kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Regeringen Holstein-Holsteinborg

Regeringen Holstein-Holsteinborg var Danmarks regering 28. maj 1870 – 14. juli 1874.

Ændringer: 25. marts 1872, 26. juni 1872, 23. december 1872, 21. maj 1873, 20. juni 1874

Den bestod af følgende ministre:

 Konseilspræsident: L.H.C.H. Holstein
 Udenrigsminister: O.D. Rosenørn-Lehn
 Finansminister: 
C.E. Fenger til 25. marts 1872 (Holstein vikarierede til 1. juli 1872), derefter
A.F. Krieger til 20. juni 1874
 Indenrigsminister: C.A. Fonnesbech
 Justitsminister:
A.F. Krieger til 26. juni 1872, derefter
C.S. Klein
 Minister for Kirke- og Undervisningsvæsenet: C.C. Hall
 Krigsminister: 
W. Haffner til 23. december 1872, derefter
C.A.F. Thomsen
 Marineminister:
W. Haffner til 23. december 1872, derefter
C.A.F. Thomsen til 21. maj 1873, derefter
N.F. Ravn

Se også 

 Ministerium
 Minister

Holstein-Holsteinborg
Hegemoni

Hegemoni betegner dominans og bruges blandt andet i politisk sammenhæng.

Ordets historie 
Hegemoni er det oldgræsk ord for overherredømme. Hegemoni var den magt og indflydelse, som en militært stærkere bystat i antikkens Grækenland havde over andre bystater. Allerede i antikken blev begrebet hegemoni udvidet til at omfatte en bystats evne til at dominere på andre måder end ved brug af militærmagt. Begrebet hegemoni kan derfor også relateres til begrebet stormagtsdominans. Som hegemonisk anses det, at kulturelle antagelser, værdier eller normer får magt på bekostning og delvis eksklusion af andre.

Teorier i dag 
I historien har kulturel og politisk magt sjældent nået en perfekt balance. I Ernesto Laclau og Chantal Mouffes seneste værker kan hegemoni forstås som et forsøg på at få en given diskurs til at vinde indflydelse med reduktionistisk retorik og heraf afledt praksis. Med retoriske reduktioner menes en verbal artikulation der universaliserer et givet begreb eller en given forestilling. Hegemonisk praksis er således den proces, hvor dele af diskurser reartikuleres eller flyttes for at underbygge et lederskab eller forestilling. Laclau og Mouffes teori begrunder hegemoniers sammenbrud med, at samfundene ikke længere kan opretholde de enorme militærudgifter, der er nødvendige for at fastholde deres dominans. En sådan teori går grundlæggende ud på at hegemonier med tiden vil erstattes af nye. Unipolaritet er ikke en naturlig tilstand og vil derfor erstattes af bipolaritet. Bipolariteten mellem USA og Sovjet blev vundet af USA. Ifølge teorien vil en ny udfordrer snart melde sin ankomst. Blandt de mulige bud er EU, Indien og Kina.

Hegemoni berører også perspektivet til den alment accepterede historie, som skrives af de kulturelle sejrherrer for et besejret publikum – således hos Antonio Gramsci.

Noter

Se også 

 Magt

Teorier i international politik
Politisk filosofi
Skoleblad

Et skoleblad er en publikation, der udgives af elever, lærere eller forældre i en grundskole eller på et gymnasium, og som distribueres til skolens elever og brugere.

Oftest udgives skolebladet flere gange i løbet af et skoleår og kan minde om et tidsskrift.

Nogle steder er det tillige vigtigt at skrive en afsluttende beretning om året der gik – og så tenderer det i retning af en årbog.

Et skoleblad har ikke nødvendigvis en relation til elevråd eller andre formelle skoleinstitutioner, men kan nogle steder være knyttet til en frivillig elevforening.

Internet-baserede skoleblade er ved at se dagens lys.

