kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sámi soga lávlla

Sámi soga lávlla er et digt af Isak Saba, skrevet og publiceret i Sagai Muittalægje i 1906. På samekonferencen i Åre i 1986 blev den vedtaget som samisk nationalsang. Digtet blev tonesat af Arne Sørli, og melodien (jf. partitur til nedenfor til højre) blev godkendt på den 15. samekonference i Helsingfors i 1992. Teksten er oversat til alle de samiske sprog. Denne udgave er skrevet på orginalsproget, nordsamisk, men med gældende retskrivning.

Nordsamisk version (ny retskrivning) 

Guhkkin davvin Dávggáid vuolde
sabmá suolggai Sámieanan.
Duottar leabbá duoddar duohkin,
jávri seabbá jávrri lahka.
čohkat čilggin, čorut čearuin
allanaddet almmi vuostái.
Šávvet jogat, šuvvet vuovddit,
cáhket ceakko stállenjárggat.
máraideaddji mearaide.

Dálvit dáppe buolašbiekkat,
muohtaborggat meariheamit.
Sámisohka sieluin mielain
eahccá datte eatnamiiddis:
Mátkálažžii mánuheabit,
giđđudeaddji guovssahasat, -
ruoškkas, ruovggas rođuin gullo,
juhca jávrriin, jalgadasain, 
geresskálla máđiid miel.

Ja go geassebeaivváš gollut
mehciid, mearaid, mearragáttiid,
golli siste guollebivdit
suilot mearain, suilot jávrriin.
Gollin čuvget čáhcelottit,
silban šovvot sámieanut,
šelgot čuoimmit, šleđgot áirrut,
luitet olbmát lávllodemiin
geavgŋáid, guoikkaid, goatniliid.

Sámieatnan sohkagoddi –
dat lea gierdan doddjokeahttá
goddi čuđiid, garrogávppiid,
viehkes vearrevearroválddiid.
Dearvva dutnje, sitkes sohka!
Dearvva dutnje, ráfi ruohtas!
Eai leat doarut dorrojuvvon,
eai leat vieljain varat vardán
sámi siivo soga sis.

Máttarádját mis leat dovle
vuoitán vearredahkkiid badjel.
Vuostálastot, vieljat, miige
sitkatvuođain soardiideamet!
Beaivvi bártniid nana nálli!
Eai du vuoitte vašálaččat,
jos fal gáhttet gollegielat,
muittát máttarmáttuid sáni:
Sámieatnan sámiide!

Norsk version (Jacob Børretzen) 

Langt nord under Store Bjørnen
sakte stiger Samelandet:
Vidde seg bak vidde strekker,
sjø ved sjø hvor øyet rekker.
Lier, åser, snaue rabber
hever seg mot himmelbrynet.
Elver bruser, skoger suser,
stålgrå, steile fjell-nes skyter
mot det ville hav seg ut.

Vintertid med storm og kulde,
snefokk uten mål og måte.
Sameslekten dog av hjertet
henger med sitt hjem og yrke.
For en vandrer månen skinner,
nordlys flimrer, stjerner tindrer.
Reingrynt høres mellom krattet,
sus og brus fra sjø og slette,
pulkestøy langs vintervei.

Og når sommersolen gyller
fjell og skoger, hav og strender,
fiskere i gullglans gynger,
gynger stilt på hav og innsjø.
Gyllent glinser svømmefugler
og som sølv de store elver.
Staker glimter, årer glitrer,
Folket under sang det farer
gjennom stiller, stryk og foss.

Samelandets ætt og stamme
utholdt har og tålt så mange
herjingstokter, bannskaps-handler,
frekke falske skattefuter.
Hill deg, seige samestamme!
Hill deg, fredens rot og flamme!
Aldri er der kamper kjempet,
aldri broder-blod har runnet 
i den stille sameslekt.

Våre fedre før har seiret
over dem som urett øvet.
La oss også motstå, brødre,
dem som vil oss underkue!
Solens sønners seige avkom!
Aldri skal du overvinnes
om ditt gyldne språk du vokter,
husker dine fedres tale:
Sameland for samene!

