kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Smalbladet sølvblad

 
Smalbladet sølvblad (Elaeagnus angustifolia) er et lille, løvfældende træ eller en stor busk. Nektarmæng­den er kun lige til­stræk­kelig til, at bi­erne kan overleve at be­søge ar­ten. Planten er stærkt salttolerant.

Beskrivelse 
Væksten er bred og uregelmæs­sig, ofte flerstammet. Hovedgrenene er vandrette til opstigende. Barken er først hvid med et tæt hårlag. Senere bliver den blank og rødbrun med lyse korkporer. På samme tid vil aborterede side­skud være omdannet til stive torne. Gamle grene og stammen får til sidst en gråbrun bark, som strimler op på langs.

Knopperne er spredte, tæt behårede og uden egentlige knopskæl. Bladene er smalt ovale med grågrøn overside og sølvhvid underside. Blomstringen sker i juni, hvor der ses talrige, gule blomster i bladhjørnerne. Frugterne er sølvgrå, be­hårede stenfrugter med stribet kerne.

Rodnettet består af en dybtgående pæle­rod med et stærkt forgre­net side­rodnet. Træet har samliv med en slægt af strå­lesvampe (Frankenia), som dan­ner N-sam­lende knolde på rød­derne. Rodvæksten indledes før løvspring og af­sluttes først efter løv­fald.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 8 x 8 m (35 x 35 cm/år).

Hjemsted 
Træet er udbredt på lys­åbne, tørre og meget vin­terkolde stepper fra Østrig i nord­vest over Lilleasien og Kaukasus til Altajbjergene og Gobiørkenen i sydøst. Arten tåler et højt indhold af salt i jorden. Dens undergrænse for pH i jorden ligger på 6. Derimod er den ikke kræsen med jordtypen og kan tåle oversvømmelse og tilslemning. Den vokser bedst på lysåbne steder med en jord, som er veldrænet og sandet eller leret. Den tåler betydelig tørke, men foretrækker floddale og -bredder, hvor grundvandet står forholdsvist højt. Den tåler temperaturer mellem -45° C og +46° C, og den kan findes fra havniveau og op til 3.438 m højde.

I Centralasien er naboplanterne bl.a. Populus pruinosa og flere andre arter af tørketålende buske og træer, f.eks. Perovskia. Kelkitdalen ligger i Anatolien, og det er ca. 45 km vest for Bayburt, hvor nedslidte skovtyper er udbredt på de nordvendte skråninger. Disse skove er resultatet af, at de oprindelige fyrreskove er forsvundet. Langs floden Kelkit er vegetationen tilpasset den større fugtighed, og her vokser arten sammen med bl.a. almindelig brunelle, almindelig rajgræs, calabrisk fyr, duneg, engriflet hvidtjørn, frynseeg, græsk ene, græsk træranke, hunderose, krimfyr, kyskhedstræ, Rubus canescens (en art af brombær), skarpbladet asparges, skovfyr, strandloppeurt, Tamarix smyrnensis (en art af tamarisk) og Torillis arvensis (en art af randfrø)

Noter

Kilde 
 Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Træer
Gule blomster
Nitrogenfikserende planter
Sølvblad
Indlandsstat

En indlandsstat er en stat uden kystlinje. Der findes i alt 45 sådanne stater.

Historisk har man betragtet indlandsstater som værende i ufordelagtig situation. Det afskærer staten fra maritime ressourcer som fiskeri og – måske endnu vigtigere – søværts handel, der stadig i dag udgør en stor del af den internationale handel. Globalt set er der en tendens til, at kystnære områder er rigere og tættere befolket end indlandsområder.

