kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Christian Didrik Forssell

Christian Didrik Forssell (født 22 april 1777 i Helsingborg, død 19. oktober 1852) var en svensk kobberstikker.

Forssell lærte som ung at tegne på Kunstakademiet i København og uddannede sig derefter navnlig i Paris, hvor han opholdt sig i flere år, til en formsikker og i henseende til de rent ydre virkninger dygtig gravør. 

I Paris vakte hans blade en del opmærksomhed, navnlig det anselige stik efter Fiesoles Marias Kroning, hvortil tegningen dog var udført af en fransk kunstner, og gengivelsen af Gérards Camoëns. 

Efter sin hjemkomst udnævntes han til professor ved Akademiet i Stockholm samt til hofkobberstikker og udførte blandt a. en suite prospekter (48 blade), Une année en Suède, som vandt ikke ringe udbredelse. 

Forssell var en smagfuld og rutineret kobberstikker og samvittighedsfuld i redegørelse for linjer og former, men en åndfuld kunstner kan han ikke kaldes, og for det sjælelige indhold i forbillederne såvel som for den maleriske karakteristik var hans sans ikke i fremtrædende grad udviklet.

Kilder 

 

Grafikere fra Sverige
Personer fra Helsingborg
Salmonsens
Ørre-Sinding Sogn

Ørre-Sinding Sogn er et sogn i Herning Nordre Provsti (Viborg Stift). Det blev dannet 1. januar 2010 ved sammenlægning af Ørre Sogn og Sinding Sogn.

Begge sogne havde hørt til Hammerum Herred i Ringkøbing Amt. I 1800-tallet var Sinding Sogn anneks til Ørre Sogn. Ved kommunalreformen i 1970 blev begge sognekommuner indlemmet i Herning Kommune.

I Ørre-Sinding Sogn ligger Ørre Kirke og Sinding Kirke.

I de gamle sogne findes følgende autoriserede stednavne:

Noter

Eksterne kilder/henvisninger 
 
 

Sogne i Herning Kommune
Sogne i Viborg Stift
Sogne i Hammerum Herred
Etableret i 2010
Frederik Gottschalck Haxthausen den ældre

Frederik Gottschalck Maximilian (von) Haxthausen (den ældre) (født 4. september 1705 i Maastricht, død 4. januar 1770 på Frederikssten) var en dansk officer.

Han var født i Maastricht 1705, medens hans fader, Arnold Ludvig (von) Haxthausen (død 1730 som oberstløjtnant), tjente ved hjælpetropperne i Holland. 11 år gammel blev han kadet, 1719 fændrik ved fynske nationale Infanteriregiment, hvor faderen da tjente, 1720 sekondløjtnant, 1722 forsat til Prins Christians (hvervede) Regiment, 1726 premierløjtnant, kom 1733 til Fodgarden og blev 1741 kaptajn ved denne. 1747 udnævntes han til chef for Landkadetkompagniet og overfører for Drabantgarden, hvilke poster i lang tid var forenede; samtidig fik han karakter som major, 1749 som oberstløjtnant og 1754 som oberst (anciennitet fra 1750). Ved Kadetkompagniet fik han 1757 indført en «forbedret Indretning», ifølge hvilken der bl.a. holdtes ugentlige forelæsninger for garnisonens officerer og underofficerer, der ønskede at uddanne sig videre. 1760 blev Haxthausen chef for Garnisonsregimentet og ved dettes ophævelse 1764 for 1. oplandske Regiment, 1768 generalmajor og kommandant på Frederikssten, hvor han døde 4. januar 1770.

Gift 18. december 1737 med Juliane Dorothea von Eldern (29. oktober 1719 – 13. juli 1790 i Roskilde), datter af en tidligere kadetchef, oberst Woldemar Ernst von Eldern.

Kilder 
 H.W. Harbou, "Frederik Gottschalck Haxthausen den ældre", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Danmarks Adels Aarbog, 1887, s. 181.

