kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fædrene æde druer

Fædrene æde druer er en roman fra 1908 af Gustav Wied. Den er filmatiseret med titlen Sort høst i 1993. Den handler om en godsejerslægts nedgang og slutter sig til forfatterens første roman fra 1898, Slægten, og har da også undertitlen Slægten. Opus 2.

Romanens titel er et let ændret bibelcitat fra Jeremias' Bog 31,29-30, der i den danske oversættelse fra 1871 lyder: "I de Dage skulle de ikke mere sige: Fædrene aade sure Druer og Børnenes Tænder bleve ømme; men enhver skal dø for sin egen Misgernings Skyld, hvert Menneske, som æder de sure Druer, hans Tænder skulle blive ømme." I den danske oversættelse fra 1992 hedder det: "I de dage skal man ikke mere sige: Fædrene spiste sure druer, og sønnerne får stumpe tænder. Nej, enhver skal dø for sin egen synd; ethvert menneske, der spiser sure druer, får selv stumpe tænder."

Der henvises til samme ordsprog i Ezekiels Bog 18,2, som i oversættelsen fra 1871 lyder: "Hvordan er det med eder, at I bruge dette Ordsprog udi Israels Land og sig: Fædrene æde sure Druer, men Børnenes Tænder bleve Ømme?" I oversættelsen fra 1992 er det blevet til: "Hvad er det for et ordsprog, I bruger om Israels land: Fædrene spiser sure druer, og sønnerne får stumpe tænder."

Romanen er i 1993 filmatiseret som Sort høst.

Ekstern henvisning 
 Fædrene æde druer  – online udgave fra Arkiv for Dansk Litteratur

Litteratur i 1908
Romaner fra Danmark
Trige

Trige er en by i Østjylland med , beliggende som satellitby til Aarhus ved sekundærrute 180. Den danner den nord-nordvestlige afgrænsning af Aarhus Kommune (mod Favrskov Kommune) og hører til Region Midtjylland.

Byen består af en ældre del med gamle lave huse, en betydelig mængde villakvarterer fra udflytningsårene i slutningen af 1960'erne og Trigeparken, et blokbyggeri fra midten- og slutningen af 1970'erne. Der findes skole, børneinstitutioner, bibliotek, fritids- sports- og idrætsfaciliteter samt indkøbsmulighed. Af erhvervsvirksomheder i Trige, kan nævnes LINCO Food  og Asfaltfabrikken (NCC), samt den lokale REMA 1000.

Byen deler postdistrikt med – og indgår i et kulturfællesskab med – de to nabobyer, Ølsted og Spørring.

Afstand til Aarhus er ca. 14 kilometer og til Randers knap 26 kilometer.

Omkring 1990 blev Bærmoseskov rejst lige vest for Trige, ud mod motorvej E45. Det er en statsskov, men hører under De nye Aarhus Skove og udgør i dag et større rekreativt naturområde.

Se også 
 Trige Sogn

Galleri

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Aarhus.dk – om Trige
 Borgerportalen for TØS
 Bakkegårdsskolen
 Idrætsklubben ST70
 KFUM Spejderne 
 Boligforeningen Ringgården afd. 19 

Byer i Aarhus Kommune
Satellitbyer i Danmark
Parcel

Parcel (fra fransk parcelle, af latin particula) betyder egentlig et stykke af et hele. Det bruges oftest om et jordstykke, der er udstykket fra en større (landbrugs)ejendom. En parcel er derfor et jordstykke, der er afgrænset og identificeret på matrikelkortet, og som er indgår i en fast ejendom. Før i tiden var formålet med en sådan udstykning ofte at etablere et nyt jordbrug og indehaveren af et sådant kaldtes en parcellist.

I 1960'erne og 1970'erne blev der imidlertid oprettet mange parceller udelukkende med det formål at opføre et hus på grunden. Man taler i den forbindelse ofte om en parcelhusgrund og parcelhus. Denne betydning er i dag den dominerende.