Stater har derfor også været optaget af ikke at blive indlandsstater. Association Internationale Africaine (reelt Leopold 2. af Belgien), der ejede Fristaten Congo (nuværende Demokratiske Republik Congo), blev således ved Berlinkonferencen i 1885 tildelt en tynd stribe land, der skar gennem Angola, så fristaten blev forbundet med havet. Republikken Ragusa solgte engang byen Neum til Det Osmanniske Rige, hvorfra den senere kom til Bosnien og Hercegovina og giver adgang til Adriaterhavet. Efter 1. verdenskrig fik Polen den polske korridor vest for Danzig og herved adgang til Østersøen. Donau blev internationaliseret så indlandsstaterne Østrig og Ungarn kunne få sikker adgang til Sortehavet.

Tab af adgang til havet vil ofte være et alvorligt problem for en stat. Den succesfulde løsrivelsesbevægelse i Eritrea og den nuværende i Montenegro modarbejdes i højere grad, fordi de kontrollerer staternes eneste kystlinje. Bolivia mistede sin kystlinje til Chile under Salpeterkrigen (1879-1884) og Bolivias forfatning indeholder fortsat krav om genindsættelse i området. Ungarn mistede sin kystlinje med Trianon-traktaten i 1920.

FN's Havretskonvention (UNCLOS) giver i dag indlandsstater ret til adgang til og fra havet uden afgift til transitstaterne. FN har et hjælpeprogram for u-lande, der er indlandsstater. Lederen af hjælpeprogrammet har siden 2002 været Anwarul Karim Chowdhury.

Nogle stater har en betydelig kystlinje, der imidlertid ikke er umiddelbart brugbar. For eksempel var Ruslands eneste havne ved Ishavet og derfor tilfrosne store dele af året. Ønsket om havne ved varmere farvande var en stor motivation for russisk ekspansion mod Østersøen, Sortehavet og Stillehavet. Kaliningrad er den dag i dag vigtig for Rusland pga. beliggenheden ud til Østersøen.

For nogle indlandsstater er situationen ekstra besværlig, da de er indkapslet af andre indlandsstater, og man således skal krydse mindst to grænser for at komme til havet. Der er kun to sådanne "dobbeltindlandsstater": Liechtenstein i Europa og Usbekistan i Centralasien.

Det modsatte af en indlandsstat, altså en stat, der ikke har nogen landegrænser, er en østat.

Indlandsstater 

Geografiske betegnelser
Solidarisk Alternativ

Solidarisk Alternativ er et dansk politisk parti, der blev stiftet 19. september 1993 på initiativ af Niels I. Meyer og Villo Sigurdsson.
 
Solidarisk Alternativ, der betegner sig selv som et græsrodsparti, er et centrum-venstre parti. Frem til valget i 2001 var Lars Hutters  partiets repræsentant i Københavns Borgerrepræsentation. Partiet har også stillet op i andre kommuner og ved amtsrådsvalg. Partiet er aldrig blevet opstillingsberettiget ved valg til Folketinget.

Politiske partier i Danmark
Etableret i 1993
Bullerfnis

Bullerfnis var en række tv-udsendelser for børn skrevet af dramatikeren Hans Kragh-Jacobsen og instrueret af Ulla Raben. Bullerfnis blev sendt første gang på DR1 i 1992 og siden genudsendt. Rollerne som Buller og Fnis blev spillet af Peter Frödin og Hella Joof. Med afsæt i tv-klip fra 1960'erne og 1970'erne fortalte Buller og Fnis om deres barndom. Buller, spillet af Hella Joof, kommer fra et kollektiv, mens Fnis voksede op i et borgerligt hjem med to tandlægeforældre.
Blandt de faste indslag er blandt andet "musikvideoer" med populærmusik fra samme periode, genindspillet og fremført af de to værter, de "dybe" samtaler på trappen og biografreklamer.

Frödin og Joof har siden fortsat deres samarbejde, blandt andet i "Lex & Klatten" med Martin Brygmann og Paprika Steen – og senere i den musikalske satiregruppe "Det Brune Punktum" med Martin Brygmann.