Generalmajorer fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Frederik Gottschalck 1
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer fra Maastricht
John Greig

John Greig (MBE) (født 11. september 1942 i Edinburgh, Skotland) er en tidligere skotsk fodboldspiller og -træner, der tilbragte hele sin aktive karriere, fra 1961 til 1978, som forsvarsspiller hos Rangers F.C. Her var han med til at vinde fem skotske mesterskaber, og var også anfører for holdet da det vandt Pokalvindernes Europa Cup i 1972. Han blev kåret til Årets fodboldspiller i Skotland i 1966.

I 1999 blev Greig af klubbens fans kåret til den bedste spiller nogensinde i Rangers' historie og i 2004 blev han optaget i Scottish Football Hall of Fame.

Landshold 
Greig spillede desuden, mellem 1964 og 1971, 44 kampe og scorede tre mål for det skotske landshold, som han debuterede for i et opgør mod England.

Træner 
Efter sit karrierestop var Greig, mellem 1978 og 1983, desuden manager for Rangers. Han kunne ikke føre holdet til noget skotsk mesterskab, men to gange under hans ledelse vandt holdet FA Cuppen.

Titler

Titler som spiller 

Skotsk Premier League
 1963, 1964, 1975, 1976 og 1978 med Rangers F.C.

Skotsk FA Cup
 1963, 1964, 1966, 1973, 1976 og 1978 med Rangers F.C.

Skotsk Liga Cup
 1964, 1966, 1976 og 1978 med Rangers F.C.

Pokalvindernes Europa Cup
 1972 med Rangers F.C.

Titler som træner 

Skotsk FA Cup
 1979 og 1981 med Rangers F.C.

Skotsk Liga Cup
 1979 og 1982 med Rangers F.C.

Referencer 

Fodboldspillere fra Skotland
Fodboldspillere fra Rangers F.C.
Fodboldtrænere fra Skotland
Personer tildelt Member of the Order of the British Empire
Personer fra Edinburgh
Medlemmer af Scottish Football Hall of Fame
Haarslev Industries

Haarslev Industries er en international virksomhed fra Hårslev på Fyn, der bl.a. producerer maskiner til produktion af kød- og benmel til dyrefoder. I 2014 var omsætningen på ca. 1,2 mia. danske kroner og der var omkring 1300 medarbejdere i koncernen. Kapitalfonden Altor ejer majoriteten af Haarslev Industries.

Haarslev Industries er specialiseret i mekanisk og termisk afvanding til forskellige industrier. Haarslevs procesteknologi kan findes inden for følgende områder:

 Kød- og benmel og dyrefoder
 Fiskeolie og fiskemel
 Bi-produkter fra bryggerier og destillerier
 Biomasse og biobrændsel
 Spildevandsrensning
 Vegetabilsk olie

Historie 
Hårslev Maskinfabrik blev grundlagt af Leif Østergaard i 1973 i den lille nordvestfynske landsby Hårslev. Haarslev Industries opkøbte Sværtek i 2003, Atlas-Stord og Stord-Bartz i 2006, det spanske firma Tremesa i 2008, det tyske firma Sevar Anlagentechnik i 2013, det franske firma Société Industrielle Lorientaise og skruepresseteknologidivisionen fra det tyske C.A. Picard i 2014 og producerer i dag procesudstyr til industrier inden for kød- og benmel, dyrefoder, fiskemel og –olie, miljø, og biobrændsel. 

Haarslev Industries har kontorer i Danmark, Norge, Tyskland, Frankrig, Rusland, Spanien, Storbritannien, Tyrkiet, USA, Brasilien, Peru, Kina, Indien, New Zealand og Malaysia og beskæftiger i dag over 1300 medarbejdere.

Kilder 

 www.haarslev.com

Fremstillingsvirksomheder i Danmark
Altor Equity Partners
Fiesole

Fiesole er en by i Toscana i Italien, med omkring  indbyggere. Byen ligger 7 km nord for Firenze på en høj (355 m o. h.) med flot udsigt over Val d'Arno (Arno-dalen) og over Firenze.

Fiesoles domkirke er grundlagt i 1028, og er et af de ældste og enkleste eksempler på den toskansk-romanske stil. Der er et palads, Palazzo Pretorio, fra det 13. århundrede og et Franciskanerkloster fra ca. 1350. Byen er bispesæde og var indtil 1899 sæde for jesuittergeneralen.