Matrikulære myndigheder har fastsat detaljerede regler om parceller. Et tidligt eksempel er Cirkulære af 22. maj 1858 bl.a. om, at parcellernes numre og de enkelte parcellers areal skal angives på udstykningskortene. I Bekendtgørelse om udstykningsarbejder m. v. nr 129 af 23/03/1982 angår § 4 skel omkring parceller, § 14 målingen til parceller, § 16 arealberegning af parceller, § 18 brug af parcelnumre på kort, mens § 19 stiller krav om Parcelkort og § 24 om krav til oplysninger i sagen om hver enkelt parcel.

Parcelbegrebet er almindeligt anvendt. EU's INSPIRE anvender udtrykket Cadastral Parcel . International Federation of Surveyors definerer: A Cadastre is normally a parcel based, and up-to-date land information system .. ... Relativt nylige beskrivelser af det digitale matrikelkorts tilblivelse og funktion i Holland, Australien og New Zealand oplyser parcellernes antal, omkostning pr parcel, data om parcellernes grænse mv.

Referencer 

Bygninger, konstruktioner og anlæg
Fast ejendom
Parcelhuse
Villa

En villa er en fritliggende ejendom indrettet til beboelse af en eller et par husholdninger. Ordet villa stammer fra latin (italiensk), hvor ordet betyder "et hus på landet" og fik betydningen by på fransk (ville). Romerne skelnede mellem villa urbana eller villa suburbana, der lå i nærheden af en by, og villa rustica, der var en statelig landejendom. Særligt den første slags blev opført med stor kunstnerisk omhu.

Fra slutningen af 1800-tallet begyndte man på dansk at bruge betegnelsen villa om et landsted eller en fritliggende bygning med omgivende have, hvor bygningen var bestemt til bolig for en enkelt familie og i sin bygningsmåde bar præg af ikke at være indrettet til erhverv. I dag bruger ejendomsmæglerne villa om parcelhuse og rækkehuse, der endda helt mangler have.

Villaens historie 
Kejser Hadrians villa (ital. Villa Adriana) i nærheden af Tivoli bredte sig over et vidtstrakt område og omfattede en mængde bygninger med forskellige formål, udført i forskellige stilarter og udsmykket med dyrebare kunstværker. Enklere villaer findes ikke sjældent afbildet på antikke vægmalerier, der viser en ofte fantasifuld gruppering af de forskellige bygningsdele. I modsætning til det lukkede byhus åbnede landvillaen sig gerne med søjlegange eller altaner.

Under den italienske renæssance blev der bygget mange villaer i nærheden af de større byer. Der blev givet udstrakt råderum for fantasifulde – til tider endda vilkårlige og bizarre – elementer. Byggegrunden blev imidlertid valgt med omhu og helst på en bakkeskråning. De nærmeste omgivelser blev terrasseret og forsynet med planter og springvand. Byggeriet udviklede sig en tid mere i bredden end i højden og åbnede sig med søjlebårne kolonnader eller loggiaer. Man søgte at give det hele et så behageligt og indbydende udseende som muligt. Omnia arrideant, "alt skal se muntert ud", var renæssancereglen.

I en senere tid nærmede den statelige villa sig stadig mere paladstypen. Gode eksempler på denne type er bevaret i ret stort antal i Italien som Villa Farnesina, Villa Medici, Villa Borghese, Villa Massimi, Villa Lante og flere villaer af Palladio, bl.a. Villa Rotonda, Villa Albani, Villa Barbaro og Villa d'Este.

Den nyklassiske stilretning i slutningen af 1700-tallet gav på ny anledning til en mængde villaanlæg efter italiensk mønster, der gør sig bemærket ved lave eller flade tage med eller uden balustrader, brede vinduer og søjleopstillinger, porticoer og altaner. Typiske eksempler er Sanssouci i Potsdam og Grand Trianon ved Versailles.

I 1800-tallet vandt villabyggeri efter hovedsageligt engelsk mønster frem, dvs. mere eller mindre motiverede grupperinger af tårne, fremspring, verandaer og balkoner. I udkanten af større byer begyndte der ligefrem at opstå villakvarterer og villabyer som  Eberts Villaby på Amager og Rosenvænget på Østerbro.

Litteratur 
 Jens Erik Skydsgaard: Den romerske villa rustica, Gad, 1961. (Studier fra sprog- og oldtidsforskning, 246).

