kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
ZDF

ZDF (Zweites Deutsches Fernsehen - på dansk: Den anden tyske fjernsynskanal) er en offentlig medievirksomhed i Tyskland med hovedsæde i Mainz. 

Hovedkanalen ZDF startede den 1. april 1963. I dag udsendes desuden kanalerne ZDFinfo og ZDFneo. Den sidstnævnte er efterfølgeren af ZDFdokukanal. Derudover samarbejder man med andre fjernsynsstationer om kanalerne 3sat, Phoenix, Arte, KI.KA og FUNK.

Den danske tv-serie Forbrydelsen II blev sendt på hovedkanalen og er siden blevet genudsendt på søsterkanaler.

ZDF-miniserier i tre dele 
 2013: Vores mødre, vores fædre
 2016: Pigerne fra Berlin
 2017: Honigfrauen
 2018: Pigerne fra Berlin II

Sendt på ZDF 
 Mainzelmännchen
 Wetten, dass..?

Eksterne henvisninger 

 ZDF's hjemmeside

Henvisning 

Tv-kanaler fra Tyskland
Etableret i 1963
Medievirksomheder fra Tyskland
Tv-stationer fra Tyskland
Mainz
Medlemmer af European Broadcasting Union
Esperantoforeningen for Danmark

Esperantoforeningen for Danmark (på esperanto: Dana Esperanto-Asocio) er den lokale danske afdeling af Verdensesperantoforeningen UEA (på esperanto: Universala Esperanto Asocio). Foreningen har en tilknyttet ungdomsorganisation, DEJO.

Se også 
 Esperanto
 UEA

Eksterne henvisninger 
 DEA, Esperantoforeningen for Danmark 
 UEAs webside på 7 sprog 

Foreningen for Danmark
Foreninger fra Danmark
Fuglenes Danmark

Fuglenes Danmark er Dansk Ornitologisk Forenings hidtil største atlasundersøgelse, og dækkede 264 i Danmark regelmæssigt forekommende yngle- og trækfugles status i Danmark. Undersøgelsen gennemførtes i årene 1993-1996 og byggede på observationer fra mere end 1100 feltornitologer. I undersøgelsen inddeltes Danmark i 2169 atlaskvadrater på hver 5 km × 5 km. Dette udgangspunkt var præcis det samme som den første atlasundersøgelse, der fandt sted i årene 1971-1974. I modsætning til den første undersøgelse bestod Fuglenes Danmark udover atlasundersøgelsen også af punktoptælling, lokalitetsregistrering samt småbiotopsundersøgelse.

I 1998 udkom bogen Fuglenes Danmark på mere end 800 sider og med mere end 270 farvetegninger af Jens Overgaard Christensen.

Projektet blev ledet af cand.scient. Michael Borch Grell som var faglig ansvarlig samt Morten Nielsen som projektkoordinator.

Litteraturhenvisninger 
Grell, Michael Borch, Fuglenes Danmark, 1998, Gads Forlag.
Brøgger-Jensen, Steffen, "Fuglenes Danmark", Naturens Verden, nr. 2/1999, vol. 82, side 32-35.

Henvisninger 

Danmark
Zacharias Allewelt

Zacharias Allewelt (1682 i Bergen – 1744 i København) var en dansk-norsk søofficer.

Førte i 1726 galioten Den unge Jomfrue i trekantfarten på Guineakysten og De dansk-vestindiske øer i Caribien. Senere sejlede han for Det Danske Asiatiske Compani, først som overstyrmand på skibet Slesvig, fra 1735 som søkaptajn på fregatten Dronningen af Danmark. Han gjorde tre ture til Kanton i Kina. Der lavede kinesiske skulptører to skulpturer af ham, den ene er på et museum i Arendal i Norge, den anden er på Handels- og Søfartsmuseet på Kronborg. 

Allewelt giftede sig i 1725 med Gjertrud Andersdatter Dahll fra Arendalsregionen i Norge. De boede skiftevis i København og på en lile ø ved Arendal.

Danskere i 1700-tallet
Personer fra Bergen
Maximilien Robespierre

Maximilien François Marie Isidore de Robespierre, han udelod senere "de" i sit navn (født 6. maj 1758 i Arras, død 28. juli 1794 i Paris) er en af de bedst kendte ledere under den franske revolution. Han var kendt af sine tilhængere som "den ubestikkelige" på grund af sin fuldkomne hengivelse til revolutionen og som leder af Frankrig under terrorregimet. Hans arrestation og henrettelse indledte afslutningen på terrorregimet.

