under Kinas himmel 
 Vinea i fare 
 Robotter fra nær og fjern 
 Mørkets maskepi 
 Trusler mod Jorden

Albumserien Yoko Tsuno 
Det originale nummer er angivet i parentes, når det er forskelligt fra det danske.

Nr. 1-16 er udgivet af Interpresse, nr. 17-24 af Carlsen og fra nr. 25 af Cobolt.

   Nærkontakt i jordens indre
   Djævelens orgel
   Budskab til evigheden (5)
   Vulcans smedje (3)
   Vineas tre sole (6)
   Vampyren fra Rothenburg (7)
   Titanerne (8)
   Vindens datter (9)
   Lyset fra Ixo (10)
   Tidsspiralen (11)
   Gengangerens hævn (12)
   Dybets dronning (13)
   Odins ild (14)
   Kanonen fra Kra (15)
   Dragen fra Hong Kong (16)
   De flyvende dæmoner (17)
   Robotterne fra Kifa (18)
   Rhinguldet (19)
   Den sorte død (20)
   Sjælenes port (21)
   Den himmelske junke (22)
   Eksplosiv højspænding (4)
   Tågernes pagode
   Den syvende kode
   Lucifers tjenerinde
   Ametystens forbandelse
   Khanys hemmelighed
   De udødeliges tempel
   Engle og falke
   Tvillingerne fra Saturn

Oversigt 
På dansk er serien udgivet som album og i bogserien Yoko Tsuno – Samlede eventyr.
Tre af de korte historier er skrevet af Maurice Tillieux; de er markeret med (Tillieux).
Tre album blev også udgivet som Minicomics i ombrudt form; de er markeret med M og nummer i serien Minicomics.
Otte album blev udgivet i Albumklubben Trumf med ændrede forsider; de er markeret med T og nummer i Albumklubben Trumf.

Eksterne henvisninger og kilder

 bibliotek.dk
 Yoko Tsuno på Comicwiki.dk
 Yoko Tsunos officielle website http://www.yokotsuno.com/fr/accueil.html

Tegneserier fra Belgien
Tegneseriefigurer
Ejlif Krogager

Ejlif Egon Richard Søndergaard Krogager (født 5. februar 1910 i Øster Nykirke, død 7. januar 1992 i Esbjerg) var en dansk præst og rejsekonge, der stiftede Nordisk Bustrafik i 1951 sammen med førstelærer Peter Ingwersen.

Under 2. verdenskrig var han sammen med sin kone Gorma Haraldsted aktiv i modstandsbevægelsen og måtte flygte til Sverige.

Efter slutningen på krigen oprettede han i 1951 Nordisk Bustrafik – det, der senere blev til Tjæreborg Rejser. 11 år senere etablerede han flyselskabet Sterling Airways og flykøkkenet Aerochef.

Eksterne henvisninger 
 
 Tjæreborgs historie 
 

Præster fra Danmark
Erhvervsfolk fra Danmark
Modstandsfolk fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Danskere i 1900-tallet
Sollignelsen

Sollignelsen kommer fra Platons dialog Staten. Solen gør at man kan finde frem til sandhed og erkendelse, idet synet er betinget af synsevnen, objekt og lys. Solen er et billede på det gode selv, og det godes idé. Forudsætningen for at erkende hvad det gode er, er at man må vide hvad der er godt.

Platons sollignelse tjener det formål at vise, at der er en større sandhed end skyggebillederne i hulen (se hulelignelsen) og derigennem få mennesket til at indse nødvendigheden i en opstigning til idéernes verden, hvilket vil sige sjælens opstigning til forståelsens egn, i det ærinde at erfare visdommens ide (den strålende sol).

Antikken
Filosofi
Analogi
Platonisme
Hymn to Freedom

"Hymn to Freedom" ("Hymne til Friheden") er en melodi, som Oscar Peterson komponerede i 1962. Ifølge hans egen beretning var den faktisk en improvisation, der opstod under selve indspilningen af den første version:

16. december sad han i studiet med sin daværende trio, der udover ham selv bestod af Ray Brown på bas og Ed Thigpen på trommer. De var ved at afslutte indspilningen af LP'en Night Train, og produceren Norman Granz havde bedt dem om at spille en blues.

Musikerne aftalte, at Peterson skulle spille det første vers alene. Han kunne have valgt at spille en af de mange blues-melodier fra jazzens standardrepertoire; men han besluttede sig for at spille noget nyt, som han skabte på stedet. Han forsøgte at gøre melodien og harmonierne ganske enkle og fylde dem med den samme stemning som i de negro spirituals, som han var vokset op med, og som i årtier var blevet sunget i den farvede befolknings kirker i USA og Canada.