Fiesole ligger på samme sted som Fæsulæ, hvoraf der er murrester og et amfiteater. Fæsulæ var en af Etruskernes 12 forbundsstæder. Den romerske hær led i 225 f.Kr. nederlag mod gallerne. I 539 blev byen belejret af Belisar, i 1010 blev den indtaget af florentinerne, i 1125 blev den ødelagt og forblev under deres herredømme.

Syd for Fiesole ligger det tidligere kloster 'San Domenico di Fiesole', i hvilket maleren Giovanni da Fiesole en tid levede som munk.

Eksterne henvisninger 

Byer i Toscana
Firenze (provins)
Grammy Legend Award

Grammy Legend Award, også kaldet Grammy Living Legend Award, er en amerikansk, særlig musikpris, der uddeles af Recording Academy til kunstnere, som gennem bidrag over en lang periode har haft stor indflydelse på pladeindustrien.

Grammy Legend Award er én af mange Grammy-priser. Den uddeles med ujævne mellemrum, og der er til dato (februar 2011) uddelt fjorten Legend Awards, den seneste i 2003

Modtagere af Legend Award 
Følgende personer og grupper har modtager en Legend Awards.

Se også 

 Grammy priserne.

Noter 

Generelt
 

Specifikke

Bibliografi

Eksterne henvisninger 
 Grammy prisernes website

Legend Award
Peter Grant

Peter Grant (født 30. august 1965 i Bellshill, Skotland) er en tidligere skotsk fodboldspiller og -træner, der spillede som midtbanespiller. Han var på klubplan primært tilknyttet Celtic F.C., med kortere ophold i England hos Norwich, Reading og Bournemouth. Han spillede desuden to kampe for det skotske landshold. Med Celtic var han med til at vinde to skotske mesterskaber og fire FA Cup-titler.

Efter sit karrierestop var Grant fra 2006 til 2007 manager for sin gamle klub Norwich.

Titler 

Skotsk Premier League
 1986 og 1988 med Celtic F.C.

Skotsk FA Cup
 1985, 1988, 1989 og 1991 med Celtic F.C.

Skotsk Liga Cup
 1983 med Celtic F.C.

Referencer 

Fodboldspillere fra Skotland
Fodboldspillere fra Celtic F.C.
Fodboldspillere fra Norwich City F.C.
Fodboldspillere fra Reading F.C.
Fodboldspillere fra A.F.C. Bournemouth
Fodboldtrænere fra Skotland
Margrethe Hedevig Juel

Margrethe Hedevig Juel, gift (von) Haxthausen (født 24. februar 1702 i Governolo i Italien, død 19. februar 1752 på Christiansborg Slot) var en dansk hofdame.

Hun blev født i Italien, hvor hendes fader, senere generalløjtnant Gregers Juel til Eriksholm, da opholdt sig ved hjælpetropperne. Hun blev 1745 hofmesterinde for kronprinsens børn og dekoreret med l'union parfaite. 29. august 1721 havde hun ægtet Christian Frederik Haxthausen.

Referencer 

Hofmesterinder fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Modtagere af l'union parfaite
Margrethe Hedevig
Slægten Haxthausen
Christian Frederik Haxthausen (officer)

Christian Frederik greve (von) Haxthausen (født 19. juli 1690 i Pyrmont, død 26. december 1740 i Oldenburg) var en dansk officer.