Litteratur
Sambobrydning

Sambobrydning er en kampsport, grundlagt af Vasily Oschepkov i 1920'ernes Rusland. Det har rødder i slaviske og mellemøstlige brydeformer, ligesom judo har været en stor inspirationskilde. Populært kaldes det russisk judo. Sombobrydning er en nyligt ankommen betegnelse for konkurrencesambobrydning.

Historie 
International Sambo Federation (FIAS) blev i 1985 medlem af den internationalle organisation SportAccord og i år 2006 tiltrådte FIAS World Anti-Doping Code of WADA (World Anti-Doping Agency).

Eksterne links 

 Den officielle hjemmeside for International Sambo Federation.

Referencer 

Brydning
Internationalt Standardbognummer

Et internationalt standardbognummer (ISBN) er en kode, som enhver bog forsynes med til entydig identifikation.

Standardbognumre tildeles alle bøger og bind af årspublikationer (også i mikroform), der hører hjemme i Dansk Bogfortegnelse. Også elektronisk lagrede publikationer, tekster i lydform og billedmaterialer, fx videoer, samt onlinepublikationer nummereres.

Følgende kategorier får normalt ikke ISBN: Musikalier (noder), aviser og tidsskrifter, småtryk under 17 sider uden for boghandelen, papirvarer (såsom løse kort og plancher), kunstmapper, kalendere, bøger beregnet til udfyldning samt opgavesæt i løse blade.

Opbygning

ISBN består af fire felter:
 Landekode
 Forlagskode
 Løbenummer
 Kontrolciffer (modulus 10-metoden)

Systemets historie 
ISBN blev udviklet fra 1965 til brug i Storbritannien og i 1970 anerkendt som en international ISO-standard (ISO 2108). Bøger udgivet før dette tidspunkt har derfor ikke et ISBN.

Siden 1. januar 2007 er ISBN udvidet til 13 cifre. Dette er primært for at gøre nummeret kompatibelt med EAN-13-stregkoderne, som bruges til at identificere de fleste forbrugsvarer. I første omgang gøres det ved at sætte 978 foran det gamle ISBN og tilpasse det afsluttende kontrolciffer derefter. Det betyder, at man indtil videre kan konvertere frem og tilbage mellem de to systemer. Men senere vil præfikset 979 også blive taget i brug for at skaffe flere mulige numre, og derefter vil man ikke kunne konvertere tilbage fra ISBN-13 til ISBN-10 (som de to systemer nu kaldes), da ISBN ikke vil kunne indeholde den ekstra information.

ISSN 

I lighed med standardnummereringssystemet for bøger (ISBN) findes et internationalt nummereringssystem for periodika, ISSN, der omfatter aviser, tidsskrifter, årspublikationer og serier i enten trykt eller elektronisk form. I Danmark tildeles ISSN af Det Kongelige Bibliotek, hvortil udgiveren skal rette en ansøgning om tildeling af nummeret.

Se også
 Speciel:ISBN-søgning

Noter

Referencer

Eksterne henvisninger 

 ISO 2108:2005 (iso.org)
 ISBN – International
 Dansk ISBN Kontor

Identifikationssystemer
Bøger
Bogmarkedet
Identifikatorer
Markland

Markland blev måske opdaget allerede i 985, da Bjarni Herjolfsson kom ud af kurs på sin vej til Grønland. Stedet blev dog først navngivet af Leif den Lykkelige omkring år 1000, da han var på sin opdagelsesrejse ned langs den nordamerikanske kyst.

Man er rimeligt sikker på, at Markland er det område, vi i dag kender som Labrador.
Da Leif den lykkelige ankom til stedet, var det fyldt med træer, derfor var det naturligt for ham at give det navnet Markland, som betyder skovland. Bygderne på Grønland benyttede så sent som 1347 det træ, de kunne få i Markland.

