kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rosenborggade

Rosenborggade er en gade i Indre By i København, der går fra Frederiksborggade til Gothersgade. Den er opkaldt efter Rosenborg Slot, der ligger udfor enden af gaden.

Historie 

Rosenborggade blev etableret i 1650 få år efter at Gothersgade, dengang kendt som Ny Kongensgade, var blevet etableret langs den tidligere Østervold. Volden var en del af Københavns befæstning, der imidlertid var blevet omlagt med en ny Østervold langs med den nuværende Øster Voldgade.

På hjørnet af Åbenrå lå et pensionat kendt som Pjaltenborg, hvor byens allerfattigste boede. Den billigste mulighed for overnatning i den overbefolkede bygning var at tilbringe natten stående hængende på en krog med et reb under armene og en læderrem foran brystet. Den nedslidte bindingsværksbygning gik til under en brand natten mellem 25. og 26. marts 1850.

Bygninger og beboere 
Bygningen på hjørnet af Tornebuskegade (Rosenborggade 9/Tornebuskegade 1) blev oprindeligt opført for brygger Jacob Carstensen. Den blev forhøjet med to etager af garvermester Johan Julius Gram i 1846-1847. Han opførte desuden naboejendommen i nr. 7 med forhuse, baghus, sidehus og pakhus i 1847. Både nr. 7 og nr. 9 er fredede.

Bygningen i nr. 12 på hjørnet af Åbenrå kaldes for Pjaltenborg men har intet til fælles med sin forgænger udover navnet og placeringen. Den blev opført i 1851, året efter forgængerens brand. Nabobygningen i nr. 10 er fra 1901. Både nr. 10 og nr. 12 er fredede.

Nr. 15-17 er en tilbygning i nationalromantisk stil tegnet af Henning Hansen til KFUM's hovedkvarter KFUM-borgen på Gothersgade. Den oprindelige bygning blev tegnet af Jens Christian Kofoed og indviet ved KFUM's 22 års jubilæum 17. september 1900. Henning Hansen udvidede bygningen med Rosenborggadefløjen i to etaper i 1916-1918 og 1924. Bygningen husede senere Københavns Universitets Institut for Statskundskab.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Rosenborggade  på indenforvoldene.dk

Gader i Indre By (København)
Palægade

Palægade er en gade i Indre By i København, der går mellem Bredgade og Store Kongensgade.

Gaden blev anlagt i 1870'erne og er dermed en af de yngre i Indre By. Den er opkaldt efter forlystelsesstedet Palæhaven, der blev etableret i sidste halvdel af det 19. århundrede i den tidligere have bag Thotts Palæ ved det nærliggende Kongens Nytorv. Der var adgang til Palæhaven gennem en port i en bygning langs med Bredgade.

Bygninger og beboere 
Gaden er bebygget med fire store ejendomme, der alle er opført i historicistisk stil med dekorative elementer og firkantede karnapper. De to bygninger i enden mod Bredgade blev tegnet af Emil Blichfeldt i samarbejde med Gotfred Tvede. Nr. 1-3, der blev opført i 1899-1900, har granitbeklædning i stueetagen og et lille spir på hjørnet. Nr. 2-4 på det modsatte hjørne blev opført i 1900-1902. Over døren på hjørnet er der en drage i stuk, der bærer en rund karnap med en kobberspir øverst. De andre døre i bygningen flankeres også af små drager. De to bygninger i enden mod Store Kongensgade blev tegnet af Philip Smidth.

Kunstgalleriet Galleri Jules Julian har til huse i nr. 7.

Noter

External links

 Palægade  på indenforvoldene.dk

Gader i Indre By (København)
Kankelau

Kankelau er en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Schwarzenbek-Land i den sydvestlige del af Kreis Herzogtum Lauenburg. Kreis Herzogtum Lauenburg ligger i delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Kankelau ligger fem kilometer nordøst for Schwarzenbek og ca. 34 km øst for Hamborg. I den nordlige del af kommunen krydser motorvejen A24 (fra Hamborg til Berlin) kommunen i øst-vestlig retning.