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 1990
Tv-serier for børn
Tv-serier fra 1990'erne
DR-programmer
Rygning (flertydig)

Rygning har flere betydninger:

 Tobaksrygning – inhalering af røgen fra tobaksvarer
 Rygning (tagkonstruktion) – ryggen af et tag

Se også
 Røgeri – røgning er en metode til konservering eller tilberedning af madvarer
Sophus Claussen

Sophus Niels Christen Claussen (født 12. september 1865 i Helletofte på Langeland, død 11. april 1931 i Gentofte) var en dansk forfatter, søn af politikeren Rasmus Claussen og Hanne Sophie f. Henriksen.

Liv og gerning 
Han blev student i 1884 og udgav i studenterårene (1887) sin første digtsamling "Naturbørn", der vakte opsigt ved sin forsorne manierisme og en frisk og kåd erotik, der pegede i retning ad Emil Aarestrup. Claussen, der derefter i en række år var knyttet til provinspressen, fik dog først et virkeligt litterært navn ved to nydelige, halvt symbolske, halvt virkelighedsfarvede købstadidyller, "Unge Bander" (1894) og "Kitty" (1895), som med deres blanding af prosa og poesi, af skælmeri og ynde virker meget indtagende (navnlig introduktionen til "Unge Bander": "Frøken Regnvejr", vel det betydeligste, Claussen har skrevet [omarbejdet udgave 1912]). Sine skildringer fra de danske ølande har han senere fortsat i "Pilefløjter" (1899) og "Mellem to Kyster" (1900). Nok så ejendommelige og i hele anlægget originale er hans små rejsebøger "Valfart" og "Antonius i Paris" (begge 1896), der ved deres poesifulde småpludren er noget for sig. Claussen har endvidere skrevet et skuespil, "Arbejdersken".

En række år tog han ophold i Paris og udsendte herfra kun nogle mindre betydelige småbøger ("Trefoden" [1901], "Djævlerier" [1904], ´"Eroter og Fauner" [1910]). Efter sin hjemkomst udgav han i 1912 en omfangsrig og karakteristisk samling "Danske Vers", der i eminent grad giver det lunefulde og ligesom søgt tilfældige i hans produktion.

Blandt senere arbejder kan især fremhæves "Heroica" (1925), "Foraarstaler" (1927) som særlig karakteristisk for Claussens poetiske habitus. Samlede værker foreligger i 9 bind.

Han og Johannes Jørgensen var med til at skrive tidsskriftet Taarnet for den danske Symbolisme. Han slog til sin store fortrydelse aldrig igennem. Anerkendelsen kom først i Heretica-kredsen og hos Karen Blixen.

Claussen havde en tæt forbindelse til maleren Albert Gottschalk.

Claussen er begravet på Gentofte Kirkegård.

Hæder 

Hans Ekbatana fra 1896 er optaget i Danmarks kulturkanon.

Udvalgt bibliografi 
 Unge Bander (roman) – 1894
 Antonius i Paris (roman) – 1896
 Valfart (roman) – 1896
 Djævlerier (digte) – 1904
 Danske Vers (digte) – 1912

Noter

Litteratur 
 "Claussen, Sophus Niels Christen" (i: Salmonsens Konversationsleksikon, bind V (1916), s. 54
 "Claussen, S.N.C." (i: Salmonsens Konversationsleksikon, bind XXVI (1930), s. 213
 Keld Zeruneith, Fra klodens værksted : en biografi om Sophus Claussen, Gyldendal, 1992. .

Eksterne henvisninger 

 Samlede værker online og Forfatterportræt  på Arkiv for Dansk Litteratur
 Digte, portrætter, bibliografi m.m. hos Kalliope.org
 Sophus Claussen på Dansk Forfatterleksikon
 Sophus Claussen  på Litteratursiden.dk
 

Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Romanforfattere fra Danmark
Digtere fra Danmark
Personer fra Langeland
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Personer med enkeltværker i Kulturkanonen
Torp (landsby)

En torp er en landsby der er grundlagt ved, at overskydende befolkning fra en anden landsby har forladt denne og slået sig ned et nyt sted – ofte i nærheden af den gamle. Denne type landsbyer kaldes også udflytterlandsbyer, og i Danmark opstod de især i perioden 1000-1250.