Se også 

 Landsted

Hustyper
Italienske ord og vendinger
William Blake

William Blake (født 28. november 1757 i London i Storbritannien, død 12. august 1827 sammesteds) var en engelsk digter, kunstner, forfatter eller "opfinder og trykker," som han underskrev sig i mange af sine bøger.

Selv om Blakes visuelle kunst og poesi betragtes adskilt, fik han dem ofte til at arbejde sammen i sin kunst, som på en gang udfordrede og overflødiggjorde konventioner for, hvordan en bog skulle være. På trods af hans optagethed af Bibelen og arbejde med at illustrere f.eks. Jobs Bog blev Blakes kærlighed til kristendommen nuanceret af hans kritiske holdning til den etablerede kirke.

Historie 

William Blake blev født i en middelklasse-familie på Broad Street i London d. 28. november 1757. Han var tredje barn af syv og voksede op med fire søskende, da to af brødrene døde som spæde.

Blake fik aldrig en decideret skoleuddannelse, men blev undervist af sin mor i hjemmet. Familien tilhørte ikke den anglikanske kirke, men var dissenter. Blake blev tidligt påvirket og inspireret af Bibelen og forblev det gennem hele livet. 

Blake begyndte at gravere tegninger af græske antikviteter, som hans far købte. I dem så han første gang  klassiske værker og tegninger af Raphael, Michelangelo, Marten Heemskerk og Albrecht Dürer.

Forældrene indskrev ham på en tegneskole. Han begyndte ivrigt at læse og blev interesseret i poesi.

I 1772 kom han i lære hos gravøren James Basire i Great Queen Street. Læretiden varede til 1779, hvor Blake var en 21-årig professionel gravør.

Værker 
 
 1795 – Isaac Newton
 Digtet Jerusalem fra 1804 er tonesat af Hubert Parry i 1916.

Bibliografi

Andet 

I 1998 udgav det norske metalband Ulver hyldestpladen Themes from William Blake's The Marriage of Heaven and Hell.

Blake var vegetar, mystiker og swedenborgianer.

Eksterne henvisninger 

 The Friends of William Blake 
 The Blake Society
 

Digtere fra England
Tegnere fra England
Mystikere
Swedenborgianere
Vegetarer
Romantikkens malere
Malere fra England
Briter i 1700-tallet
Briter i 1800-tallet
Digtere fra Storbritannien
Illustratorer fra Storbritannien
Personer fra London
Commodus

Lucius Aurelius Commodus Antoninus (31. august 161 – 31. december 192) var en romersk kejser i årene 180 – 192.

Han var eneste søn af Marcus Aurelius og den første romerske kejsersøn, der var født i hundrede år. I 177 udnævntes han til tronfølger og medregent og arvede hans trone, hvorved adoptionsprincippet blev brudt.

Commodus’ regering blev et katastrofalt tilbagefald til tyrannierne under Caligula og Nero. Han fremstår i samtidige krøniker som både utilregnelig, ødsel, pervers og brutal. Specielt efter et mislykket attentat på ham, synes styret at have fået et stigende præg af terror. Administrationen prægedes af grov korruption og hurtige personaleudskiftninger som ved henrettelserne af gardepræfekterne Perennis og Cleander, mens kejseren selv synes at have ignoreret sine opgaver. Især skal han have vist interesse for gladiatorkampe og selv have optrådt som gladiator, hvad der vakte forargelse blandt senatorerne. Gudedyrkelsen af kejseren florerede åbenlyst. Til gengæld viste han relativ tolerance eller ligegyldighed over for kristendommen. 

Udenrigspolitisk sluttede Commodus omgående fred med germanerne og lod sine generaler forsvare grænserne, som dog under hans regering ikke kom i fare. Generelt synes han at have bevaret en magtbase i hæren i hele sit styre.

Han blev kvalt efter et mislykket forsøg på at forgifte  ham nytårsaften 192 på initiativ af sin elskerinde og sin sekretær. De næste kejserskifter og krige bragte det Severiske dynasti til magten.

Commodus i fiktion 
De to amerikanske film The Fall of the Roman Empire (1964) og Gladiator (2000) tager ret frit udgangspunkt i Commodus og hans gladiatorinteresse.

Litteratur 
 Herodian: Herodianus. With an English translation by C. R. Whittaker, bd. 1, 1969.