Eksterne kilder/henvisninger 

  
 Kommunens side på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Herzogtum Lauenburg
Codex Vigilanus

Codex Vigilanus eller Codex Albeldensis (Spansk: Códice Vigilano eller Albeldense) er en illustreret samling af forskellige historiske dokumenter fra antikken frem til det 10. århundrede i Spanien. Blandt de mange tekster er de kanoniske love fra koncilerne i Toledo, liber ludiciorum, nogle tidlige pavers dekreter og andre pavelige skrifter, historiske fortællinger (såsom Crónica Albeldense og en levnedbeskrivelse af Mohammed), forskellige andre dele af civilret og kanonisk ret samt en kalender.

Teksterne var samlet af tre munke i San Martin de Albelda klostret i La Rioja: Vigila, som håndskriftet blev opkaldt efter, og som var værkets illustrator, Serracino, hans ven, og García, hans elev. Den første samling blev færdiggjort i 881, men blev opdateret frem til 976. Det oprindelige manuskript findes i biblioteket på El Escorial (som Escorialensis d I 2). På det tidspunkt, hvor håndskriftet blev samlet var Albelda det kulturelle og intellektuelle centrum i kongeriget Pamplona. De illustrerede manuskripter hylder ikke kun de gamle gotiske konger, som havde reformeret lovgivningen — Chindasuinth, Reccesuinth, and Ergica — men også de fra samtiden, som værket var dedikeret til: kongerne af Navarra: Sancho 2. af Pamplona og hans dronning Urraca samt hans bror Ramiro Garcés, konge af Viguera.

Håndskriftet indeholder blandt anden nyttig information også den første omtale og gengivelse af arabertallene (undtagen nul) i Vesteuropa. De blev indført af araberne i Spanien omkring 900.

Illustrationerne er stilistisk enestående, idet de kombinerer visigotisk, mozarabisk og karolingiske elementer. De sammenflettede mønstre og draperi viser karolingisk og italiensk-byzantinsk påvirkning. Brugen af dyr som dekoration og til at støtte kolonner har også paralleller i samtidens Frankrig. Mere karolingisk og mindre byzantinsk indflydelse er tydelig i Codex Aemilianensis, en kopi af Vigilanus udført i San Millán de la Cogolla i 992 af en anden illustrator.

Henvisninger

Kilder 
 Latinske tekst
 Guilmain, Jacques. "Interlace Decoration and the Influence of the North on Mozarabic Illumination (in Notes)." The Art Bulletin, Vol. 42, No. 3. (September, 1960), pp 211–218.
 Guilmain, Jacques. "Zoomorphic Decoration and the Problem of the Sources of Mozarabic Illumination." Speculum, Vol. 35, No. 1. (January, 1960), pp 17–38.
 Guilmain, Jacques. "The Forgotten Early Medieval Artist." Art Journal, Vol. 25, No. 1. (Autumn, 1965), pp 33–42.
 Bishko, Charles Julian. "Salvus of Albelda and Frontier Monasticism in Tenth-Century Navarre." Speculum, Vol. 23, No. 4. (October, 1948), pp 559–590.

Eksterne kilder 

Spaniens historie
Jacob Wackernagel

Jacob Wackernagel (født 11. december 1853 i Basel, død 22. maj 1938) var en schweizisk sprogforsker. Han var søn af Wilhelm Wackernagel.

Wackernagel blev ekstraordinær professor ved Basels Universitet i sammenlignende sprogvidenskab 1881 och professor i Göttingen i græsk sprog og litteraturen 1902. Fra 1915 var han på ny professor i Basel. Han var siden 1915 medlem af Vetenskapssocieteten i Uppsala og blev 1928 indvalgt som udlandsk medlem af Kungliga Vetenskapsakademien.