Kilder/referencer 
 The Penguin Historical Atlas Of The Vikings, John Haywood

Se også 
 Viking
 Vikingetid
 Vinland

Eksterne henvisninger 
 Grænlendinga saga

Vikingetid i Canada
Danmark i middelalderen
Tidligere riger, stater, protektorater, kolonier og lande
Newfoundland og Labrador
Helluland

Helluland er det navn, som blev givet til et af de tre områder, hvor de to andre er Vinland og Markland, som Bjarni Herjólfsson så, Leif den Lykkelige stødte på og som Thorfinn Karlsefni Thórdarson udforskerede omkring år 1000 i Nordamerikas kyst til Nordatlanten. Nogle forfattere betragter alt land vest for Grønland som Vinland, og Helluland bliver derfor af nogle betragtet som en del af dette.

Ifølge Grønlændernes saga blev det navngivet Helluland af Leif den Lykkelige på hans rejse til Vinland, og det betyder "Landet med flad Sten" på norrønt.

De fleste forskere er enige om, at Helluland svarer til Baffin Island i nutidens canadiske territorie Nunavut.

Se også 
 Markland
 Nordboernes kolonisering af Nordamerika
 Viking
 Vinland

Referencer 

Litteratur
 The Penguin Atlas of The Vikings, John Haywood

Vikingetogter
Tidligere riger, stater, protektorater, kolonier og lande
Vikingetid i Canada
Brydning

Brydning er i reglen gulvkamp, hvor vægten er på holdegreb. Der findes et utal af stilarter, idet mange lande har haft sin egen tilgang til brydning.

Denne sport var populær allerede i det antikke Grækenland, og bryderne var naturligvis fuldkommen nøgne. Til beskyttelse mod det stærke sollys indgned de sig med olie. For at bryderen alligevel kunne få greb om sin modstanders krop, var det skik at de kæmpende kastede sand på sig selv.

Et udpluk er:
 Græsk-romersk brydning
 Fristilsbrydning dyrkes primært af kvinder i Danmark, men i en lang række andre lande er det også udbredt blandt mænd.
 Show wrestling (USA, Japan)
 Pankration (Grækenland)
 Judo (Japan)
 Sambo-brydning (Rusland)
 Sumo (Japan)
 Schwingen (Schweiz)
 Rangeln (Østrig)
 Glima (Island)
 Dumog (Filippinerne)
 Kinomutay (Filippinerne)

Eksterne henvisninger 

 Chronik des Ringens 
 Danmarks Brydeforbund
 Hvad er brydning? (Græsk-Romersk) 

 
Indendørs sport
Blå Nil

Den Blå Nil er en flod, der løber fra Lake Tana i Etiopien. Den flyder omkring 1600 km, før den mødes med Den Hvide Nil ved Khartoum i Sudan og danner Nilen.

I 1770 nåede skotske opdagelsesrejsende James Bruce kilden til den Blå Nil.

Ifølge materiale, som er offentliggjort af det etiopiske centrale statistiske kontor, har den Blå Nil en samlet længde på 1.450 km (900 mi), hvoraf 800 km er inde i Etiopien. Den Blå Nil flyder normalt syd fra Lake Tana og derefter vest på tværs af Etiopien og nordvest ind i Sudan. Indenfor 30 kilometer af dens kilde ved Lake Tana, kommer ind i floden en kløft omkring 400 km lang. Denne slugt er en enorm hindring for rejse og kommunikation fra det nordlige halvdel af Etiopien til den sydlige halvdel. Styrken i den Blå Nil kan bedst ses på Tis Issat vandfaldet, som er 45 meter høje, som ligger cirka 40 km nedstrøms fra Lake Tana. Selv om der er flere vandløb, der løber ud i Lake Tana, anses en lille bæk i Gish Abbai i en højde af cirka 2.744 meter normalt for at være flodens udspring. Denne bæk, kendt som Lesser Abay, løber mod nord til Lake Tana. Andre tilløb til denne sø omfatter i urets retning fra Gorgora, Magech, den nordlige Gumara, Reb, den sydlige Gumara og Kilte. Lake Tana er udstrømning, derefter strømmer den omkring 30 kilometer før den kaste sig ud over Tis Issat vandfaldet. Derefter løber den tværs over det nordvestlige Etiopien gennem en række dybe dale og kløfter i Sudan, hvorefter den kun kendt som den Blå Nil. Der er mange bifloder til Abay mellem søen Tana og den sudanesiske grænse. Dem på flodens venstre bred omfatter Wanqa floden, Bashilo floden, Walaqa floden, Wanchet floden, Jamma floden, Muger floden, Guder floden, Agwel floden, Nedi floden, Didessa floden og Dabus floden. Dem på højre side omfatter Handassa, Tul, Abaya, Sade, Tammi, Cha, Shita, Suha, Muga, Gulla River, Temcha, Bachat, Katlan, Jiba, Chamoga, Weter og Beles. Derefter løber den forbi Roseires i Sudan, og møder Dinder på sin højre bred ved Dinder, for så at slutte sig til den Hvide Nil.