Han var søn af Anton Wolf Haxthausen og blev atten år gammel fændrik ved Prins Georgs og året efter sekondløjtnant ved Prins Carls Regiment i Nederlandene. Allerede 1711 blev han kaptajn, men kom snart efter hjem, i et han blev ansat ved Fodgarden og tillige som kammerjunker hos enkedronning Charlotte Amalie. 1716 blev han major og endnu samme år oberstløjtnant ved von der Lühes (siden Johannsens) hvervede Regiment, med hvilket han deltog i de følgende års felttog i Norge, bl.a. i Hølandsaffæren og siden som chef for Soldatesken på den norske skærgårdseskadre. 1718 udnævntes han til oberst og chef for 1. Trondhjemske Infanteriregiment og tog 1719 del i indfaldet i Bohuslen. Straks efter freden 1720 blev Haxthausen forsat til Danmark som chef for Aarhus Stifts nationale Infanteriregiment, som han endnu samme år byttede med østsjællandske nationale Dragonregiment. 1730 blev han chef for Dronningens Livregiment, men beholdt dette ikke engang et år, idet han efter kort forinden at have fået kammerherrenøglen ved nytår 1731 blev deputeret i Landetatens Generalkommissariat. 1735 fik han Dannebrogordenen og arvede samme år efter sin moder godset Nienfelde i Oldenborg (af slægtens stamgodser havde han tidligere arvet Tienhausen, Hemsen og Eisborn). 6. april 1736 blev han derhos optaget i grevestanden, med et efter moderens, det aldenburgske, dannet våben, og udnævnt til overlanddrost i Oldenborg, hvilken post netop var blevet ledig. Her døde han allerede 26. december 1740. Han var også udnævnt til generalkrigskommissær, overforstander for klosteret i Oldenburg og assessor i Højesteret.

29. august 1721 havde han ægtet Margrethe Hedevig Juel (1702-1752)

Kilder 
 H.W. Harbou, "Christian Frederik Haxthausen", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 O.H. Moller, Nachr. von dem Geschlecht derer v. Haxthausen.
 Danmarks Adels Aarbog, 1887, s. 177.

Grever fra Danmark
Godsejere fra Tyskland
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Danskere i 1700-tallet
Personer i Den Store Nordiske Krig fra Danmark-Norge
Højesteretsdommere fra Danmark
Officerer fra Danmark
Christian Frederik
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Kollegiedeputerede fra Danmark
Krigskommissærer fra Danmark
Fiesole (flertydig)

Fiesole er en italiensk by, men henviser også til:
 Andrea da Fiesole
 Giovanni da Fiesole
 Mino da Fiesole
 Silvio da Fiesole
1. FC Magdeburg

1. Fußballclub Magdeburg e.V. er en tysk fodboldklub fra Magdeburg, som spiller i 2. Bundesliga, den næstbedste række i Tyskland. Klubben var en af de mest succesfulde klubber i Østtyskland, og vandt tre østtyske mesterskaber, syv pokaltuneringer og som det eneste hold fra DDR, vandt de en europæisk tunering, da de i 1974 vandt UEFA Pokalvindernes Turnering. Efter genforeningen faldt klubben på problemer, og vendte først tilbage til professionelt fodbold i 2015.

Historie

Grundlæggelse 
Efter at sportsklubber i Tyskland blev opløst under afnazificering, blev det oprettet flere klubber i byen. Efter en fusionering mellem Sportgruppe Sudenburg og SG Lemsdorf i 1950 blev SAG Krupp Gruson dannet. Klubben ville skifte navn flere gange over de næste år, før den i 1957 blev optaget som en del af sportsklubben SC Aufbau Magdeburg. Klubben blev genetableret som selvstændig fodboldklub i 1965 under navnet 1. FC Magdeburg.

DDR-årene 
Efter at have spillet i DDR-Liga siden sin grundlæggelse, rykkede SC Aufbau Magdeburg for første gang op i DDR-Oberliga i 1959. Efter nogle år med middelmådige resultater, så vandt de overraskende deres første trofæ i 1964 da de vandt FDGB-pokalen. I 1965 lykkedes det dem at forsvar pokaltuneringen, da de vandt den igen.

Klubbens gyldne år kom efter tiltrædelsen af Heinz Krügel som træner i 1966, og i løbet af 1970'erne blev Magdeburg etableret som en af de bedste hold i DDR. Deres første mesterskab var i 1972, dog det er 1973-74 sæsonen, som anses som klubbens bedste nogensinde, da de både vandt deres andet mesterskab, men også vandt UEFA Pokalvindernes Turnering, og hermed blev det første, og eneste, hold fra DDR til at vinde en europæisk tunering. Krügel forlod som træner i 1976, efter at være faldet i unåde med myndighederne, som var mistænkelige på hans politiske loyaliteter.