Wackernagel var en af sin samtids fremste autoriteter på den sammenlignende og klassiske sprogvidenskabs område. Blandt hans værker mærkes Altindische grammatik (1896; 2. oplag 1905), Sprachliche Untersuchungen zu Homer (1916) och Vorlesungen über Syntax mit besonderer Berücksichtigung von Griechisch, Lateinisch und Deutsch (2 bind, 1920, 1924).

Kilder 

 

Filologer fra Schweiz
Klassiske filologer
Professorer fra Schweiz
Ansatte ved Basels Universitet
Ansatte ved Göttingens Universitet
Medlemmer af Kungliga Vetenskapsakademien
Medlemmer af Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Personer fra Basel
Ugglan
Schweizere i 1800-tallet
Schweizere i 1900-tallet
Konstantin 1. (Armenien)

Konstantin 1. (armensk Կոստանդին Ա, græsk Κωνσταντῖνος Α’; død mellem 1099 og 1103 i Vahka) var den anden regent i Det armenske kongedømme Kilikien. Han regerede fra 1095 i Kilikien.

Levned 
Konstantin var den ældste søn af Ruben, grundlæggeren af rubenidernes dynasti. Da hans far på grund af alder trak sig tilbage i 1090 overtog Konstantin regeringen. Allerede samme år erobrede han den strategisk vigtige fæstning Vahka, som efterfølgende blev rubenidernes hovedstad. Efter Rubens død i 1095 blev Konstantin hans efterfølger som borgherre.  

I det første korstog tog Konstantin, som erklæret  armensk kristen, parti for korsfarerne. Under belejringen af Antiokia forsynede han i vinteren 1097/1098 de sultende franker rundhåndet med fødevarer. Af taknemmelighed gav de ham titel af greve . Samtidig udnyttede han efter at Tancred af Tarento havde erobret Tarsus sammenbruddet af det seldsjukiske styre i Kilikien til at udvide sit magtområde længere øst på i Anti-Taurus.

Der er forskellige angivelser af hvornår Konstantin døde. Matthias af Edessa angiver den 25. februar 1099 (eller 24. februar 1100) som dødsdag, mens kong Hethum 2.'s krønike taler om 24. februar 1102 (eller. 23. februar 1103). Ifølge kronografien af Samuel af Ani døde Konstantin i sin fæstning Vahka efter at være blevet ramt af lynet. Som sin far blev han begravet i klosteret ved Kastalon i nærheden Sis.

Med sin hustru, som angiveligt var en efterkommer af den byzantinske feltherre og usurpator Bardas Phokas, fik Konstantin sønnerne Thoros, der efterfulgte ham som konge og Leo. Hans datter Beatrice giftede sig med korsridderen Joscelin 1. af Edessa mens en anden datter angiveligt giftede sig med  Gabriel af Melitene.

Kilder 
 Jacob G. Ghazarian: The Armenian Kingdom in Cilicia during the Crusades. The Integration of Cilician Armenians with the Latins (1080–1393). Routledge/Curzon, Abingdon 2000, .
 William Henry Count Rüdt-Collenberg: The Rupenides, Hetumides, and Lusignans. On the structure of the Armeno-Cilician dynasties. Calouste Gulbenkian Foundation, Lissabon 1963, S. 49.
 Steven Runciman: Geschichte der Kreuzzüge, Band 1. Der erste Kreuzzug und die Gründung des Königreiches Jerusalem. Beck, München 1968 (Genoptryk), , S. 197.

Eksterne kilder 
 kongerne af Lillearmenien på Medieval Lands
 Baroniet Kilikisk Armenien af Vahan M. Kurkjian

Armeniens historie
Regenter
Wackernagel

Wackernagel er et tyskt efternavn, der henviser til blandt andre:

 Jacob Wackernagel (1853–1938) – schweizisk indogermanist
 Philipp Wackernagel (1800–1877) – tysk hymnolog
 Wilhelm Wackernagel (1806–1869) – tysk germanist

Efternavne
Philipp Wackernagel

Philipp Karl Eduard Wackernagel (født 28. juni 1800 i Berlin, død 20. juni 1877 i Dresden) var en tysk hymnolog.