Eksterne henvisninger 

Floder i Etiopien
Floder i Sudan
Floder i Eritrea
Hvide Nil

Den Hvide Nil er en afrikansk flod. Sammen med Den Blå Nil danner Den Hvide Nil Nilen ved Sudans hovedstad Khartoum. Floden starter ved Victoriasøen, hvorfra den flyder mod nord og senere mod vest gennem Uganda, Lake Kyoga og Lake Albert. Den Hvide Nil er fra Victoriasøen og til mødet med Den Blå Nil ca. 3700 km lang.

Vandløb i Afrika
Menes

Menes var en egyptisk farao i det første dynasti; af nogle anses han for dette dynastis stifter og dermed områdets første kendte konge. Han levede omkring 3100 f.Kr.–3000 f.Kr., mest præcist nok omkring 3050 f.Kr. Han regnes for at være den farao der samlede Øvre og Nedre Egypten i ét rige.

Menes er en problematisk skikkelse i den ægyptiske kongerække. Vi har intet arkæologisk belæg for at han har eksisteret. Nogle af faraoerne af første dynasti nævner Narmer som dynastiets grundlægger i deres gravindskrifter. Der er dem der mener at Menes er et andet navn for Hor-Aha.

Litteratur 
 .

Eksterne henvisninger 

Faraoer
Tjek fødsels- og dødsår
Giza

Giza er en by i Egypten på den vestlige bred af Nilen. Byen er i dag en del af Kairometropolen. Giza er kendt for at huse nogle af verdens mest imponerende monumenter bl.a. Sfinksen og Den store pyramide i Giza eller Keopspyramiden, det sidste endnu eksisterende af Verdens syv underværker.

Gruppen af pyramider ved Giza omfatter i alt ni pyramider, hvoraf de tre største er opkaldt efter faraoerne Kheops, Khefren og Mykerinos. (Dette er de græske navne. De egyptiske navne er Khufu, Khafra og Menkaura.). De seks øvrige pyramider er unavngivne. Tre ligger langs Kheops-pyramidens østside og tre langs med Mykerinos-pyramidens sydside. Herudover er området fyldt med ruiner af templer og grave. Sidst, men ikke mindst, finder vi her den velkendte Sfinks, løven/katten med Khefrens hoved. Indenfor et område på ca 80 km ligger de betydeligste af Egyptens pyramider, alle bygget under det 3. og 4. dynasti. På knap 100 år er mere end 25 millioner tons limstensblokke brugt til dette enorme byggeri. Alle pyramiderne ligger på den vestlige Nilbred på grænsen mellem landbrugsland og ørken, netop der, hvor vejen til Dødsriget, ifølge egyptiske myter, begynder.

Eksterne kilder og henvisninger 
 Wirsching, Armin: Die Pyramiden von Giza – Mathematik in Stein gebaut. (2nd ed. 2009). Books on Demand. 

Byer i Egypten
Kodriver

Kodriver (Primula) er en slægt med arter, som er udbredt i Europa, Asien og Nordamerika med hovedvægten i Østasien. Det er flerårige (eller sjældent: enårige), urteagtige planter. Ofte er stængler og blade overtrukket med et melet lag, og hos nogle arter er de overjordiske dele behårede. Blomsterne er samlet i endestillede stande på særlige stængler. De er tvekønnede, 5-tallige og regelmæssige, dog sådan at den enkelte blomst har forskudt aktivering af henholdsvis støvdragere og støvfang. Kronbladene er sammenvoksede til et rør med en fri krave. Frugterne er kapsler med mange frø.