Da han var nået gennem melodien, satte han med et nik de andre musikere i gang med akkompagnementet og begyndte selv at spille variationer over temaet. Mod slutningen stiger indspilningen til sit højdepunkt: en virtuos "tonehvirvel" på klaveret, der strækker sig over adskillige takter uden på noget tidspunkt at bryde melodiens hymniske karakter. Og Peterson lander blødt og sikkert i den stilfærdige stemning fra indledningen.

Da indspilningen var færdig, skulle melodien have et navn. Peterson valgte at kalde den Hymn to Freedom til ære for Martin Luther King og hans kamp for frihed og racemæssig lighed. 

Oscar Peterson har senere udgivet melodien på plade flere gange. En del andre jazzmusikere har også taget Hymn to Freedom på repertoiret og endda i visse tilfælde indspillet den, selv om det måske er et voveligt foretagende på den måde at stille sig op til direkte sammenligning med Peterson selv.

Nogle måneder efter den første indspilning digtede Harriette Hamilton en tekst til melodien, som i løbet af få år vandt status som en moderne spiritual og stadig synges over hele verden. Navnlig ungdomskor synger den meget.

Eksterne henvisninger 
 The True Origin of the "Hymn to Freedom" – fra Oscar Petersons egen hjemmeside 
 En samling korte uddrag af nogle af Oscar Petersons indspilninger, heriblandt Hymn to Freeedom 
 Hymn to Freedom by the Suzanne Davis Quartet 

Jazz
Sange fra 1962
Gangnihessou

Gangnihessou var den første af Dahomeys (Benins) tolv traditionelle konger, som måske kan have været Dahomeys regent omkring 1620.
Hans mærker var en gangnihessou-fugl, en tromme, et jagtspyd og et kastespyd.

Personer fra Benin
Konger
Requiem

Et rekviem (oftest stavet Requiem) er en romersk-katolsk sjælemesse for de døde (missa pro defunctis).

Requiem kan også henvise til:

Kompositioner 
 Requiem (Mozart), Mozarts sidste komposition
 Requiem (Anna Akhmatova)
 Requiem (Berlioz)
 A German Requiem (Brahms)
 Requiem (Bruckner)
 Requiem (Cherubini)
 Requiem (Delius)
 Requiem (Duruflé)
 Requiem (Dvořák)
 Requiem (Fauré)
 Requiem (Forlivesi)
 Requiem (Michael Haydn)
 Requiem (Henze)
 Requiem (Jenkins)
 Requiem (Lloyd Webber)
 Requiem (Ockeghem)
 Requiem (Reger)
 Requiem (Rutter)
 Requiem (Verdi)
 Requiem (Weinberg)

Anden musik 
 Requiem (band)
 Requiem (The Autumn Offering-album)
 Requiem (Bathory-album)
 Requiem (Bracket-album), 2005
 Requiem (The Confession-album), 2007
 Requiem (Karl Jenkins-album), 2005
 Requiem (John 5-album)
 Requiem (The Getaway Plan-album), 2011
 Requiem (Killing Joke-album)
 Requiem (Verdena-album), 2007
 "Requiem" (Killing Joke-sang), 1980
 "Requiem" (London Boys-sang), 1988
 "Requiem", en sang med Jethro Tull fra albummet Minstrel in the Gallery
 "Requiem", en sang med Trivium fra albummet Ember to Inferno
 "Requiem", en sang med Cory Taylor fra Strait Up
 Requiem (Alma sang) – sang fremført af Alma

Film 
 Requiem (film fra 1991) – dansk kortfilm fra 1991 instrueret af Peter Flinth
 Requiem (film fra 2006) – tysk film fra 2006 instrueret af Hans-Christian Schmid
 Requiem for a Dream – amerikansk film fra 2000

Se også 
 Requiescat in pace, en gravskrift
Etna

Etna (tidligere også kaldt/skrevet Ætna) er en aktiv vulkan beliggende på den østlige side af  Sicilien i Italien ca. 20 km fra kysten tæt ved byerne Messina og Catania. Vulkanen er 3.357 m høj, hvilket er tre gange Vesuvs højde. Inden nutidens luftforurening satte ind, kunne Etna ses fra Malta. Etna er en meget aktiv vulkan, og der går sjældent mange år mellem dens udbrud.

Verdensarv fra 2013 
I 2013 erklærede UNESCO, at Etna skal være verdensarv.