Wackernagel var oprindelig uddannet i matematik og naturvidenskab, men havde tidlig fået interesse for tysk sprog og litteratur. Han virkede til 1861 i skolens tjeneste, men tog derefter sin afsked og viede sig helt til hymnologien og andre kirkelige interesser. Wackernagel var en alvorlig kristen og en erklæret lutheraner, og han er den største kender af den tyske salmesang. Af hans værker må nævnes Das deutsche Kirchenlied von Martin Luther bis auf Nicolaus Herman und Ambrosius Blaurer (1841) og Das deutsche Kirchenlied von der ältesten Zeit bis zum Anfang des 17. Jahrhunderts I-V (1864-77).

Kilder 

 

Hymnologer
Skolefolk fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Berlin
Wilhelm Wackernagel

Karl Heinrich Wilhelm Wackernagel (født 23. april 1806 i Berlin, død 21. december 1869 i Basel) var en tysk germanist og digter. Han var bror til Philipp Wackernagel og far til Jacob Wackernagel.

Wackernagel, der var elev af Karl Lachmann, blev 1835 professor i tysk litteratur ved universitetet i Basel. Han var digterisk begavet (Gedichte eines fahrenden Schillers, 1828, Weinbüchlein, 1845) og en dygtig litteraturforsker og filolog. Mest betydning havde han som udgiver af oldfranske og oldtyske tekster og af en stor, skønsomt udvalgt Deutsches Lesebuch (1845 ff), samt ved en navnlig bibliografisk fremragende tysk litteraturhistorie indtil 
Trediveårskrigen (2. udgave ved Ernst Martin 1879).

Eksterne henvisninger 

 

Germanister
Filologer fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Digtere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Berlin
Professorer fra Tyskland
Ansatte ved Basels Universitet
Bjørn Lovén

Bjørn Lovén (f. 22. februar 1970, Brabrand, Aarhus) er klassisk arkæolog med speciale i udgravningen af antikke havnebyer. Uddannet klassisk arkæolog fra Aarhus Universitet (2001) og PhD fra University of London (2009). Siden 2001 director for Zea Harbour Project (støttet af Carlsbergfondet), der stod for udgravningen af Piræus, samt co-director siden 2013 for Lechaion Harbour Project (støttet af Augustinus Fonden og Carlsbergfondet), der udgraver Korinths antikke havn. Desuden forskningslektor ved SAXO-Instituttet, Københavns Universitet.

Modtog i 2015 Archaeological Institute of America's forskningspris Samuel H. Kress Lectureship in Ancient Art for sit arbejde med Zea Harbour Project. Opnåede i december 2015 og frem til nu international mediedække for fundet af usædvanligt velbevarede sænkekasser i Lechaion. Optrådte i marts 2016 på TV2 Fri i Troels Kløvedals program Nordkaperen i Grækenland, hvor Kløvedal besøgte Piræus og Korinth.

Kilder 

Arkæologer fra Danmark
Personer fra Aarhus
Alumni fra Aarhus Universitet
Ansatte ved Københavns Universitet
University of London
Lektorer fra Danmark
Eliza Buceschi

Eliza-Iulia Buceschi (født d. 1. august 1993) er en kvindelig rumænsk håndboldspiller som spiller i CS Rapid București og for Rumæniens kvindehåndboldlandshold. Hun har tidligere optrådt for CS Oltchim Râmnicu Vâlcea, HCM Baia Mare, Corona Braşov, tyske Thüringer HC og danske FC Midtjylland Håndbold.