Eksterne henvisninger 

 http://www.roman-emperors.org/commod.htm
 Historia Augusta: Life of Commodus

Kejsere fra Romerriget
Domitian

Titus Flavius Domitianus (24. oktober 51 – 18. september 96), kendt som Domitian, var romersk kejser 81 – 96.

Opvækst 
Som yngste søn af den senere kejser Vespasian tilbragte han sine tidlige år ved Neros hof, som synes at have påvirket ham. I faderens regeringstid havde han ingen direkte politisk magt, var flere gange indblandet i intriger, men undgik at falde i unåde. Ved sin bror Titus' død overtog han magten.

Styre 
For eftertiden står Domitian som én af Roms store tyranner i linje efter Caligula og Nero. I sin første tid ved magten blev han ikke beskyldt for værre ting end at han sad på sit værelse og spiddede fluer med sin stylus. Han forfattede et værk om hårets skønhed og værdighed, skønt han selv var flintskallet og som regel bar paryk. Værket er gået tabt, men kendt gennem Sueton. Efterhånden var han stadig i klammeri med senatet, som han også bad om råd vedrørende tilberedning af fisk. 

Senere forlød det, at han kunne finde på helt uden forvarsel at lade sine middagsgæster henrette. Han indførte en omfattende kejserdyrkelse, et effektivt spionage- og terrorsystem, viste sig mistroisk over for senatet og sin familie, og foretog henrettelser af alle formodede oppositionsfolk. En mislykket sammensværgelse imod ham i år 88 synes at have forværret forholdene. Han bandlyste alle filosoffer fra Rom og Italien.  Ligeledes gennemførtes voldsomme kristenforfølgelser (mere omfattende end under Nero), og terroren ramte også jøderne. Der er i senere forskning dog stillet spørgsmålstegn ved fortællingerne om Domitians kristenforfølgelser, som der ikke kan findes solide beviser for.

Han blev dræbt i sit 15. regeringsår ved en sammensværgelse, som omfattede hans hustru Domitia og flere officerer. En skriver var gået med sin ene arm bandageret i flere dage med en dolk gemt indeni.  Efter sin død blev Domitian idømt damnatio memoriae.

Eftermæle 
Modsat tidligere tyranner synes Domitian ikke at have været specielt utilregnelig, og hans styre var åbenbart i flere henseender relativt stabilt og dueligt, både mht. retspleje og administration. Udenrigspolitisk havde han uheld ved sit fremstød mod Dakien (Rumænien), mens han viste mådehold i sin ekspansion i Britannien.

Domitians meget dårlige eftermæle kan nok til dels skyldes personlige og politiske modstandere som historieskriveren Tacitus, der mistænkte ham for at stå bag svigerfaderen Agricolas død. Der er dog påfaldende enstemmighed blandt skribenterne. Også Plinius den yngre, som gjorde karriere og fik store opgaver under Domitian, beskriver i sine breve Domitians regeringstid som en uhyggelig periode, hvor flere af hans gode venner blev forvist fra Rom. 

Med ham uddøde det flaviske dynasti, og adoptivkejserne kom på tronen.

Noter

Eksterne henvisninger 

 http://www.roman-emperors.org/domitian.htm
 http://www.fordham.edu/halsall/ancient/suet-domitian-rolfe.html

Noter 

Kejsere fra Romerriget
Nerva

Marcus Cocceius Nerva (8. november 30 – 27. januar 98), kendt som Nerva, var romersk kejser i årene 96 – 98, og grundlægger af adoptivkejsersystemet. 

Nerva var den første senator, som blev romersk kejser. Han tilhørte det gamle embedsaristokrati og var sønnesøn af én af kejser Tiberius' rådgivere. Som yngre synes han at have været en loyal civil embedsmand under de skiftende regimer, også Neros og Domitians. Efter mordet på den sidstnævnte udpegedes han af Senatet til statsoverhoved.