Baggrund 
Robespierre var ældste barn af en sagfører. Han blev født kun fire måneder efter sine forældres bryllup, og senere kom der søskende: Charlotte, Henriette og Augustin. Robespierre var kun seks år, da hans mor døde som 29-årig ved fødslen af sit femte barn. Han mistede også sin far, der forlod børnene. Som Charlotte forklarede, kunne hendes bror aldrig senere nævne sin mor uden at få tårer i øjnene. I modsætning til de fleste franske revolutionsledere voksede han op i små kår. Børnene blev opfostret af morens forældre, og han og Augustin gik i fattigskolen i Arras. Som 11-årig vandt Robespierre et stipendium til en eliteskole i Paris, Louis-le-Grand College, hvor han lærte at beundre den romerske republik og skikkelser som Cato den Ældre og Cicero. Han mistede også sin tiltro til katolicisme og beundrede Jean-Jacques Rousseau. En anden elev, der også blev revolutionær, var Camille Desmoulins.
Robespierre var dygtig og blev i 1775 udvalgt til at fremføre en officiel tilegnelse på latin som velkomst på skolen ved Ludvig 16. og Marie Antoinettes hjemrejse fra kroningen i Rheims. Kongeparret var forsinket, tvang forsamlingen til at stå og vente i timevis i piskende regn, blev selv siddende i vognen under hele ceremonien, og brød op uden et ord eller så meget som et nik.
 
Robespierre udmærkede sig i filosofi og jura, og efter eksamen i 1781 vendte han tilbage til Arras som sagfører, mens søsteren Charlotte førte hus for ham. Han giftede sig aldrig, skønt han kurtiserede flere deriblandt Éléonore Duplay, ældste datter af den møbelsnedker, han logerede hos i Paris i 1790'erne. Duplay blev efter hans død kaldt "enken Robespierre"; hendes grav kan stadig ses i Paris. Robespierre var med i flere foreninger og fremstår som venligere og mere omgængelig end han senere blev, skønt søsteren fremholdt, at han var dybt reserveret. Hans vane med at repræsentere fattige klienter mod velstående vakte overklassens modvilje, og han gjorde ingen hemmelighed af at være optaget af retfærdighed og lighed.

Noter

Litteratur 
 Friedrich Sieburg: (Jørgen Budtz-Jørgensen overs.), Robespierre, Aschehoug Dansk Forlag, 1936.

Eksterne henvisninger 

 

Politikere fra Frankrig
Personer i oplysningstiden
Personer guillotineret under Den franske revolution
Personer fra Den franske revolution
Ken Loach

Kenneth Loach (født 17. juni 1936), kendt som Ken Loach, er en engelsk tv- og filminstruktør, kendt for sin socialrealistiske stil og socialistiske temaer.

Filmografi

Fjernsyn 

 Z Cars (serie, 1962)
 Diary of a Young Man (1964) 
 3 Clear Sundays (1965) 
 Up the Junction (1965) 
 The End of Arthur's Marriage (1965) 
 Coming Out Party (1965) 
 Cathy Come Home (1966) (som Kenneth Loach) 
 In Two Minds (1967) 
 The Golden Vision (1968) 
 The Big Flame (1969) 
 The Rank and the File (1971) – del af Play for Today serien. 
 After a Lifetime (1971) 
 A Misfortune (1973) 
 Days of Hope (mini-serie, 1975) 
 The Price of Coal (1977) 
 Auditions (1980) 
 A Question of Leadership (1981) 
 The Red and the Blue: Impressions of Two Political Conferences – Autumn 1982 (1983) 
 Questions of Leadership (1983) 
 The View From the Woodpile (1989)