Eksterne henvisninger 
Sámi soga lávlla (mp3)

Samer
Nationalsange
Thunderball

Thunderball, på dansk Agent 007 i ilden, er en britisk actionfilm fra 1965. Filmen er den fjerde i EON Productions' serie om den hemmelige agent James Bond, der blev skabt af Ian Fleming. Filmen er baseret på Flemings roman Thunderball.

Romanen blev filmatiseret igen i 1983 udenfor EON Productions' serie af Kevin McClory og med titlen Never Say Never Again. Hovedrollen som James Bond spilles dog af Sean Connery i begge film.

Plot 

Terrororganisationen SPECTRE kaprer to brintbomber fra et RAF Avro Vulcan-bombefly og kræver løsepenge for ikke at detonere dem. Bond har en mistanke om, at flyet kan være ført til Bahamas. Her holder SPECTRE-manden Emilio Largo til, og han er bestemt ikke interesseret i Bonds nærgående undersøgelser. Bond forfører Largos elskerinde Domino men må samtidig trodse flere attentatforsøg.

Medvirkende 
 Sean Connery – James Bond
 Adolfo Celi – Emilie Largo
 Claudine Auger – Domino Derval
 Rik Van Nutter – Felix Leiter
 Luciana Paluzzi – Fiona Volpe
 Martine Beswick – Paula Caplan
 Guy Doleman – Grev Lippe
 Molly Peters – Patricia Fearing
 Bernard Lee – M
 Desmond Llewelyn – Q
 Lois Maxwell – Miss Moneypenny

Hjælpemidler 

 Ur med geigertæller – Diskret hjælpemiddel til jagt på atombomber.
 Undervandskamera – En af de første af sin slags og tillige forsynet med infrarød film og geigertæller.
 Radioaktiv pille – Bond sluger denne pille, da han bliver fanget i en hule. Derved varsles Leiter, der så tager ud for at finde ham.
 Bell Jet Pack – Bond bruger et mindre stativ med jetmotor til at flygte med i starten af filmen.
 Motorcykel med raketter – Fiona Volpe forsøger uden held at dræbe Bond med denne.
 Disco Volante – Largos veludstyrede yacht. Udover almindelige bekvemmeligheder og udstyr til tyveri og omplacering af atombomberne har den også mulighed for at deles i to.

Lokaliteter i filmen 
 Paris
 London
 Shrublands Health Farm, England
 Nassau, Bahamas

Optagesteder 
 Pinewood Studios, England
 Silverstone Circuit, England
 Château d'Anet og Paris, Frankrig
 Nassau, Paradise Island, Bahamas

Titel-melodi

Eksterne henvisninger 
 

James Bond-film
Film fra 1965
Film fra Storbritannien
Actionfilm fra Storbritannien
Engelsksprogede film
Jaguares

Jaguares er en mexicansk rock en español-gruppe, dannet i 1995 af de tidligere Caifanes-medlemmer Saúl Hernández (forsanger) og Alfonso Andre (trommer), samt to af Hernández' venner, Federico Fong (basguitar) og Jose Manuel Aguilera (guitar).  Navnet stammer fra en drøm, hvor Hernández så sig selv synge inde i en jaguars mund.

Gruppen har blandt andre turneret med den britiske musiker Morrissey.

Diskografi
 El Equilibrio de los Jaguares (1996)
 Bajo el Azul de Tu Misterio (1999)
 Cuando la Sangre Galopa (2001)
 El Primer Instinto (2002)
 Cronicas de un Laberinto (2005)
 45 (2. september 2008)

Ekstern henvisning
 Officielt websted

Rockgrupper fra Mexico
Musikgrupper fra 1995
Balestrand

Balestrand var en kommune i det tidligere Sogn og Fjordane fylke i Norge. Den ligger nord for den centrale del af Sognefjorden. Den 1. januar 2020 blev kommunerne Balestrand, Leikanger og Sogndal lagt sammen under navnet Sogndal. Den tidligere kommune grænsede  i syd til Vik (syd for Sognefjorden) og i vest til Høyanger og Gaular.