Dog klubben ikke vandt flere mesterskaber efter Krügel forlod, så var de stadig blandt det bedste i DDR, og vandt pokaltuneringen tre gange yderlige efter 1976, med den sidste i 1983.

Genforeningen 
Genforeningen var ikke en succes for Magdeburg, som resultat af en skuffende sæson i NOFV-Oberliga som skulle sikre deres plads i tysk fodbold. Dette resulterede i, at klubben blev placeret i den tredjebeste række, som på tidspunktet kun var semi-professionel. Over de næste mange år rykkede klubben mellem den tredje- og fjerdebedste række, før at klubben i 2015 rykkede op i 3. Liga, og hermed vendte tilbage til professionel fodbold for første gang siden murens fald.

Titler

Liga 
Østtysk mester

 Vinder (3): 1971-72, 1973-74, 1974-75
 Sølv (2): 1976-77, 1977-78

DDR-Liga

 Vinder (1): 1966-67

3. Liga

 Vinder (2): 2017-18, 2021-22

Pokaltuneringer 
Østtysk pokalvinder
 Vinder (7): 1963-64, 1964-65 (som SC Aufbau Magdeburg), 1968-69, 1972-73, 1977-78, 1978-79, 1982-83

UEFA Pokalvindernes Turnering

 Vinder (1): 1973-74

Nuværende spillertrup

Referencer

Eksterne henvisninger 

Etableret i 1965
Fodboldklubber i Tyskland
Magdeburg
Fanejede fodboldklubber
Christian Ove Haxthausen

Christian Ove greve Haxthausen (26. maj 1777 i Flensborg – 20. september 1842 i København) var en dansk officer og overhofmarskal.

Han var herre til Tienhausen i Westfalen, søn af gehejmestatsminister, grev Gregers Christian Haxthausen og fødtes 1777 i Flensborg, hvor faderen dengang var amtmand. Fra barndommen af bestemt for soldaterstanden trådte han, efter 1783 at være udnævnt til sekondløjtnant og 1791 til premierløjtnant, i sit 19. år til tjeneste ved Livgarden til Fods, blev 1796 stabskaptajn og 1803 kompagnichef. 1809 forsattes han til danske Livregiment til Fods som major, ved hvilket regiment han derefter forblev – fra 1816 som oberstløjtnant –, indtil han 1826 overgik til aktiv hoftjeneste som hofmarskal og samtidig sattes à la suite i armeen som oberst; 1828 erholdt han afsked som generalmajor. Ved overhofmarskal A.W. Hauchs død 1838 overdroges Haxthausen hofbestyrelsen; 1840 udnævntes han til overhofmarskal. Da han 18. september 1842 ville begive sig fra sine aftrædelsesværelser på Christiansborg Slot ad den forholdsvis mørke stentrappe, der fører til dettes hovedport, snublede han og faldt forover, hvorved han fik en betydelig læsion i hovedet, så at han døde den påfølgende nat. Han var ugift og den sidste greve Haxthausen. 1810 blev han kammerherre, 1828 Kommandør af Dannebrog og 1836 Storkors. Under Ordenskapitlet blev han underfører ved Drabantgarden 1809, ordensskatmester 1834 og ordensmarskal 1840.

Kilder 
 Carl Ludvig Løvenskiold, "Christian Ove Haxthausen", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Becker, Orion, Qvartalskr., I, 161 ff.

Eksterne henvisninger 

Grever fra Danmark
Hofmarskaller fra Danmark
Generalmajorer fra Danmark
Ordensskatmestre fra Danmark
Christian Ove
Personer fra Flensborg
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Godsejere fra Tyskland
Storkors af Dannebrog
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Ordensmarskaller fra Danmark
Kammerherrer fra Danmark
Peter McCloy

Peter McCloy (født 16. november 1946 i Girvan, Skotland) er en tidligere skotsk fodboldspiller, der spillede som målmand. Han var på klubplan tilknyttet Motherwell og Rangers, med længst tid (16 sæsoner) hos Rangers. Han spillede desuden fire kampe for det skotske landshold. Med Rangers var han med til at vinde en række titler, blandt andet tre skotske mesterskaber og Pokalvindernes Europa Cup.