Spillefilm 

 Stakkels ko (1967) 
 Kes (1969, som Kenneth Loach) 
 The Save the Children Fund Film (1971)
 Familieliv (1971) 
 Black Jack (1979) 
 The Gamekeeper (1980) 
 Looks and Smiles (1981, som Kenneth Loach) 
 Which Side Are You On? (1984) 
 Fatherland (1986) 
 Hidden Agenda (1990, Filmfestivalen i Cannes: Juryens specialpris)
 Riff-Raff (1990)
 Raining Stones (1993, Filmfestivalen i Cannes Juryens specialpris)
 Ladybird Ladybird (1994) 
 Land and Freedom (1995, FIPRESCI International Critics Prize og Cannes Økumeniske pris)
 A Contemporary Case for Common Ownership (1995, kort dokumentarfilm) 
 Carla's Song (1996) 
 The Flickering Flame (1997, dokumentarfilm) 
 My Name Is Joe (1998) 
 Bread and Roses (2000) 
 The Navigators (2001) 
 Sweet Sixteen (2002) 
 Et dristigt kys (2004)
 Tickets (2005, sammen med Ermanno Olmi og Abbas Kiarostami)
 Vinden der ryster kornet (2006, Den Gyldne Palme, Filmfestivalen i Cannes)
 Chacun son cinéma ou Ce petit coup au coeur quand la lumière s'eteint et que le film commence (2007, et afsnit, sammen med 33 andre instruktører)
 En fri verden (2007)
 Looking for Eric (2009)
 Route Irish (2010)
 The Angel's Share (2012)Jimmy's Hall (2014)I, Daniel Blake (2016) Palme d'Or, CannesSorry We Missed You'' (2019)

Eksterne henvisninger 

 
 Ken Loach  Links til biografi/filmografi, artikler og sites om Loach og udvalgte film (På Modkraft.dk/Tidsskriftcentret)

Personer fra England
Filminstruktører fra Storbritannien
Asserbo

Asserbo er en bebyggelse i Melby Sogn i Halsnæs Kommune i Nordsjælland, der i dag er vokset sammen med Liseleje til ét byområde. Asserbo ligger 4 km nord for selve Frederiksværk by ad vejene Vinderød Skov og Møllevangsvej, og Asserbo grænser op til sommerhusområder ved Liseleje, Melby, Melby Enghave, Vinderød Enghave og Karsemose. Asserbo tilhører Region Hovedstaden.

I bebyggelsen findes bl.a. det tidligere militære øvelsesterræn Melbylejren. Denne indgår i Tilsvilde Hegn, som strækker sig 9 kilometer nordøst langs kysten til Tisvildeleje.

De sidste to årtier i det 20. århundrede forsvandt en del forretninger fra lokalområdet (i 1980 havde Asserbo 3 købmænd, bank, slagter, 2-3 restauranter, ejendomsmægler, antikvitetshandler, planteskole og benzintank) – bl.a. på grund af tiltrækningen fra Nordcenteret og butikkerne i Nørregade i Frederiksværk. I Asserbo lå det tidligere hotel Asserbohus, der blev opført af Skånstrøm i trediverne. Det blev omdannet til en kostskole i halvtredserne og senere købt af Tvindskolerne, som bl.a. lavede efterskole og bosted for unge med sociale problemer, men i 2015 blev det nedrevet og erstattet af sommerhuse.

Liseleje
Bydele og forstæder i Danmark
Blæs Bukki

Blæs Bukki er en dansk rapper, teaterskuespiller og keyboardspiller, også kendt som Blæs B, Bukki Blæs, Doktor Robot eller Piskeben, eller under det borgerlige navn Lasse Bavngaard, har været medlem af grupperne Madness 4 Real (Den Gale Pose), Malk de Koijn, Bikstok Røgsystem og Balstyrko.

Karriere 
Han blev medlem af rapgruppen Madness 4 Real i slutningen af firserne, men han forlod gruppen i starten af halvfemserne, for at starte gruppen Malk de Koijn. Malk de Koijn opnåede succes, dog ikke noget der kunne måles med hans tidligere kollega Jesper Dahls umiddelbare succes i dansk hiphopmiljjø i starten af er det 21. århundrede, hvor Jesper Dahl optrådte under aliaset Jokeren. Da bandet omkring år 2004 blev sat på stand by startede Blæs Bukki, sammen med Pharfar og Eaggermand, Bikstok Røgsystem, Danmarks første dansksprogede dancehallgruppe, Bikstok Røgsystem. Deres debutalbum Over stok og sten udkom i 2005 og blev en kæmpe succes, blandt andet med numrene "Fabrik" og "Cigar" som største hits. I august 2006 forlod Blæs Bukki gruppen, da han ikke ville vie hele sit liv til dancehallreggae. Bikstom Røgsystem har dog siden da spillet store koncerter, og har bl.a. spillet på Orange scene ved Roskilde Festival 2019.

Fra 2007 var Blæs Bukki i gang med gruppen Balstyrko sammen med den danske sangerinde Ane Trolle og Ormen, og deres debutalbum udkom d. 3. marts 2009. I 2009 lavede han sammen med Jokeren singlen "Gå væk". I sommeren 2009 samledes Malk de Koijn igen og gav koncert på Roskilde Festival og i efteråret rundt om i landet, bl.a. i Odense, Horsens og Aalborg og alle koncerter blev udsolgt.