Tusenårssted 

Kommunens tusenårssted er Balehaugen, hvor der en gang fandtes en intakt vikingegrav og hvor statuen af kong Bele er placeret. Balehaugen er også kommunens festplads.

Offentlige tilbud 
I Balestrand er der en biograf , Friberg Kino. Skolerne i kommunen hedder Sagatun (centrum), Nesse (Nessane) og Fjordtun. Kirkerne hedder Tjugum (Dragsvik), Engelske Kirke (centrum) og Sæle kirke (Sæle). Fra Balestrand kan man om sommeren tage med hurtigbåd til Bergen m.m.

Eksterne henvisninger 

 Kultur i Balestrand på kort fra Kulturnett.no

Kommuner i det tidligere Sogn og Fjordane fylke
Tidligere kommuner i Norge
Jersild & Spin

Jersild & Spin var et aktualitetsprogram på DR2, der udelukkende behandler emnet politisk kommunikation og manipulation, også kaldet spin. Programmet havde Jens Olaf Jersild som vært for to gæster.

Tidligere gæster har været Lotte Hansen og Se & Hørs chef-redaktør Henrik Qvortrup. Niels Krause-Kjær var tilknyttet 2007-2008.

Programmet startede 19. januar 2005, dagen efter statsminister Anders Fogh Rasmussen udskrev folketingsvalg til afholdelse 8. februar samme år (se folketingsvalg 2005). I første sæson blev der sendt 10 udsendelser, hvoraf den sidste blev sendt 9. februar, dagen efter valget.

Programmet vendte tilbage med 4 episoder under valgkampen om formandsposten i Socialdemokratiet i april 2005. 3. programrække, samt følgende programmer, adskilte sig fra sæson 1 og 2 ved ikke at være igangsat af større politiske begivenheder, men simpelthen skulle diskutere ugens mere almindelige politiske begivenheder. 3. programrække startede 17. september 2005, og havde 15 afsnit, 4. programrække startede 14. januar 2006, og havde 15 afsnit. Første afsnit af 5. programrække blev sendt 10. februar 2007, og sluttede i april 2007.

Eksterne henvisninger

Henvisninger 

DR-programmer
Nyheds- og aktualitetsprogrammer fra Danmark
Danske tv-serier fra 2000'erne
STOP NU-initiativet

STOP NU-initiativet bestod af størstedelen af den danske elev- og studenterbevægelse, som i efteråret 2004 protesterede mod forringelser i det danske uddannelsessystem. Daværende formand for Danske Gymnasieelevers Sammenslutning, Thor Möger Pedersen, var talsmand for initiativet, hvis aktiviteter kulminerede med en stor demonstration på bl.a.Christiansborg Slotsplads i forbindelse Folketingets åbning 5. oktober 2004, hvor bl.a. daværende undervisningsminister Ulla Tørnæs holdt tale. 

Initiativet havde dog ikke den store reelle politiske betydning, men var med til at skabe sympati og opbakning på uddannelsesinstitutionerne i landet. Ikke desto mindre måtte Tørnæs sige farvel til sin ministerpost kort efter hendes tale til STOP NU-demonstrationen, som fik stor mediebevågenhed grundet ministerens meget konfrontatoriske retorik over for de unge, som hun bl.a. beskyldte for at aktionere "på baggrund af misinformationer".

I januar 2005 forsøgte STOP NU-initiativet forny at skabe opmærksomhed omkring de unge og deres uddannelser ved at markere sig i valgkampen op til folketingsvalget i 2005, men herefter gled samarbejdet ud i sandet på trods af bestræbelser på at fastholde det.

Referencer

Opstande
Gulen

Gulen er en kommune i Vestland fylke i Norge. Den grænser i øst til Høyanger og i sydøst Masfjorden. Syd for Fensfjorden ligger Lindås, Austrheim og Fedje i i Hordaland fylke, vest for Sognesjøen er Solund og nord for Sognefjorden er Hyllestad.

Geografi 

Gulen består af 1 500 øer, holme, skær og mange små krydsende dalstrøg på fastlandet. Kommunen omfatter dels småkuperede og træfattige strandflader, dels av fjordlandskaber med mere frugtbart morænelandbrug og fjelde indenfor.