Torp indgår derfor som efterled i et meget betydeligt antal nuværende danske, sydslesvigske og skånske bebyggelsesnavne og er betegnelse for en udflytterbebyggelse. Ordet har udviklet sig til formerne -rup, -drup, -trup og -strup. I forleddet indgår ofte personnavne, f.eks. Torkilstrup, Ebberup og Torup. 

Navnene er ofte dannet som et mandsnavn i ejefald efterfulgt af torp. Eksempler på denne type byer er Tåstrup (Torstens torp), Glostrup (Globs torp), Mogenstrup (Mogens' torp) og Eskilstrup (Eskils torp).

En hovedlandsby eller moderby, der ikke er opstået ved udflytning, kaldes en adelby.

Se også 
 Stednavne
 Adelby (landsby)

Samfund
Suffikser
Bygninger, konstruktioner og anlæg fra vikingetiden
Danmark i middelalderen
Bebyggelsestyper
Fédération Cynologique Internationale

Fédération Cynologique Internationale (FCI) er en international hundeorganisation, der organiserer nationale kennelklubber som Dansk Kennel Klub.

FCI har 80 medlemmer. Medlemmerne kan være repræsenteret med en enkelt klub. Medlemslandene udsteder egne stamtavler og uddanner egne dommere; de skal godkendes af alle andre FCI-medlemmer.

Der eksisterer flere internationale hundeorganisationer som International Guide Dog Federation, International Association of Assistance Dog Partners, International Sport Dogs Federation, International Federation of Sleddog Sports, International Working Dog Breeding Association, etc., men Fédération Cynologique Internationale er en af de største.

FCI-medlemmer

Klassifikation 
FCI har udarbejdet et system, der klassificerer hunde i forskellige grupper, afhængig af deres anvendelsesområde.

Ekstern henvisning 
 Den officielle hjemmeside for Fédération Cynologique Internationale (FCI).

Referencer 

Hundeforeninger
Kennelklubber
Duc d'albe

En duc d’albe [dyk-dalb] er en kraftig pæl eller et bundt af pæle nedrammet i et havnebassin eller en flod. 
Den bruges blandt andet til fortøjning af skibe, som ikke ligger ved kaj, afspærring af et vandareal eller deviationspæl.

Duc d’alber er opkaldt efter Hertugen af Alba, en spansk hærfører, som i 1570’erne i krigen mod nederlænderne formodes at være den første til at have anvendt denne form for pælekonstruktion.

Eksterne henvisninger 

Skibsterminologi
Spanske ord og vendinger
Deviation

Deviation er en betegnelse for den afvigelse et kompas udviser på grund af magnetisk påvirkning fra jerndele i nærheden af kompasset. Eksempelvis ombord på et skib. Deviation måles i grader i forhold til den retning, som kompasets nål ville pege i, hvis kompasset var placeret et sted uden denne lokale magnetiske påvirkning.

Hvis man ønsker at sejle en bestemt kurs efter kompasset, bliver man nødt til at korrigere for deviationen. Hvis deviationen eksempelvis er 12 grader, skal man sejle en kurs hvor kompasnålen peger 12 grader højere, end den faktisk ønskede kurs.

Deviationen er forskellig fra skib til skib, da den som sagt afgøres af lokale forhold. Deviationen vil også være forskellig alt efter hvilken kurs skibet sejler. Deviationen kan eksempelvis være 12 grader, når man sejler mod sydøst og 7 grader, når man sejler mod nord. For at holde styr på dette udarbejdes en såkalt deviationstabel for det aktuelle fartøj. I deviationstabellen kan man se den konkrete deviationen ud fra den specifikt sejlede kurs, og altså hvor meget man skal korrigere kompassets viste kurs.