Kodrivere har heterostyli.

Følgende arter findes vildtvoksende eller dyrket i Danmark:

 Fladkravet kodriver (Primula elatior) (Temmelig almindelig på øerne og i Østjylland).
 Hulkravet kodriver (Primula veris) (Almindelig på nær i Midt- og Vestjylland)
 Melet kodriver (Primula farinosa) (Kun i Nordsjælland og på Bornholm. Meget sjælden og i tilbagegang)
 Rank kodriver (Primula stricta) (kun Grønland)
 Storblomstret kodriver (Primula vulgaris) (Temmelig almindelig i dele af Jylland og øerne)

 Etageprimula (Primula bulleyana)
 Gul etageprimula (Primula bulleyana subsp. bulleyana)
 Rød etageprimula (Primula bulleyana subsp. beesiana)
 Hyacinthprimula (Primula vialii)
 Japansk primula (Primula japonica)
 Kugleprimula (Primula denticulata)
 Kæmpeprimula (Primula florindae)
 Ægte aurikel (Primula auricula)

Referencer

Litteratur 
 Birthe Høegh: Primula, 

Kodriver-familien
Hulkravet kodriver

 
Hulkravet kodriver  (Primula veris) er en 10-30 cm høj urt, der vokser på næringsrig muldbund f.eks. i løvskove og på enge. Roden og blomsterne indeholder stoffer, som er hostestillende.

Beskrivelse 
Hulkravet kodriver er en rosetdannende flerårig urt. Bladene er rynkede og ægformede. Begge sider er græsgrønne med et fint dunet hårlag. Randen er bølget til tandet. Bladpladen løber ned langs stilken, som derved bliver vinget.

Midt i bladrosetten dannes de dunede og bladløse blomsterstængler, som bærer endestillede stande med 5-10 blomster. Blomstringen sker i det tidlige forår, og de enkelte blomster er smørgule med små orangerøde pletter i svælget. Frugten er en tør kapsel, der rummer masser af frø. Frøene spirer villigt på lysåben bund, og planten er i stand til at sprede sig i græsplæner, der ikke bliver slået alt for ofte.

Roden består af en kort, lodret jordstængel, der bærer de fint forgrenede rødder.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,30 x 0,30 m (30 x 5 cm/år).

Voksested 

Hulkravet kodriver vokser spredt overalt i landet på ret tør, neutral eller kalkrig jord. Den danner plantesamfund på græsningsarealer og i lyse skove. I Danmark er den almindelig på Øerne samt i Øst- og Nordjylland på næringsrig muldbund i løvskove, skovbryn, på enge og overdrev. Den er sjælden i resten af landet.

På Jernhattens sydvendte skråning findes den sammen med bl.a. merian, bakkejordbær, bugtet kløver, dunet vejbred, knoldet mjødurt, kornet stenbræk og smalbladet timian

Note

Kilde 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Sten Porse: "Plantebeskrivelser", DCJ 2002 (CD-Rom).

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Flerårige urter
Gule blomster
Østre Borgerdyd Gymnasium

Østre Borgerdyd Gymnasium blev oprettet 1. maj 1787 af en gruppe borgere København, Selskabet for Borgerdyd. Dengang under navnet Borgerdydskole, med lokaler i Købmagergade og Pilestræde. Allerede året efter deltes skolen ved en flytning i to, dog begge efter samme principper. Hovedskolen fik bolig på Nørregade og den mindre i Laksegade, begge under samme direktion og i økonomisk forbindelse. Men i 1795 flyttedes filialen til Christianshavn, Borgerdydskolen på Christianshavn (i dag Københavns åbne Gymnasium), og lidt efter hørte forbindelsen op, og hver fik sin direktion.