Kommunen er afgrænset af Sognefjorden i nord, Nordsøen i vest, Fensfjorden i syd og fjeldene i Stølsheimen i øst. Det højeste punkt er Svadfjellet der er 878 moh. De største øyer er Sandøyna, Hisarøyna, Byrknesøyna, Mjømna og Hille. Det er fem længere fjorde i kommunen: Risnefjorden (arm af Sognefjorden), Gulafjorden som deler sig i Nordgulfjorden, Austgulfjorden og Eidsfjorden.

Historie 
I Gulen, forementlig ved Eivindvik lå Gulatinget, der er Norges ældste tingsted, hvor Gulatingslovene blev til; De er de ældste kendte retsregler i Norden.

Gulen kommune blev oprettet i 1837 som Evenvik formandskabsdistrikt, senere Evenvik kommune. 1. juli 1890 blev kommunens navn ændret til Gulen.

I 1850 blev Brekke fradelt som selvstændig kommune. Evenvik havde efter dette 3.944 indbyggere. I 1858 blev Sulen (Solund) fradelt som selvstændig kommune. Indbyggertallet var da 3.018.

1. januar 1964 blev Brekke og det meste af Gulen slået sammen til nutidens Gulen kommune med 3.250 indbyggere. Losna med 40 indbyggere blev samtidig overført til Solund kommune.

Personer fra Gulen 
 Mons Breidvik († 1950), billedkunstner, født i Brekke i Gulen

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Informationsside for Nordhordland og Gulen
 Kort over kommunen på norgeskart.no
 Fylkesleksikon i NRK

 
Kommuner i Vestland
Kommuner i det tidligere Sogn og Fjordane fylke
Velfærd til Alle

Velfærd til Alle-initiativet, initiativ bestående af store dele af den danske fagbevægelse og elev- og studenterbevægelse. Kæmpede for reel velfærd til alle danskere i efteråret 2006 i forbindelse med forhandlingerne om finansloven 2007. En del af de folkelige velfærdsprotester der kom til udtryk igennem hele 2006 – bl.a. også igennem initiativer som velfærdsmissionen og 17. maj-initiativet.

Talsmand for initiativet var DGS' formand Rosa Lund.

Initiativtagere: PLS, EEO og DGS.

Eksterne henvisninger 
Velfærd til Alle-initiativets hjemmeside
DGS' hjemmeside 
EEO's hjemmeside
PLS' hjemmeside

Ngo'er
Velfærdsøkonomi
Caifanes

Caifanes er en mexicansk rock en español-gruppe, som blev dannet i 1987 og opløst i 1995, og gendannet i 2011. Gruppen var medvirkende til at genoplive rockmusik sunget på spansk i Mexico.

Gruppens første album, Caifanes (også kendt som Matenme porque me muero og Volumen I) blev udgivet i august 1988. Dets vigtigste sange er "Viento", "Matenme porque me muero", "Cuéntame tu vida" og "La negra Tomasa", hvor sidstnævnte blev et hit der gav gruppen større opmærksomhed i medierne. De nævnte sange, bortset fra "La negra Tomasa", minder om The Cures musikstil. "La negra Tomasa" ligner mere en cumbia, der er en populær musikstil langs Mexicos kyster og i Sydamerika (primært Colombia og Venezuela), og bebudede hvilken retning gruppens fremtidige musik ville tage. Gustavo Cerati fra Soda Stereo spillede guitar på sangen "La bestia humana".

Caifanes. Volumen II (bedre kendt som El diablito), der blev udgivet i 1990, bekræftede gruppens stilmæssige blanding af dystre og latinamerikanske musikrytmer. Et eksempel er gruppens største hit, "La célula que explota", der kombinerer mariachimusik med post-punk-rock.

To år senere blev El silencio udgivet. Med singler som "No dejes que..." og "Nubes" slog Caifanes sin position fast. Fanskaren voksede, og i august 1992 gav de en udsolgt koncert i Hollywood Palladium i USA. På det tidspunkt var rock en español-genren igen i fuldt vigør. I april 1993 forlod Sabo Romo og Diego Herrera gruppen.