Hans lillebror Morten Bavngaard er også aktiv i rap-miljøet, under kunstnernavnet Humme, og de har samarbejdet på flere numre sammen.

Teater 
I 2006 optrådte han i stykket Gynt på Betty Nansen Teatret sammen med rap-kollegaen Geolo Geo og de tre stand-up komikere Rune Klan, Jonatan Spang og Carsten Bang.

I 2007 medvirkede han i samme teaters opsætning af stykket Købmanden sammen med Jonatan Spang, Nicolas Bro, Laura Bro, Omar Marzouk og Natasja.

I foråret 2008 var han en del af besætningen på nyfortolkningen Biblen på Nørrebro Teater, sammen med Malk de Koijn-kollegaen Tue Track. Jonatan Spang, Linda P, Rune Klan udgjorde resten af ensemblet.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 

Tjek fødselsår
Musikere fra Danmark
Den Gale Pose
Malk de Koijn
Ædelmetal

Et ædelmetal er et metal, der står efter brint i spændingsrækken. Disse metaller findes frit i naturen, da de ikke har tendens til at danne kemiske forbindelser med andre stoffer. Ædelmetallerne omfatter sølv, guld, platin, palladium og Rhodium.

Ædelmetallerne har været kendt siden oldtiden. I tidlige højkulturer, blandt andet Det gamle Egypten, har man brugt sølv og guld til udsmykning, og de har gennem historien været blandt de mest anvendte materialer til smykkefremstilling.

Ædelmetaller, specielt platin, bruges meget i kemiske laboratorier, fordi det ikke angribes af stærke syrer eller baser

Se også 
 Lødighed
 Ædelt metal

Grundstoffer
Stenkil

Stenkil (eller Steinkel; født omkring 1030, død 1066) var konge af Sverige ca. 1060 til ca. 1066. Stenkil var stormand fra Västergötland som fulgte Emund den gamle på tronen. Han blev valgt til konge, da Emund ikke havde nogen overlevende søn og Stenkil var gift med en datter af denne (eller måske Maria Anundsdotter, en datter af dennes bror, Emunds forgænger på tronen Anund Jacob). Man tror at Stenkil på trods af sit gode forhold til stiftet Hamburg-Bremen har hindret biskop Adalvard d.y.s planer om at brænde det hedenske tempel i Uppsala ned, måske fordi han frygtede at den hedenske reaktion kunne blive for voldsom . På den anden side hjalp han også Adalvard med at indsætte en biskop i Sigtuna. 

Efter Stenkils død var der stridigheder mellem Erik Stenkilsson (som måske var Stenkils søn) og Erik Hedningen, som begge gjorde krav på tronen. Herefter har der så mindst være fire konger (Halsten, Inge d.æ., Filip og Inge d.y.), som var efterkommere af Stenkil, af denne grund betegnes de som den stenkilske slægt, desuden står mange af de andre regenter i 1100-tallet sandsynligvis i et familieforhold med Stenkil.

Stenkil nævnes i den islanske Hervara saga, og her står der at han døde på den samme tid som den norske konge Harald Hårdråde, som det vides at døde i England i 1066 og som Stenkil modarbejdede ved at støtte Håkon Jarl, som også gjorde krav på den norske trone. Desuden nævnes der i sagaen at Stenkils moder hed Astrid Njalsdotter og var datter af Finn Skjalges søn Njal af Hålogaland og at Stenkils far var Ragnvald den gamle, samt at han opvoksede i Staraja Ladoga.

Endvidere påstås der at han var efterkommer af vikingen Skagul Toste.

Børn:
 Halsten
 Inge d.æ.
 Olof
 Erik Stenkilsson (usikkert om søn) 
 datter gift med Blod-Sven

Eksterne kilder og henvisninger

 Stenkil Biografi på riksarkivet.se

Regenter fra Sverige
Tjek fødsels- og dødsår
Lysets hjerte

Lysets hjerte er en dansk/grønlandsk film fra 1998. Det er den første store nutidige film, der er indspillet på grønlandsk.
Man ser Rasmus Lyberth i den store hovedrolle og bl.a. Asger Reher og Henrik Larsen i de danske roller.

Filmen er instrueret af Jacob Grønlykke, der sammen med Hans Anthon Lynge har skrevet manuskriptet.