Skibsterminologi
Navigation
Salpeterkrigen

Salpeterkrigen eller Stillehavskrigen (1879-1884) blev udkæmpet mellem Chile på den ene side og Bolivia og Peru på den anden. Krigen blev udkæmpet for at få kontrol over rige mineralressourcer, primært salpeter/nitrat i form af guano (fuglemøg) på øerne ud for kysten. Resultatet af krigen blev at Chile erobrede departementet Tarapacá i Peru og provinsen Litoral i Bolivia. Det sidste gjorde, at Bolivia blev en indlandsstat.

Perus krige
Bolivias historie
Chiles historie
Perus historie
Sydamerikas historie
Begivenheder i 1879
Begivenheder i 1880
Begivenheder i 1881
Begivenheder i 1882
Begivenheder i 1883
Begivenheder i 1884
Sydamerikanske krige
Tarapacá (region)

Tarapacá er en af Chiles regioner og har nummer I på den officielle liste. Regionen har et areal på 41.799,5 km² og grænser op til Arica og Parinacota mod nord, Bolivia mod øst, Antofagasta mod syd og Stillehavet mod vest. Havnebyen Iquique regionens hovedby.

Geografi 
Regionen er præget af Atacamaørkenen, og klimaet er derfor bortset fra tættest på kysten præget af enorme temperaturudsving og stort set ingen nedbør; Atacama er kendt som den mest tørre ørken i verden. Et mindre område i omkring 3.000 meters højde har mildere klima og sommerregn. Ved kysten ser man jævnligt skyer, der er med til at begrænse temperaturudsvingene.

I regionen finder man blandt andet floderne Isluga, Cariquima og Concosa.

Ved folketællingen i 2002 boede der i det område, der på det tidspunkt udgjorde Tarapacá, 428.594 mennesker. Siden er Arica- og Parinacota-provinserne blevet trukket ud og gjort til den selvstændige region Arica og Parinacota, og i den resterende del boede der 226.462 mennesker, hvilket giver en befolkningstæthed på 5,4 pr. km².

Historie 
Den oprindelige Tarapacá-region, der også omfattede den nuværende Arica og Parinacota, var egentlig en provins i Peru, som blev annekteret af Chile under Salpeterkrigen, hvilket blev stadfæstet med underskrivelsen af Ancóntraktaten ved krigens afslutning i 1883. Regionen er rig på mineraler, især i form af salpeter, som var omdrejningspunktet for krigen, og med fredsslutningen kom en stor del af disse rigdomme til at tilhøre Chile. Landet havde næsten monopol på produktionen og salget af salpeter, hvilket førte til stor rigdom. Dette eksporteventyr fik en brat ende i slutningen af 1920'erne, da det blev muligt og økonomisk rentabelt at fremstille kunstgødning, og salpetervirksomhederne forlod området og efterlod sig spøgelsesbyer.

I 2007 vedtog den chilenske regering en ændring af regionsstrukturen i landet, hvilket medførte, at de to nordligste provinser i Tarapacá blev udskilt som Arica og Parinacota.

Administration 
Tarapacá er opdelt i to provinser: Iquique og Tamarugal, der igen er opdelt i otte kommuner.

Erhvervsliv og økonomi 
De vigtigste erhverv i regionen er fiskeri, turisme og minedrift. I Iquique findes ZOFRI, et toldfrit område, der blandt andet har et butiksområde med over 400 forretninger.

Noter 

Regioner i Chile
Parson Russell-terrier

Parson Russell Terrier er en hunderace af typen terrier. Racen er en jagthund af gruppen af gravsøgende hunde. Den er den første variant af Jack Russell Terrier der er blevet anerkendt som hunderace.

Referencer 

Terriere
Hunderacer fra England
Jagthunde
GAZ

GAZ (forkortelse for Gorkovskij avtomobilnij zavod – russisk "Горьковский автомобильный завод") er en russisk bilfabrik, som blev startet efter et dekret vedtaget af Sovjet-regeringen den 4. marts 1929.

Virksomheden startede som et samarbejde mellem Ford Motor Company og den sovjetiske regering under navnet NNAZ d. 31. maj, efter regeringen d. 6. april havde udvalgt en placering tæt på Nizjnij Novgorod. Grundstenen blev lagt d. 2. maj 1930.