Hans korte regeringstid var præget af stabilisering og reformer. Han afviklede terrorsystemet, brugte penge af egen formue på at støtte landbefolkningen, og førte en sparepolitik mht. cirkuslege o. lign. Han fulgte nogle af Augustus' tanker op, og bestemte, at jordejere i Italien skulle modtage et lån mod sikkerhed i en mindre del af deres ejendom. For renterne, de til gengæld skulle betale (ca. 5 %), skulle der oprettes et fond til understøttelse af børn af fattige forældre. Derved tilførte han det italienske landbrug tiltrængt kapital billigt, samtidigt som midlerne blev kanaliseret i ønsket retning. Disse alimentar-stiftelser, som de blev kaldt, førtes videre af Trajan.

I Veleia ved Parma er der fundet bronzetavler, der oplyser om systemets formål og regnskab. Heraf fremgik, at otte gange så mange drenge som piger blev tilgodeset. Pigerne fik til overmål 25 % mindre end drengene. Ægtefødte børn modtog mere end børn født udenfor ægteskab. Den højeste ydelse gælder ægtefødte drenge, der fik 16 sestertser om måneden hver, hvad der tilsvarede fire daglønninger. Det var en betydelig hjælp, da den romerske kalender rummede 180 fest- og fridage i løbet af året, sådan at man normalt kun arbejdede det halve af årets og månedens dage.

Overfor militærets krav stod Nerva svagt (måtte bl.a. efter pres straffe Domitians mordere), men adopterede kort før sin død officeren Trajan, som medregent og efterfølger, og lagde derved fundamentet for 80 års stabilt styre.

Litteratur

Henvisninger

Eksterne henvisninger 

 http://www.roman-emperors.org/nerva.htm

Kejsere fra Romerriget
Dragon

Dragoner var oprindeligt beredent infanteri, der både var uddannet i ridning og infanterikampfærdigheder. Men i løbet af 1700-tallet udviklede dragoner sig til konventionelt middelsvære kavalerienheder. Dragonregimenter oprettedes i de fleste europæiske hære i slutningen af 1600-tallet og det tidlige 1700-tal.

I middelalderen var drager symbol på magt og mod, næsten usårlighed. I fortællingerne om Ridderne af det runde bord er kong Arthurs fane prydet af en flyvende drage.

Etymologi 

Der findes adskillige teorier om oprindelsen af ordet dragon.

 I 1500-tallet har flere militærkorps en drage på deres fane. Voltaire hævder, at det er grunden til, at udtrykket dragon blev brugt om militærkorps.

 En engelsk teori hævder, at ordet dragon stammer fra en type musket , de engelske soldater brugte i renæssancen.

 Kaptajn Choppin hævder i sin bog "Histoire des dragons" fra 1893, at dragon stammer fra "Raoul Dragon de Gomiécourt", der førte en flok soldater, som kæmpede til fods og til hest mod Henrik I.

 Comte de Chesnel hævder, at dragon betyder "sidegren", fordi dragonerne blev opfattet som sidegren af infanteriet.

Med skyttegravskrigen under 1. verdenskrig havde kavaleriet udlevet sin rolle som kampenhed. Men selv under 2. verdenskrig anvendtes kavaleri sporadisk i kampe i uvejsomme områder på Østfronten, men også her erstattede terrængående troppetransportkøretøjer hesten, der kun brugtes til at trække køretøjer ud af sølet. Der deltog flere heste i 2. end i 1. verdenskrig.

Efter krigen forsvandt hesten som transportmiddel for kamptropper i samtlige europæiske og nordamerikanske væbnede styrker. Kun den schweiziske hær fastholdt den 18. schweiziske dragoneskadron frem til 1972.

Titlen er bevaret i moderne tid af en række pansrede eller beredne regimenter.

Danske dragoner 
Jydske Dragonregiment har sine rødder i 3. Dragonregiment, der blev oprettet i 1670'erne og blev  sammenlagt med 4. og 6. Dragonregiment. Jydske Dragonregiment var oprindeligt et kavaleriregiment, men allerede i 1930'erne indførtes både cyklist- og motorcykeleskadroner. Efter 2. verdenskrig er regimentet i stigende grad blevet et panserregiment, nu med Hærens eneste panserbataljon og en af 3 panserinfanteribataljoner samt en uddannelsesbataljon.

Se også 
 Lansener
 Ułan
 Husar
 Kyrassér

Eksterne henvisninger 

Militære enheder
Valentinian 1.