Handling 
Filmen handler om en grønlandsk familie og deres problemer, efter at familiens ældste søn får et raserianfald og dræber flere andre mennesker og derefter sig selv. Hans far (Rasmus) slider allerede med arbejdsløshed og alkoholmisbrug og bestemmer sig for at flytte fra byen. Han tager på en jagttur, han har drømt om længe, og undervejs får han hjælp af en eneboer til at forstå fortiden.

Skuespillere

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 1998
Film fra Grønland
Dramafilm fra Danmark
Robertprisen for årets musik
Film fra Danmark (administrationskategori)
Dansksprogede film
P.O. Pedersen (ingeniør)

Peder Oluf Pedersen, kendt som P.O. Pedersen (født 19. juni 1874 i Sig i Thorstrup Sogn ved Varde, død 30. august 1941 i København) var en dansk ingeniør, opfinder og fysiker, samt direktør og rektor for Den Polytekniske Læreanstalt.

P.O. Pedersens karriere startede for alvor i 1889, da han sendte et brev med et projekt til et vandingsanlæg til Kong Christian IX. Brevet blev sendt videre til Polyteknisk Læreanstalt, hvorved dennes direktør Julius Thomsen og professor S.C. Borch fik kendskab til P.O. Pedersen og de fattede interesse for at hjælpe ham i gang med at studere. I efteråret 1890 flyttede P.O. Pedersen til København for at studere, med understøttelse fra kongen.

I 1899 kom Pedersen i forbindelse med Valdemar Poulsen. De to indledte et samarbejde omkring Valdemar Poulsens opfindelse, Poulsen-Buen. P.O. Pedersen var teoretikeren og Valdemar Poulsen var den kreative.

I 1912 blev P.O. Pedersen professor ved Den Polytekniske Læreanstalt, og i 1922 blev han direktør for samme. Fra 1933 og til sin død var Pedersen rektor for Den Polytekniske Læreanstalt. I 1937 var han med til at etablere Akademiet for de Tekniske Videnskaber.

Han var Kommandør af 2. grad af Dannebrogordenen, Dannebrogsmand og tildelt den kongelige fortjenstmedalje i guld.

Familie og eftermæle 

Han var søn af gårdejer Peder Pedersen og dennes hustru Anne, født Villadsen. Han var gift to gange. Med sin første hustru, Maria Theodora Lihme (1871–1930), fik han fire børn: Sønnen Kai Oluf Pedersen (1901-1991) (videnskabsmand), datteren Ellen Margrethe Charlotte Pedersen (1903–1979), sønnen Gunnar Pedersen (1905-1997), senere generaldirektør i Post og Telegrafvæsenet og datteren, forfatteren Inger Magrethe (Grete) (1909-1997) gift Krøncke.

Med sin anden kone Emma Clausen Gad (1902-1997) fik han yderligere tre børn: Per Edgar Pedersen (1933-2014), Dan Eivind Pedersen (født 1934) og Rita Ems Pedersen (født 1935).

P.O. Pedersen er begravet på Vestre Kirkegård i København. Ingeniør-kollegiet P. O. Pedersen-kollegiet i Kongens Lyngby fra 1964, samt Railions dieselektriske lokomotiv litra EA 3019 fra 1992 er opkaldt efter ham.

På Varde Museum findes en mindestue med møbler, der har tilhørt P.O. Pedersen.

Litteratur 
Holger Jerrild, "Hos Professor P.O. Pedersen", s. 559-568 i: Gads Danske Magasin, 1931.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 P.O. Pedersen på PAST (Portal to Artifacts in Science and Technology )
 Biografi  hos Danmarks Tekniske Museum.
 Billeder  af P.O. Pedersen.
 

Fysikere fra Danmark
Ingeniører fra Danmark
Rektorer ved Danmarks Tekniske Universitet
Medlemmer af Akademiet for de Tekniske Videnskaber
Medlemmer af Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Medlemmer af Kungliga Vetenskapsakademien
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Kommandører af Dannebrog
Modtagere af Fortjenstmedaljen i guld
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Medlemmer af Industrirådet
Alumni fra Danmarks Tekniske Universitet
Modtagere af H.C. Ørsted Medaljen
Brigitte Kolerus

Brigitte Käthe Kolerus (født 13. maj 1941 i Wien, Østrig, død 19. juni 2001) var en dansk skuespillerinde. Hun var datter af den østrigske journalist Franz Kolerus og den danske lektor Gertrud Kail. 