1. januar 1932 blev fabrikken sat i gang, og 29. januar rullede det første køretøj ud fra stedet. I starten byggede man biler og lastbiler baseret på Ford A (personbil) og Ford AA (lastbil).

Da byen senere blev omdøbt efter Maksim Gorkij (byen hed Gorkij), ændredes NN til G, og virksomheden hed nu GAZ.
Peter Mathias Spendrup

Peter Mathias Spendrup, (12. april 1747 – 9. marts 1828), dansk teolog, brændevinsbrænder og nær ven til Johannes Ewald. 

Mest kendt for at have konstrueret et alkoholmeter, som i flere år blev anvendt af det danske toldvæsen.

Måleenheden på alkoholmeteret, kaldet Spendrup grader, blev anvendt som angivelse af alkoholstyrke på tidens alkoholiske drikke. 

Spendrup grader blev senere erstattet med den i dag brugte procentangivelse for indholdet af ren alkohol.

Efternavnet Spendrup skyldes Peter Mathias' far, Mads Pedersen, der i 1736 forlod barndomsbyen Spentrup lidt nord for Randers og drog til København, hvor han slog sig ned som Mads Pedersen af Spendrup og gjorde det godt som brændevinsbrænder, en aktivitet som hans søn derefter fortsatte. 

I 1855 drog et af Spendrup familiens medlemmer, Jens Fredrik Oscar Spendrup, til Sverige, hvor han bosatte sig i Halland. Det fortsat eksisterende Spendrups Bryggeri grundlægges derefter i 1897 og er succesrige i produktion af øl og sodavand. Senest er brændevinsbrændingen genoptaget med bl.a. en Mads Vodka på angiveligt 7¼ grader Spendrup, svarende til en volumenprocent på 37,5%.

Opfindere fra Danmark
Teologer fra Danmark
Léon Foucault

Jean Bernard Léon Foucault (født 18. september 1819, død 11. februar 1868) var en fransk fysiker, der udviklede et meget præcist forsøg til bestemmelse af lysets hastighed ved hjælp af et roterende og et stationært spejl med meget stor afstand (35 km), et såkaldt "Fizeau-Foucault apparat".

Han er også kendt for sit eksperimentelle bevis for Jordens rotation om sin egen akse ved hjælp af et tungt pendul ophængt i en meget lang snor. Et sådan pendul hedder derfor et Foucaultpendul eller Foucaults pendul. En nøjagtig kopi af det originale Foucaultpendul hænger den dag i dag fra den 67 meter høje kuppel i Panthéon i Paris. Pendulet findes også i København, Øster Voldgade 10 i forhallen.

Fysikere fra Frankrig
Modtagere af Copleymedaljen
Franskmænd i 1800-tallet
Købmagergade

Købmagergade er en gågade i centrum af København, der strækker sig fra Strøget til Kultorvet. På gaden ligger blandt andet Rundetårn, stormagasinet Illum, kollegiet Regensen og hatteforretningen Petitgas.

Også Købmagergades Postkontor, som man tidligere mente havde givet bogstavet K til postdistriktet København K (K'et står i stedet for 'København'), ligger her. Det var dette postkontor, som i 1988 blev udsat for det postrøveri, der var centralt i Blekingegade-sagen.

Historie 
Købmagergades historie kan følges tilbage til vikingetiden, hvor den udgjorde en del af vejen fra Roskilde til overfartsstedet til Amager og Skåne ved nutidens Højbro. I jordebogen fra 1380 står Købmagergade med navnet Bjørnebrogade, der kan vise til en "bjørn" (= dæmning over voldgraven) eller til en bro over byens rende (= åbne kloak), der under navn af Rosenåen netop gik gennem Købmagergade.