Skolen er et godt eksempel på oplysningstiden, og dens ideologi om fornuften – den evne mennesket kan anvende til at forstå verden og forbedre sin egen situation. Da forfatteren og filosoffen Søren Kierkegaard blev student fra skolen i 1830, lå den i Klareboderne. I 1884 blev skolen flyttet uden for voldene og ind i den nuværende bygning i Stockholmsgade. I 1919 overtog staten driften af skolen, og den skiftede navn til Østre Borgerdydskole. I 1986 kom skolen, som alle andre gymnasier, til at høre under amterne. I begyndelsen af år 2000 fik skolen igen ændret navn; nu til Østre Borgerdyd Gymnasium. I 2010 sammenlagdes skolen med Metropolitanskolen under navnet Gefion Gymnasium.

Tidslinje 
 1787 oprettet
 1788 får egen bygning i Nørregade 
 1807 ved Københavns bombardement gik skolen i brand og flyttede derefter til forskellige midlertidige lokaler 
 Ingen dimitteres 1848-54 og 1856-57
 1855 flytter til Bredgade 32 
 1884 flytter til daværende Østerbro Allé, nu Stockholmsgade 
 1903 sammensluttes med Østerbros Latin- og Realskole 
 1919 overtages af staten 1. august (lov af 20. marts 1918) under navnet Østre Borgerdydskole, underskolen udskilles og får 1923 navnet Rosenvangskolen
 1945 skolebygningen i Stockholmsgade beslaglægges i årets begyndelse af den tyske besættelsesmagt som behøver plads til indkvartering af flygtninge fra Tyskland. Skolen må nu tage til takke med at benytte andre skolers lokaler om eftermiddagen. Først i 1946 kan man vende tilbage til Stockholmsgade
 1986 overtages af Københavns Kommune den 1. januar
 Nedlagt som selvstændig skole men indgået i Gefion Gymnasium

Vejnavnet Borgerdydsvej (Buresø, 3550 Slangerup), skal erindre om at Østre Borgerdydskole gennem flere årtier i 1900-tallets midte dér på stedet drev en lejrskole. En elev som gennemgik mellem- og gymnasieskolen fik 4 gange den specielle oplevelse som et to ugers lejrskoleophold var. Den ret primitive bygning er – bortset fra navnet – forsvundet.

Kendte studenter

Ledelse 
 1813-1844 Michael Nielsen
 1846-1853 C.V. Rimestad 
 1853-1868 Kristen Rovsing
 1868-1875 Jean Pio
 1875-1884 Jean Pio og S.G. Møller
 1884-1896 S.G. Møller og Johan Ludvig Heiberg
 1896-1906 S.L. Tuxen
 1906-1918 Tommy Bonnesen
 1918-1924 Julius Nielsen
 1924-1949 Einer Andersen
 1949-1958 Per Krarup
 1958-1971 Niels Husfeldt
 1971-1982 Maria Sommer
 1982-1996 Lis Levinsen 
 1996-2007 Lars Tonnesen
  2007-     Anne-Grete Larsen

Se også 

Borgerdydskolerne

Eksterne henvisninger 

 
Indre By (København)
Etableret i 1787
Ophørt i 2010
Københavns åbne Gymnasium

Københavns åbne Gymnasium, tidligere Vestre Borgerdyd Gymnasium, blev oprettet 1. maj 1787 af en gruppe borgere i København, Selskabet for Borgerdyd. Dengang under navnet Borgerdydskole, med lokaler i Købmagergade og Pilestræde. Allerede året efter delte skolen sig ved en flytning i to, dog begge efter samme principper. Hovedskolen fik bolig på Nørregade og den mindre i Laksegade, begge under samme direktion og i økonomisk forbindelse. men 1795 flyttedes filialen til Christianshavn, Borgerdydskolen på Christianshavn, og lidt efter hørte forbindelsen op, og hver fik sin direktion.

I 1919 overtog staten driften af skolen, og den skiftede navn til Vestre Borgerdydskole. I 1986, kom skolen ved Amtsovertagelsen til at høre under Københavns Kommune. I 2007 skiftede skolen navn til Københavns åbne Gymnasium.