Bedrifter 
 Liga Națională
Vinder: 2014

Sølv: 2013, 2015
 Cupa României
Vinder: 2013, 2014, 2015
 Supercupa României
Vinder: 2013, 2014

Individuelle bedrifter 
Årets håb i Rumænien: 2011

HCM Baia Mare Player of the Year: 2011

Bedste unge spiller i EHF Champions League: 2015

Kilder 

Håndboldspillere fra Rumænien
Håndboldspillere fra FC Midtjylland Håndbold
9. økumeniske koncil

Det 9. økumeniske koncil eller Første Laterankoncil blev indkaldt af pave Callistus II i 1123. Det blev afholdt i Lateranpaladset i Rom 18. til 27. marts samme år. Dette var det første kirkekoncil, det vil sige kirkemøde, efter det store skisma, og det første som blev holdt i vest. Det anerkendes som økumenisk af den katolske kirke, men ikke af den ortodokse.

Pave Callistus omtalte bispemødet som concilium generale, men i eftertiden er det blevet betragtet som det 9. økumeniske koncil, selv om det ikke er kendt, hvorvidt der deltog nogen biskopper fra øst eller om der var udsendinge fra kejseren (i Konstantinopel) tilstede.

Mindst 300 biskopper og andre kirkeledere deltog; enkelte kilder angiver, at der kan have været op til 1.000 til stede. Den katolske kirke regner det som det niende økumeniske koncil, men andre kirker anerkender det ikke som autoritativt, efter som det blev holdt etter det store skismaet i 1054. Hovedtemaet var at få en ende på investiturstriden ved at bekræfte Wormskonkordatet (1122).

Kernen i investiturstriden var hvem, som skulle udnævne biskopper – paven eller kejseren. Striden havde fundet en løsning gennem konkordatet fra Worms således, at kejseren beholdt en grad af kontrol over valget, mens paven i sidste instans indsatte personen som biskop. Koncilfædrene bekræftede denne aftale således, at den blev bindende for kirken.

Tidligere havde kirken indført princippet "Guds våbenhvile", som begrænsede krigsføring. Man kunne bare udføre krigshandlinger mandag til onsdag således, at weekenden kunne vies til religiøse handlinger (i katolsk liturgisk forstand omfatter weekenden torsdag til søndag til minde om tiden fra det sidste måltid til opstandelsen). Princippet blev anerkendt af koncilet; Tredje Laterankoncil gjorde det i 1179 bindende for hele den kristne verden.

Forbuddet mod simoni, det vil sige køb og salg af kirkelige embeder, blev fornyet.

Koncilet vedtog også 22 kanoner, som regulerede kirkelig disciplin. Disse blev basis for middelalderens kirkelove. Blandt de mest interessante er:
 Kan. 1: Forbud mod gejstlige vielser mod penge
 Kan. 2: Forbud mod at biskopper genoptager i det kirkelige fællesskab personer, som andre biskopper har ekskommuniseret.
Kan. 3: Forbud mod at præster og diakoner giftede sig, samt mod at de havde kvinder boende i deres hus udover de, som havde tilladelse efter gamle traditioner (fx hushjælp).
 Kan. 6: Ordinationer foretaget af modpave Gregor (VIII) efter, at han blev fordømt som kætter, blev erklæret ugyldige.
 Kan. 11: Beskyttelse for korsfareres familier og ejendom.
 Kan. 14: Ekskommunikation af lægfolk som beslaglagde gaver givet til kirken, og af lægfolk som brugte kirker som fæstninger (et stort problem enkelte steder, på grund af kirkens tykke mure).
 Kan. 16: Fordømmelse af de som antastede pilgrimme på vej til Rom.
 Kan. 17: Begrænsning af abbeders og munkes ret til at forrette ved kirkelige handlinger, som normalt ligger under en menigheds eller et bispedømmes ansvarsområde.