Valentinian I (egl. Flavius Valentinianus), (321 – 17. november 375) var romersk kejser 364-375.

Han var kristen officerssøn fra Pannonien, og fik selv en militær karriere under skiftende kejsere af Konstantins slægt, hvor han et par gange faldt i unåde. Under kejser Jovians korte styre arbejdede han på at skaffe orden i Gallien, og ved dennes død blev han valgt til kejser og udnævnte broderen Valens til medregent. Selv førte han regeringen i vest.

Med Valentinians styre fik kristendommen definitivt overtaget. Han genoprettede dens stilling efter Julian den Frafaldnes angreb på den, men førte generelt en religiøs tolerance- og balancepolitik. Desuden prøvede han at sanere administrationen og styrke kejsermagten over for det stadig svagere senat. Hærens stilling blev mere privilegeret og bureaukratiet øgedes. Skatteudskrivningerne blev hårdere og bidrog formentlig til at skabe øget opposition i provinserne.

Udenrigspolitisk førte han hele sin regering en række grænsekrige i Gallien mod germanerne og synes at have lagt hovedvægten på den vestlige rigsdels sikkerhed. I hans regering kom stadig mere bevægelse i de germanske stammers fremrykning, men det lykkedes med besvær at holde grænserne. I øvrigt synes han at have øget ansættelsen af germanske soldater og officerer i den romerske hær og at have søgt en folkeblanding for at forny befolkningssammensætningen.

Som menneske omtales Valentinian (hovedkilden er historikeren Ammianus Marcellinus) som en dygtig og erfaren statschef, men hidsig og brutal. Han døde af et slagtilfælde samme år som folkevandringerne begyndte. Efterkommere af hans datter sad på tronen i både Vest- og Østrom til 450'erne.

Litteratur 
 Ammianus Marcellinus: Femogtyve Aar af Roms Historie i det fjerde Aarh. e. Kr., bd. 2. Oversat af V. Ullmann 1880

Eksterne henvisninger 
 http://www.roman-emperors.org/vali.htm

Kejsere fra Romerriget
Tjek fødselsår
Engelske borgerkrig

Den Engelske borgerkrig var en serie af militære konflikter (1642-1651) mellem det engelske parlament (rundhovederne) og royalister (kavalererne) der støttede først kong Karl 1. af England og dernæst kong Karl 2. af England. Konflikterne sluttede med parlamentets sejr.

Den første krig (1642-1645) og den anden (1648-1649 var mellem kong Karl 1. og det lange parlament (The Long Parliament) mens den tredje (1649-1651) var mellem kong Karl 2. og Rumpparlamentet. Parlamentet sejrede og Commonwealth of England blev grundlagt, som en kortvarig statssammenslutning af først England og Wales og senere også Skotland og Irland ledet af Oliver Cromwell.

Eksterne henvisninger 

Borgerkrig
Borgerkrige
Britiske krige
Monarkisme
VASAC

Vasac, blev oprettet 1. juli 2002 af Vestsjællands Amt. Vasac giver tilbud om beskyttet beskæftigelse, aktivitets- og samværstilbud samt revalidering. Organisatorisk er VASAC opbygget som fem centre:
Vasac, Holbæk: Centerleder Michael Holst.
Vasac, Kalundborg: Centerleder Ole Nielsen.
Vasac, Slagelse: Centerleder Henning Jahn.
Vasac, Sorø: Centerleder Hans Christian Hansen.
Vasac, Odsherred: Centerleder Lars Ravn.

I forbindelse med kommunalreformen og amternes nedlæggelse 1. januar 2007 er de kommuner hvor de enkelte centre er beliggende blevet driftherre for centret.

Elefantgården i Sorø 
Elefantgården er et socialpsykiatrisk dagtilbud til sindslidende. Stedet blev oprettet i 2002, og er en del af VASAC Sorø. Det ligger i skoven syd for jernbanestationen i Sorø, og drives i samarbejde med Stiftelsen Sorø Akademi. Der er beskæftiget ti medarbejdere med nedsat arbejdsevne. Udgangspunktet for arbejdspladserne er en stor åben lade, der blandt andet rummer et lille savværk og maskiner til brændeproduktion. 

Psykiske sygdomme
Arbejdsmarkedet i Danmark