Titler 

Skotsk Premier League
 1975, 1976 og 1978 med Rangers F.C.

Skotsk FA Cup
 1973, 1976, 1978, 1979 og 1981 med Rangers F.C.

Skotsk Liga Cup
 1971, 1976, 1978, 1979, 1982, 1984 og 1985 med Rangers F.C.

Pokalvindernes Europa Cup
 1972 med Rangers F.C.

Referencer 

Fodboldspillere fra Skotland
Fodboldspillere fra Motherwell F.C.
Fodboldspillere fra Rangers F.C.
Otto Günsche

Otto Günsche (24. september 1917 i Jena, Thüringen – 2. oktober 2003 i Lohmar) var SS-Obersturmbannführer (oberstløjtnant) og Adolf Hitlers personlige adjudant.

Biografi 
Efter højere realskole meldte Otto Günsche sig som 16-årig frivilligt til tjeneste i Leibstandarte-SS Adolf Hitler. Som medlem af Førerledsagelseskommandoen (Führerbegleitkommando) kom han i 1936 for første gang i umiddelbar nærhed af Hitler. Han blev uddannet ved SS-Junkerschule i Bad Tölz og gjorde tjeneste ved østfronten. Den 6. februar 1944 blev han officielt udnævnt som Hitlers personlige SS-adjudant.

Ved attentatet mod Hitler den 20. juli 1944 var Günsche til stede og blev lettere såret. Fra midten af januar 1945 ledsagede han Hitler i Førerbunkeren i Berlin og var også med under Hitlers sidste besøg ved fronten ved Oder tidligt i marts 1945. Ved Hitlers og Eva Brauns selvmord stod Günsche vagt uden for rummet, hvor selvmordet fandt sted. Martin Bormann, Hitlers kammertjener Heinz Linge, Otto Günsche og nogle livvagter bragte ligene ud i rigskancelliets have, hvor de brændte dem.

Om aftenen den 30. april 1945 forlod den nu 27-årige Günsche Førerbunkeren Han overgav sig kort tid efter til sovjetiske tropper og blev fløjet til Moskva, hvor han blev afhørt af NKVD. Han kom i sovjetisk krigsfangenskab og blev løsladt i maj 1956.

Günsche levede de sidste år af sit liv som enkemand i Nordrhein-Westfalen. Han døde kort efter sin 86-års-fødselsdag i sit hjem i Lohmar ved Bonn. Han efterlod sig tre børn.

Udmærkelser 
Udmærkelser, som Günsche modtog for sin tjeneste i Waffen-SS:

  Jernkorset af 1. klasse
  Jernkorset af 2. klasse
  Såretmærket
  Infanterie Sturmabzeichen

Bibliografi 
 O'Donnell, James. The Bunker. New York: Da Capo Press, 2001. .
 Eberle, Hendrik og Matthias Uhl, eds. The Hitler Book: The Secret Dossier Prepared for Stalin from the Interrogations of Hitler's Personal Aides.

Ekstern henvisning 
 Foto af Günsche

Referencer 

SS-officerer
Modtagere af Jernkorset
Personer fra Jena
Tyche

Tyche er i den græske mytologi velstandens og lykkens gudinde. Tyche fik endvidere status som heldets, tilfældets og skæbnens gudinde. Under hellenismen udviklede de enkelte bystater deres egen ikoniske version of Tyche som byens beskytter, ofte afbildet med en krone bestående af bymuren. 

Tyches placering blandt de græske guder afhænger af kilderne. Hun er oftest gengivet som værende datter af Hermes og Aphrodite eller som en af Zeus' døtre.

Tyches romerske modstykke er Fortuna.

Se også 
De græske guders familietræ

Græske guder
Velin

Velin (med fransk eller dansk udtale) er et fint, tyndt pergament fremstillet af skind, oftest fra kalve. Ordet velin kommer af det ældre franske vélin, som betyder kalv. Velin blev anvendt i middelalderen og renæssancen til fremstilling af bøger. Det tynde fine skind, som er meget holdbart, egnede sig også godt til kort, som skal være slidstærke, og til vigtige dokumenter, som skulle være holdbare. Velin anvendes også til malerier og mimiaturer. I nyere tid er der tit tale om efterligningen, velinpapir.