Litteratur 
 Giuseppe Alberigo et aliis: Conciliorum oecumenicorum decreta; 3. oplag; Bologna 1973; s. 187–194 

1123
Økumeniske konciler
Spøgelser (album)

Spøgelser er det femte studiealbum fra det danske rockband Malurt, der blev udgivet i marts 1992 på Genlyd. Det var bandets første studiealbum siden Tour de Force (1983) og deres opløsning i 1984, samt det første album, hvor både Pete Repete og Peter Viskinde medvirkede. Det er produceret af Thomas Helmig og indspillet i Easy Sound Recording Studio i København. Spøgelser fik positive anmeldelser ved udgivelsen og har solgt 32.000 eksemplarer.

Spor

Medvirkende 
Malurt
 Michael Ehlert Falch –  vokal, guitar
 Peter Viskinde – guitar, kor
 Pete Repete – keyboards, kor
 Dia Nielsen – bas, kor 
 Peter Mors – trommer, kor

Øvrige musikere 
 Uffe Fink Isaksen – percussion

Produktion 
 Thomas Helmig – producer
 Niels Erik Lund – lydtekniker, lydmiksning 
 Martin Careca Karaoglan – lydtekniker 
 Mand Over Bord – artwork
 Henrik Brahe – fotograf

Referencer

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Malurt-album
Album fra 1992
Albert Winsemius

Albert Winsemius (født 1910, død 4. december 1996), var en hollandsk økonom, der i perioden fra 1961 til 1984 fungerede som økonomisk rådgiver for Singapore. Han var chef for De Forenede Nationers overvågningsafdeling i Singapore og spillede en væsentlig rolle i udformingen af strategien for udviklingen af Singapores økonomi i samarbejde med bl.a. Singapores ledere Lee Kuan Yew, Goh Keng Swee, Hon Sui Sen og senere Goh Chok Tong.

Albert Winsemius tilskrives en stor del af æren for at have skabt en moderne økonomi med fokus på industri, uddannelse og byplanlægning i Singapore.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Fact Sheet om Albert Winsemius Professorship 

Økonomer fra Holland
Singapore
El Capitan

El Capitan er en monolit i nationalparken Yosemite i Californien, USA.

Klippen rejser sig næsten lodret 910 m fra sin fod og toppen er beliggende 2.307 meter over havets overflade. Klippen består af granit og er beliggende i den nordlige del af Yosemite Valley. El Capitan er en af verdens mest populære udfordringer for klatrere.

I 2016 blev Pete Whittaker den første til at foretage en solo bestigning med reb via ruten Freerider. Bestigningen tog 20 timer og 6 minutter.

Klatreren Alex Honnold har i 2017 som den eneste klatret op ad El Capitan som "free solo", det vil sige alene og uden reb og sikkerhedsliner. Fire andre klatrere har (pr. 2020) klatret op ad klippen på én dag som "free climb", hvor der benyttes reb til stoppe et eventuelt fald, men ikke til at hjælpe med selve klatringen.

Referencer

Eksterne links 
 Peakbagger.com - El Capitan, California 

Bjerge i USA
Monolitter
Klatring
En gravhøj fra oldtiden ved Raklev på Refsnæs

En gravhøj fra oldtiden ved Raklev på Refsnæs er et dansk landskabsmaleri af Johan Thomas Lundbye fra 1839. Maleriet er udført i den nationalromantiske tradition, som N.L. Høyen var fortaler for.

I forgrunden ses maleriets centrale motiv, en kæmpehøj. Maleriet er en repoussoir, dvs. at det har stor forgrundsfigur, kæmpehøjen, der skubber billedets baggrund tilbage og giver stor dybde i maleriet. Også i maleriet Landskab ved Arresø benytter Lundbye en kæmpehøj som forgrundsfigur. 

I maleriet fletter Lundbye i bedste nationalromantiske ånd den nordiske gravskik med kæmpehøje og dermed dansk historie sammen med det danske sommerlandskab, der ånder ro og harmoni. 