I 1400-tallet flyttede Københavns slagtere til gaden og solgte kød fra åbne boder. Slagterne hed den gang "kjødmangere", og gaden blev derfor kaldt Kjødmangergade.
Navnet blev stavet på forskelligt vis:
 Køtmanger Bodher i 1432
 Køthmangerstrede i 1475
 Kjødmangher Gaadhen i 1504

I 1451 forbød Christian 1. andre at bruge kødmanger-embedet "end de, der boede i de kjødmangerboder, som af Arilds tid har været kødmangerboder", ligesom en lavsskrå fra middelalderen fastslog, at "den, der vil være kødmanger, skal bo i Kødmangergaden i den gård, som kødmangere har boet i". I 1530'erne blev slagterboderne flyttet til Skindergade.

Af hygiejniske grunde blev slagterne i 1583 af Frederik 2. forvist til den østlige side af Rosenåen, der løb fra Sankt Jørgens Sø gennem nutidens Købmagergade på sin vej mod Kalvebod Strand. Slagterne tømte blod og slagteaffald ud i åen.

Med tiden udviklede de mange slagtninger inde i byen sig til et sundhedsmæssigt problem. I 1577 forbød man slagtning inden for voldene, og slagterne flyttede i stedet ud på Vesterbro. Efterhånden glemte københavnerne de gamle slagterboder, og "Kjødmangergade" blev efterhånden til "Købmagergade" (folkeetymologi). Første gang man støder på navnet "Købmagergade" er omkring 1660, men først på 1800-tallet er navnet almindelig udbredt.

Bygninger 
Den kongelige Porcelainsfabrik blev grundlagt 1775 i Købmagergade i en tidligere gæstgivergård. Den lå her indtil 1882.

I nummer 52, som sikkert er bygget i 1729, men senere moderniseret, havde Studenterforeningen sit første hjem 1820-1824.

Købmagergade blev, sammen med Store Kannikestræde og Rosengården, taget i brug som gågade 23. maj 1973.

Noter

Litteratur 

 Jan Møller, Købmagergade, Nyt Nordisk Forlag, 1996. .

Gader i Indre By (København)
Gågader i København
American Football Conference

American Football Conference eller AFC er en del af den amerikanske football liga NFL (National Football League). Inden sammenlægningen til det nuværende NFL var det en separat liga med navnet AFL (American Football League). 

Konferencen består anno 2005, ligesom NFC, af 4 divisioner med 4 hold i hver, et total på 16 hold. De 4 divisioner hedder AFC North, -South, -East og -West. AFC består af:

AFC North 
Baltimore Ravens
Cincinnati Bengals
Cleveland Browns
Pittsburgh Steelers

AFC South 
Houston Texans
Indianapolis Colts
Jacksonville Jaguars
Tennessee Titans

AFC West 
Denver Broncos
Kansas City Chiefs
Oakland Raiders
Los Angeles Chargers

AFC East 
Buffalo Bills
Miami Dolphins
New England Patriots
New York Jets

Amerikansk fodbold i USA
Sandkasse

For Wikipedias område til prøveredigeringer og tests se Wikipedia:Sandkassen

En sandkasse er en beholder til sand, hvor børn kan lege, fx ved at grave i eller bygge med sandet. Børn har tit legetøj med i sandkassen som for eksempel skovle og spande. De fleste sandkasser er bygget op af en ramme, som kan variere i størrelse og materiale, men laves som regel i træ. Nogle sandkasser har et indbygget låg, sådan at man kan lukke sandkassen når man ikke bruger den. Man finder som regel sandkasser på legepladser og i forskellige institutioner til børn. Nogle familier har en sandkasse hjemme i haven. Sandkasser er lette at bygge selv, og kan let klares på en halv dag. Det kan være en god idé at placere sandkassen i skygge, så børnene ikke bliver solskoldet ved at lege i sandkassen.

Katte kan godt lide det løse sand i sandkasser, og vil gerne bruge sandkassen som toilet. Det kan overføre sygdomme til børn som leger i sandkassen, så det kan være en god idé at dække sandkassen over når den ikke bliver brugt, eller gøre andet for holde kattene væk.

Fodnoter 

Beholdere
Kasse