Albummet El nervio del volcán blev udgivet i 1994. Sangene på albummet havde en hårdere lyd, men gruppens stil var stadig genkendelig i hits som "Afuera", "Ayer me dijo un ave" og "Aquí no es así".

I 1995 blev Caifanes opløst på grund af kunstneriske og juridiske stridigheder mellem Saúl Hernández og Alejandro Marcóvich, primært gående på anvendelsen af navnet "Caifanes", som var registeret og varemærkebeskyttet i Marcóvichs navn.

I slutningen af 1990'erne dannede Saúl Hernández gruppen Jaguares, hvis musikstil ligner Caifanes'. Jaguares' koncerter består primært af Caifanes-sange.

Den 14. december 2010 offentliggjorde gruppen, at den ville blive genoplivet i forbindelse med festivalerne Vive Latino og Coachella i 2011, efter forsoning mellem Hernández og Marcovich. Gruppen har siden medvirket i andre festivaler samt givet koncerter i Mexico, USA og Colombia.

Medlemmer 
 Saúl Hernández (1987-1995, 2011-): Vokaler, guitar
 Alfonso André (1987-1995, 2011-): Trommer og percussion
 Diego Herrera (1987-1993, 2011-): Keyboards, saxofon og jarana
 Alejandro Marcóvich (1989/1990-1995, 2011-): Guitar og jarana
 Salvador "Sabo" Romo (1987-1993, 2011-): Basguitar, guitar

Gæstemedlemmer 
 Federico Fong: Basguitar
 Jose Manuel Aguilera: Guitar
 Stuart Hamm: Basguitar
 Gustavo Cerati: Guitar
 Adrian Belew: Guitar
 Yann Zaragoza: Keyboards
 Cecilia Toussaint: Kor

Diskografi 
 Caifanes (1988) – også kendt som Matenme porque me muero og Volumen I
 Caifanes. Volumen II (1990) – også kendt som El diablito
 El silencio (1992)
 El nervio del volcán (1994)
 La historia (1997) – største hits

Kilder

Ekstern henvisning 
 Caifanes-fanside 



Rockgrupper fra Mexico
Musikgrupper fra 1987
Interesseorganisation

Interesseorganisation – forening, der varetager interesser for en bestemt gruppe mennesker. Fx patientforeninger, fagforeninger eller foreninger i elev- og studenterbevægelsen.

Se også 

 Organisation

Organisationer
Civilsamfund
Evelyn Wood

Feltmarskal Sir Henry Evelyn Wood (9. februar 1838 – 2. december 1919) var en britisk officer der modtog Viktoriakorset.

Wood blev født i 1838 i Braintree, Essex. Han blev uddannet på Marlborough College, og tjente som underofficer i Krimkrigen, under belejringen af Sevastopol, hvor han blev hårdt såret. Han forlod flåden, og var i Light Dragoons og senere løjtnant i 17th Lancers. I Indien var han i kamp under det indiske oprør i 1857, hvor han også modtog sit Viktoria Kors for tapperhed.

I 1861 blev Wood forfremmet til kaptajn, og i 1862 blev han major i 73rd Highlanders (Black Watch). I 1873 blev han forfremmet til oberstløjtnant og tjente i 1874 i Ashantikrigen. Derefter var han frem til 1878 stabsmedlem ved Aldershot.

I 1879 deltog han i Zulukrigen, hvor han fik kommando over den venstre kolonne af den britiske hær der krydsede grænsen til Zululand. Han led et sviende nederlag i slaget ved Hlobane, men vendte det dagen efter til en afgørende sejr i slaget ved Kambula. Han deltog også i slaget ved Ulunde.

I 1881 deltog Wood i den første boerkrig. Han forblev i Natal indtil 1882. 

Wood var derefter i Egypten, hvor han trænede den egyptiske hær. Han kommanderede briterne i slaget ved Gennis. I 1886 vendte han tilbage til England, og blev forfremmet til generalløjtnant. Inden han blev pensioneret, nåede han at opnå rang af Feltmarskal.