Vulkantype 
Etna er en meget eksplosiv vulkan, da den ligger oven på den afrikanske kontinentalplades neddykning (subduktion). Det vil sige, at den magma, som kommer, også er produceret af den underskudte kontinentalplade, hvilket gør, at magmaen har en mere sejtflydende konsistens. Den sejtflydende magma bevirker, at gasarterne har sværere ved at undslippe under vulkanens udbrud. 

En anden faktor, som spiller en væsentlig rolle i Etnas aggressive, vulkanske aktivitet, er, at den menes at udvikle sig hen mod at blive en hot-spot-vulkan. I hot-spot-vulkaner foregår der en konstant opsendelse af magma fra jorden. Den har således været i næsten konstant udvikling gennem de sidste 3000 år. Dette gør, at udbruddene opstår med få, op til 10 års mellemrum, hvilket gør Etna til en særdeles hyppigt udbrydende vulkan.

Udbrud 

Det største udbrud i Etnas historie er det, som forekom i 1669. 

Etnas udbrud sker for det meste ved, at lavaen eksploderer i fontæner op af topkrateret. Andre gange løber lavaen dog bare langsomt ned langs vulkanens sider. De værste udbrud sker, når gastrykket ikke er stort nok til at sprøjte lavaen op i gennem krateret, men i stedet slår et hul i siden af vulkanen i 500-2000 m højde. Dette medfører, at lavaen kommer meget nærmere de beboede byer, som ligger omkring Etna og derved skaber større fare ved udbrud.

Opbygning 
Den nederste del af Etna er opbygget som en skjoldvulkan, mens den øvre er stejlere stratovulkan (kegleformet). Den lavatype, som Etna udgyder, er den samme som den, der forefindes i jordens kappe.  Dog er der natrium- og kalkaflejringer i den, og samtidig bliver den blandet med basaltlava, når den strømmer op gennem den øverste del af jordens skorpe.

Eksterne links 

 Se vulkanen Etnas dramatiske udbrud. Videnskab.dk 
 Why Does Italy's Mount Etna Keep Erupting Livescience 

Bjerge i Italien
Sicilien
Vulkaner i Italien
Verdensarv fra 2013
Messina

Messina er den tredjestørste by på den italienske ø Sicilien og hovedstaden i provinsen Messina. Byen har indbyggere. Messina blev grundlagt af græske kolonister i det 8. århundrede f.Kr.

Nær Messina ligger vulkanen Etna.

Referencer
Catania

Catania er med sine 306.464 indbyggere den næststørste by på den italienske ø Sicilien. Byen, som er hovedstad i provinsen Catania, ligger ved foden af vulkanen Etna. Provinsen omfatter 58 kommuner og dækker et 3.553 km² stort område.

10 kilometer sydvest for Catania ligger den militære NATO-flyvestation Naval Air Station Sigonella.
 
Efter ødelæggelserne ved et vulkanudbrud i 1693 blev byen genopbygget i barok byggestil. Den gamle bydel står, sammen med andre barokke byer i den nærliggende Val di Noto , på UNESCOs liste over verdens kulturarv.

Kilder og henvisninger
God Defend New Zealand

God Defend New Zealand er en af New Zealands nationalsange.

Sangtekst 

God of nations! at Thy feet 
In the bonds of love we meet, 
Hear our voices, we entreat, 
God defend our Free Land. 
Guard Pacific's triple star, 
From the shafts of strife and war, 
Make her praises heard afar, 
God defend New Zealand 

Men of ev'ry creed and race 
Gather here before Thy face, 
Asking Thee to bless this place, 
God defend our Free Land. 
From dissension, envy, hate, 
And corruption guard our State, 
Make our country good and great, 
God defend New Zealand. 

Peace, not war, shall be our boast, 
But, should foes assail our coast, 
Make us then a mighty host, 
God defend our Free Land. 
Lord of battles in thy might, 
Put our enemies to flight, 
Let our cause be just and right, 
God defend New Zealand. 
 
Let our love for Thee increase, 
May Thy blessings never cease, 
Give us plenty, give us peace, 
God defend our Free Land. 
From dishonour and from shame 
Guard our country's spotless name 
Crown her with immortal fame, 
God defend New Zealand. 

May our mountains ever be 
Freedom's ramparts on the sea, 
Make us faithful unto Thee, 
God defend our Free Land. 
Guide her in the nations' van, 
Preaching love and truth to man, 
Working out Thy Glorious plan, 
God defend New Zealand.

Eksterne henvisninger 

New Zealand
Nationalsange