I baggrunden ses Kalundborg Fjord over mod Asnæs. Helt til højre ses nogle køer som henvisning til landbrugets fremtrædende rolle i dansk historie. Mod horisonten anes en kirke, der viser Danmarks fundament i kristendommen.
Der er tale om Vriedysse,
dog ikke naturtro og med elementer fra den nærliggende dysse Hundehovedet og fra en dysse ved Vedby.

Lundbye var født på Raklev-egnen, og selv om familien flyttede derfra, bevarede han gennem sine bedsteforældre sin tilknytning til området. Han følte sig særligt tiltrukket af naturen på Røsnæs, fordi den var så uspoleret. 

Lundbye benyttede et motiv fra Refsnæs i et andet værker.
Sydsiden af Refnæs er en radering fra 1844.

Noter

Eksterne henvisninger og kilder 
 www.thorvaldsensmuseum.dk 

Malerier fra 1839
Malerier fra Thorvaldsens Museum
Malerier af J.Th. Lundbye
Melchior von Diepenbrock

Melchior von Diepenbrock (født 6. januar 1798, død 20. januar 1853) var en tysk prædikant og forfatter.

von Diepenbrock, der som ung løjtnant deltog i befrielseskrigen mod Napoleon, blev siden 1817 stærkt påvirket af teologen, professor Michael Sailer. Han blev præsteviet 1823 og blev 1845 bayersk friherre samt fyrstbiskop af Breslau. I 1848 var han medlem af Frankfurterparlamentet og blev 1850 udnævnt til kardinal.

von Diepenbrock udgav blandt andet Geistlicher Blumenstrauss aus spanischen und deutschen Dichtergärten (1829; 4. udgave 1862), Heinrich Susos Leben und Schriften (1829, 4. udgave 1884), Predigten (1841-43) og Sämmtliche Hirtenbriefe (1853).

von Diepenbrock er behandlet i monografier af Förster, "Melchior von Diepenbrock" (1859, 3. oplag 1878), Reinkens, "Melchior von Diepenbrock" (1881), og Finke, "Zur Erinnerung an Kardinal Melchior von Diepenbrock" (1898).

Kilder 

 

Kardinaler fra Tyskland
Biskopper fra Tyskland
Katolske biskopper
Friherrer fra Tyskland
Personer i Napoleonskrigene
Tyskere i 1800-tallet
Ugglan
Joseph Hubert Reinkens

Joseph Hubert Reinkens (født 1. marts 1821 i Burtscheid, død 4. januar 1896 i Bonn) var en tysk teolog.

Reinkens, der blev teologisk professor i Breslau 1857, blev i juli 1873 af det gammelkatolske parti valgt til Gammelkatolsk biskop og tog Bonn til Residenssted. Han virkede også som forfatter. Han er behandlet i monografier af Willibald Beyschlag, "Bischof Reinkens" (1896), og Joseph Martin Reinkens, "Joseph Hubert Reinkens" (1906).

Kilder 

 

Biskopper fra Tyskland
Teologer fra Tyskland
Professorer fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Ugglan
Ludimar Hermann

Ludimar Hermann (født 31. oktober 1838 i Berlin, død 5. juni 1914 i Königsberg) var en tysk fysiolog.

Hermann studerede i Berlin, tog doktorgraden 1859 og blev 1865 privatdocent i fysiologi. I 1868 kaldtes han til det ordinære professorat i dette fag i Zürich, og 1884 blev han professor i Königsberg. Han beskæftigede sig særlig med muskel- og nervefysiologi, lejlighedsvis også med fysiologisk optik og skrev den til mange sprog oversatte bog Grundriss der Physiologie (1863) samt udgav Handbuch der Physiologie i 6 bind, af hvilke han selv havde skrevet muskel- og nervefysiologien. Desuden en Lehrbuch der allgemeine Toxicologie (1874). Han var med til at stifte Centralblatt für die medizinischen Wissenschaften 1863.

Kilder 
 

Fysiologer fra Tyskland
Professorer fra Tyskland
Ansatte ved Zürichs Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Personer fra Berlin