Tidslinie 
 1787: Grundlægges som Borgerdydselskabets skole
 1788: Skolen deles i to, og den ene flytter til Christianshavn som Borgerdydskolen paa Christianshavn
 1837: Skolen flytter til egen bygning i Wildersgade
 1893: Skolen flytter til Helgolandsgade 6, under navnet Borgerdydskolen i Helgolandsgade
 1919: Skolen overtages af staten 1. august (lov af 20. marts 1918) under navnet Vestre Borgerdydskole
 1957: Piger kunne optages som elever
 1970: Skolen flytter til Sjælør Boulevard
 1986: Københavns Kommune overtager skolen den 1. januar
 1991: Vesterbro Studenterkursus indgår i Vestre borgerdydskole som herefter får navnet Vestre Borgerdyd Kursuscenter og Gymnasium
 1997: Navneændring til Vestre Borgerdyd Gymnasium og HF
 2007: Skolen skifter navn til Københavns Åbne Gymnasium

Ledelse 
 1786-1806 Jens Bertel Møller skolebestyrer
 1806-1815 Abraham Kall skolebestyrer
 1815-1828 Jens Møller (født 1779) skolebestyrer
 1828-1842 N.B. Krarup (født 1792) skolebestyrer
 1842-1867 Martin Hammerich skolebestyrer
 1867-1895 Johannes Helms (1828-1895) rektor
 1895–1919 Christopher Leuning (1847–1926)
 1960-1969 W.F. Hellner (1905-1975) rektor og lærebogsforfatter i geografi
 1969-1991 Jacob Appel (1929-2011) rektor og formand for Gymnasieskolernes Rektorforening 1974-1978
 2001-2021 Anne-Birgitte Rasmussen (f. 1959) rektor og formand for hhv. Gymnasieskolernes Rektorforening (2013-2014) og Danske Gymnasier (2014-2017)
 2022-2023 Nynne Afzelius (f. 1973) rektor 
 2023-d.d. Anders Skriver (f. 19??) konstitueret rektor

Kendte dimittender

Se også 
 Borgerdydskolerne

Referencer

Kilder og eksterne henvisninger 
 J. Helms: Borgerdydskolen på Kristianshavn 1787-1837, 1887.
 Vestre Borgerdydskole 1787-1937, 1937.
 Helge Tramsen
 Københavns Åbne Gymnasiums hjemmeside

 
Valby
Etableret i 1787
Pierre de Fermat

Pierre de Fermat (født 17. august 1601 / 1607/08, død 12. januar 1665) var en fransk jurist og amatørmatematiker. Hans far, Dominique Fermat, var en velhavende læderhandler og konsul i Beaumont-de-Lomagne. Pierre de Fermat studerede jura i Toulouse, Bordeaux og Orléans. 

Matematikken dyrkede han som hobby. Han havde den for både samtidens og senere tiders matematikere meget irriterende vane ofte at fremsætte sine påstande uden at ulejlige sig med at udgive beviserne. Men efterfølgende har man ført formelle beviser for Fermats arbejder der således har vist sig korrekte. Euler er blandt dem som har bygget videre på Fermats arv.

Der er således meget få skriftlige kilder fra Fermats egen hånd. Det er slående at den største kilde han efterlod var de notater han skrev i marginen på de skrifter han læste. Således også med den berømte formodning Fermats sidste sætning hvortil han anførte at han havde opdaget et bemærkelsesværdigt bevis som han dog ikke havde plads til at skrive! Man har senere tvivlet stærkt på om Fermat rent faktisk havde dette bevis, for det blev først gennemført over 300 år senere ved en gedigen kraftanstrengelse, nemlig af Andrew Wiles i 1994.

Fermats bidrag dækker i høj grad talteori, en disciplin hvor han nærmest opfattes som fader og hvor han havde et ganske unikt talent. Han er også kommet med vigtige bidrag indenfor analytisk geometri, differentialregning og sandsynlighedsregning.

Matematikere fra Frankrig
Franskmænd i 1600-tallet
Jurister fra Frankrig