Wood er begravet på den militære gravplads ved Aldershot i Hampshire.

Eksterne henvisninger 

Personer fra England
Generaler fra Storbritannien
Personer i Zulukrigen
Elevbevægelsens Hus

Elevbevægelsens Hus, Vibevej 31, 2400 København NV. Hjemsted for Danske Gymnasieelevers Sammenslutning (DGS), Landssammenslutningen af Handelsskoleelever (LH) og Erhvervsskolernes Elevorganisation (EEO) samt i en periode tillige Danske Skoleelever (DSE) (DSE frasolgte endeligt deres andel af huset i 2015).

De fire organisationer oprettede i efteråret 2006 fælles sekretariat i Københavns Nordvestkvarter efter mange års drømme og visioner. Et stort forarbejde fra bl.a. Thor Möger Pedersen, Martin Justesen, Martin Kaasgaard Nielsen og Robert Holst Andersen i 2004 gjorde sammenflytningen mulig. Det oprindelige initiativ blev dog startet tilbage i 1990erne.

Elev- og studenterbevægelsen
Enanitos Verdes

Los Enanitos Verdes ("de små grønne dværge") er en rock en español-gruppe fra Argentina, dannet i 1979 i Mendoza.

Gruppen bestod fra 1984 af Marciano Cantero, Felipe Staiti og Daniel Piccolo. Samme år spillede de i Cuyo, og tog senere til Buenos Aires for at indspille en demo, der dog aldrig blev udgivet. Enanitos Verdes fortsatte med at give koncerter i Mendoza og Buenos Aires. Samme år kom Sergio Embroni (guitar og sang) og Tito Dávila (keyboards) med i gruppen, og Los Enanitos Verdes blev udgivet. I 1985 forlod Embrioni gruppen.

I 1986 blev Contrarreloj udgivet, med en kunstnerisk produktion af Andrés Calamaro. Albummet Habitaciones Extrañas blev indspillet i 1987, igen med Calamaro som producent.

En seks måneder lang koncertturne fulgte i 1988, hvor de blandt andre spillede for 50.000 mennesker i Viña del Mar i Chile, 35.000 i Mendoza og 32.000 i Santiago de Chile. Samme år blev Carrousel udgivet, med "Guitarras Blancas" som det største hit.

Gruppen gik i opløsning i 1989 og Marciano Cantero påbegyndte en solokarriere, men i 1992 samledes gruppen igen og indspillede Igual Que Ayer. Efter yderligere fire albummer, udgav Los Enanitos Verdes i 1998 Tracción Acústica, der blev nomieret til en Grammy Award som bedste latin rock-album. Gruppen turnerede i 2003 med Alejandra Guzman.

Diskografi 
 Los Enanitos Verdes (1984)
 Contrarreloj (1986)
 Habitaciones Extrañas (1987)
 Carrousel (1988)
 Había una Vez (1989)
 Igual que Ayer (1992) – guldalbum
 Big Bang (1994) – platinalbum
 20 Grandes Éxitos (1995) – største hits
 Guerra Gaucha (1996]
 Planetario (1997)
 Tracción Acústica (1998)
 Néctar (1999)
 Amores Lejanos (2003)
 En Vivo (2005) – live
 Pescado Oríginal (2006)
 Inéditos (2010)
 Live At House of Blues, Sunset Strip (2011) – live
 Tic Tac (2013)

Ekstern henvisning 
 Officielt websted 

Rockgrupper fra Argentina
Musikgrupper fra 1979
Beats per minute

Beats per minute (BPM), eller slag per minut, er en enhed der typisk bruges enten som et tempomål indenfor musik, eller som et mål af ens hjerterytme. En hastighed på 60 bpm betyder at ét slag vil forekomme hvert sekund. Ét bpm er lig 1/60 Hz.

BPM-tempoet i et stykke musik er almindeligvis angivet i dets partitur som et metronommærke:

Dette indikerer, at der er 120 fjerdedelsnodeslag per minut.

I simple tempoangivelser er det almindeligt at vise tempo i form af nodevarighed forneden.
En 4/4 angives således ved en kvart-node og 2/2 ved en halv-node.