Galleri

Eksternt link
Velin i Ordbog over det danske Sprog

Materialer af dyreskind
Werner Mölders

Werner Mölders (18. marts 1913 – 22. november 1941) var pilot i Luftwaffe under 2. verdenskrig og en af de ledende tyske jagerpiloter under den spanske borgerkrig. 

Mölders var den første pilot i historien som nedskød 100 fjendtlige fly. Han blev højt dekoreret for sin indsats i luftvåbnet og blev i en alder af 28 år forfremmet til oberst. Han omkom på vej til Ernst Udets begravelse i Berlin, da flyet han var passager i, en Heinkel He 111, styrtede ned under et kraftigt tordenvejr i Breslau.

Oberst Mölders grav ligger side om side med Ernst Udet på Invalidenfriedhof i Berlin.

Ekstern henvisning 

Piloter i Luftwaffe
Flyveresser fra 2. verdenskrig
Modtagere af Jernkorset
Omkomne ved flyulykker
Officerer fra Tyskland
Personer fra Gelsenkirchen
Leopold Zunz

Leopold Zunz (født 10. august 1794 i Detmold, død 17. marts 1886 i Berlin) var en tysk jødisk videnskabsmand

Zunz var først rabbiner og politisk skribent i demokratisk retning, men helligede sig den sidste del af sit liv til studier over jødisk poesi; på dette område har han offentliggjort epokegørende arbejder, for eksempel Die gottesdienstlichen Vorträge der Juden (1832), Die synagogale Poesie des Mittelalters (1855), Die Ritus des synagogalen Gottesdienstes (1859) og Literaturgeschichte der synagogalen Poesie (1865).

Faglitterære forfattere fra Tyskland
Rabbinere
Litteraturhistorikere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Mino da Fiesole

Mino di Giovanni da Fiesole (født 1431 i Poppi i Casentino, død 11. juli 1484 i Firenze) var en italiensk billedhugger.

Mino da Fiesole blev uddannet som stenhugger i Fiesole og kom dernæst i lære hos den 3 år ældre Desiderio da Settignano i Firenze.

Hans buster var banebrydende inden for Renæssancens portrætkunst og eksemplificerer fint det 15. århundredes naturalistiske portræt, bl.a. med busten af Niccolo Strozzi (1454, i Bodemuseum) og busten af Piero de' Medici (1453, i Museo nazionale del Bargello).

Arbejder 
Han arbejdede en kort tid i Rom 1462 (tilkaldt af Paven til en prædikestol i Peterskirken), herefter atter 1471—80, men i øvrigt ellers mest i og ved Firenze (i Perugia 1473, et tabernakel; i Volterra 1471). Til hans yngre aArbejder hører et hovedværk som det pragtfulde gravmæle over biskop Salutati i Fiesoles domkirke og et vægalter, (med lette og graciøse fremstillinger af Madonna med Barnet, Tiggeren) sammesteds begge fra 1466. Nogle år efter påbegyndte han det skønne gravmæle i Desiderios smag — over grev Hugo von Anderslung i Badia (Firenze, først fuldendt 1481). Under det lange Rom-ophold var han stærkt sysselsat: Gravmælet over Pave Paul II (nu kun i rester i Vatikanets grotter), Hieronymus-alter for Santa Maria Maggiore, Tornabuoni-gravmælet i Santa Maria Minerva og så fremdeles. Mino da Fiesole udfoldede i det hele en mægtig virksomhed, til tider særlig i de senere År lidt rutinefabrikmæssigt. Mino da Fiesole var virtuosen i marmoret, som han sjældnere behandlede dybtgående, men gerne i en let og elegant overfladevirkning; stenhuggeren — sådan som Desiderio havde fundet ham, da han førte ham over i Kunstens rige — sad stadig i ham. Gennem sine masser af altre, tabernakler og gravmæler bidrog han væsentlig sit til at gøre den ny renæssancestil populær.

Den Kongelige Afstøbningssamling har otte værker af Fiesole.

Kilder 
 

Billedhuggere fra Italien