Brigitte flyttede til Danmark i 1953. Her tog hun studentereksamen ved Esbjerg Statsskole i 1959 og blev efterfølgende uddannet som tresproglig korrespondent ved Handelshøjskolen i København i 1961. I 1966 blev hun uddannet fra skuespillerskolen ved Odense Teater . 

Kolerus blev gift første gang den 30. maj 1969 med skuespiller Michael Lindvad med hvem hun fik sønnen Augustin Lindvad i 1972. Parret blev skilt i 1987. Den 25. maj 1991 blev hun gift med sekretariatschef Svend Aage Christensen. Ægteskabet varede til hendes død. 

Hun var et meget alsidigt talent og virkede også som instruktør, forfatter, teaterleder og billedkunstner.

Hun var i starten af sin skuespillerkarriere tilknyttet forskellige teatre, bl.a. Allé Scenen, Det Danske Teater, Aarhus Teater, Aalborg Teater og Gladsaxe Teater.

Fra 1978-1994 var hun direktør for Teatret ved Sorte Hest. 

Som instruktør vil hun være bl.a. være kendt for opsætningerne af Frokost i det Grønne, og Melodien, der blev væk.

På tv har hun bl.a. medvirket i Et godt liv (1970), Det begyndte med Mathilde (1976), Ministerens mord (1977), Ludvigsbakke (1977), Strandvaskeren (1978) og Renters rente (1996). Til tv har hun instrueret serien Kald mig Liva (1992) samt adskillige afsnit af serien Hjem til fem (1997/98).

Hun medvirkede kun i ganske få spillefilm: Ekko af et skud (1970), Familien Gyldenkål (1975), Pas på ryggen, professor (1977) og Vinterbørn (1978).

Som billedkunstner udstillede hun på Kunstnernes Efterårsudstilling og Charlottenborg Forårsudstilling. I 1993 modtog hun Tagea Brandts Rejselegat.

Brigitte Kolerus er begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård.

Hædersbevisninger 
 1993: Tagea Brandts Rejselegat

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 

Skuespillere fra Danmark
Modtagere af Tagea Brandts Rejselegat
Danskere i 1900-tallet
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Teaterledere fra Danmark
Personer fra Wien
Modtagere af Ole Haslunds Kunstnerfonds legat
Tatra Trucks

Tatra Trucks a.s. er en tjekkisk køretøjsproducent. I dag fremstilles lastbiler, men historisk set er der på fabrikken også blevet fremstillet personbiler, busser og togvogne.

Historie 
Fabrikken, der er en af verdens ældste bilproducenter, blev grundlagt som Nesseldorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft af Ignác Šustala i 1850 i byen Kopřivnice, der dengang hed Nesseldorf i Mähren. Ved Tjekkoslovakiets dannelse i 1923 skiftede firmaet navn til Tatra efter Tatrabjergene

Selskabet var tidligere ejet 71% af amerikanske Terex Corporation.

Oprindeligt fremstillede Tatra togvogne, men i 1897 byggedes den første personbil i Centraleuropa – "Präsident" og i 1898 den første lastbil. Lastbilen der havde en nyttelast på 2,5 ton blev drevet af to Benz motorer.

Frem til 1998 fremstilledes personbiler i luksusklassen, men i dag produceres alene lastbiler.

Tatra lastbiler har 5 gange vundet Paris-Dakar Rally.

Galleri

Modeller

Personbiler 
 Tatra V570
 Tatra 77
 Tatra 77a
 Tatra 87
 Tatra 97
 Tatra 107
 Tatra 603
 Tatra 600 Tatraplan
 Tatra 603
 Tatra 613
 Tatra 700

Lastbiler 
 Tatra TL 4
 Tatra 111
 Tatra 138
 Tatra 148
 Tatra 163
 Tatra 813
 Tatra 815

Eksterne henvisninger/kilder 
 Tatrafabrikkens hjemmeside 
 Tatramuseet
Krybdyrhjerne

Krybdyrhjerne (også kaldet reptilhjernen) er et populært udtryk for de dele af hjernen, som udviklede sig tidligt i den biologiske evolution, og derfor ligner hinanden hos mennesker og krybdyrene, og som styrer mere grundlæggende funktioner i mennesket end f.eks. den senere tilkomne hjernebark (cortex).

Det er dog en misforståelse, at de to hjernestrukturer er identiske hos mennesker og krybdyr. Hjernestrukturerne har efterfølgende været genstand for evolution i hver sin retning hos både mennesket (højerestående dyrearter) og krybdyr.

Psykologi
Hjernen