BPM til træning og undervisningsbrug 
Hvis du er bevidst omkring musikstykkets hastighed kan du bevidst vælge musikstykker som er at fortrække alt efter dit øvelsesvalg.
 Styrkeprægede øvelser – 95-120 BPM
 Hip-Hop – 90-120 BPM
 Trin og danse – 100-130 BPM
 Svingende øvelser – 100-130 BPM
 Løb – 140-180 BPM

Frekvensenheder
Rytme
Tempo
Anthony Durnford

Oberstløjtnant Anthony William Durnford (24. maj 1830 – 22. januar 1879) var en britisk officer, der døde under slaget ved Isandlwana i Zulukrigen i 1879.

Han ankom til Cape Town i 1872 uden at have set kamp tidligere. Han blev senere stationeret i Pietermaritzburg og var i kamp mod Hlubierne ved Bushman's River Pass, hvor han udviste stort mod og blev såret. Han var lammet i den venstre underarm resten af livet. Durnford skød to af angriberne med sin revolver, og det lykkedes ham at undslippe.

Han var en af de mest erfarne officerer der deltog i Zulukrigen. Da han ankom til Lord Chelmsfords lejr 22. januar 1879, undlod han at overtage kommandoen fra Henry Pulleine, der ellers var hans underordnede. I stedet red han ud for patruljere området. Han blev dræbt under det efterfølgende slag.

Officerer fra Storbritannien
Briter i 1800-tallet
Personer i Zulukrigen
Militærfolk faldet i kamp
Paraplyorganisation

En paraplyorganisation er en organisation som er en overbygning hvor medlemmerne er andre organisationer, (ofte kaldet: interesseorganisationer) som har fælles interesser eller arbejder inden for samme tema og/eller samfundssektor.

Paraplyorganisationen arbejder på vegne af medlemsorganisationerne, ofte overfor politikere og myndigheder.

Medlemsorganisationerne arbejder for sine medlemmer.

Paraplyorganisationen forpligter som regel ikke medlemsorganisationerne, som træffer beslutninger på selvstændigt grundlag.

Danske paraplyorganisationer
Eksempler på paraplyorganisationer:
Dansk Flygtningehjælp (DFH)
Dansk Sygepleje Selskab (DASYS)
Danmarks Idræts-Forbund (DIF)
Danske Patienter
Dansk Ungdoms Fællesråd (DUF)
Danske Studerendes Fællesråd (DSF)
Offerrådgivningen i Danmark
Roskilde Festival-gruppen

Organisationer
Læreruddannelse

Læreruddannelse eller Læreruddannelsen er en betegnelse for den uddannelse, der kvalificerer til ansættelse i grundskolen (i Danmark betegnet folkeskolen) efter bestået lærereksamen. I de lande, der deltager i Bolognaprocessen er læreruddannelsen en MVU af 3-5 års varighed, der afsluttes med en afhandling (i Danmark betegnet Bacheloropgaven).

Selv om Bolognaprocessen tilsigter en vis ensartehed, er der mange forskelle i de europæiske landes læreruddannelser. De fleste er placeret ved universiteterne, men der er også en del, der er placeret under andre videregående uddannelsesinstitutioner. Nogle lande, bl.a. Finland, der fremhæves for at have en særlig kvalitet i uddannelsen, har opdelt den faglige undervisning og den pædagogiske undervisning mellem henholdsvis et universitet og en pædagogisk højskole.

I langt de fleste lande er uddannelsen aldersspecialiseret, dvs. de studerende vælger mellem undervisning af mindre børn og større børn. I ganske få lande, herunder Danmark er det en enhedslæreruddannelse, der kvalificerer til undervisning på alle grundskolens klassetrin. Fra 2007 er der dog i Danmark indført en begrænset aldersspecialisering, der findes i fagene dansk og matematik.

EU kommisionen har i 2007 publiceret et forslag til forbedring af læreruddannelsen i medlemslandene. Et af indsatsområderne er styrkelse af læsefærdigheden, et andet er større kvalitet i naturvidenskabelige fag.

Noter 

Videregående uddannelse