kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kermesse

En kermesse (kermes eller kirmes, formentlig en
afkortning af tysk Kirchmesse) er den årlige
fest for en kirkebygnings indvielse.
Sådanne fester kan føres tilbage til det 4. århundrede.
I middelalderen knyttedes markeder og markedsgøgl
sammen med den, og efterhånden gav det dagen sit præg.

Kermesser afholdes endnu og ikke alene
i katolske lande, men for eksempel også i Holland.
Mange steder er de forskellige kermesser slået sammen til en,
der er en slags høstfest, jævnfør Bournonvilles
ballet Kermessen i Brügge.

Kilde 
 , bind 13, side 791 af kirkehistoriker Laust Moltesen

Eksterne henvisninger 

 "Kermesse" hos ordnet.dk

Romerskkatolske kirke
Festivaler
Festdage
LIC

LIC har flere betydninger:
 Lærernes Indkøbscentral – kæde af engrosvarehuse i Danmark og Sverige
 Livestock Improvement Corporation – multinational mejerikoncern fra New Zealand
Regeringen Löfven I

Regeringen Löfven I var Sveriges regering fra 2014 til 2019, hvor regeringen blev afløst af Regeringen Löfven II. 

Det var en mindretalsregering, hvor Socialdemokraterne var regeringens største parti, mens Miljöpartiet de Gröna var det lille parti.

Regeringen Löfven blev dannet den 3. oktober 2014. Det var 19 dage efter rigsdagsvalget den 14. september 2014.

Blot to måneder efter sin dannelse måtte regeringen imidlertid konstatere, at den kom i mindretal om sit finanslovsforslag, hvorfor statsminister Stefan Löfven den 3. december 2014 udskrev nyvalg.
Löfven fandt dog en udvej og fortsatte.

Ministre 
Regeringens ledende ministre var:
 Stefan Löfven, statsminister, socialdemokrat.
 Åsa Romson, vicestatsminister samt minister for klima og miljø, Miljöpartiet de Gröna. Udtrådte af regeringen den 25. maj 2016.
 Margot Wallström, udenrigsminister, tidligere næstformand for Europa-Kommissionen, socialdemokrat.
 Magdalena Andersson, finansminister, socialdemokrat.
 Isabella Lövin, bistands- og ulandsminister, tidligere medlem af Europa-Parlamentet, Miljöpartiet de Gröna. Desuden vicestatsminister fra den 25. maj 2016.
 Peter Eriksson, boligminister, tidligere medlem af Europa-Parlamentet, Miljöpartiet de Gröna.

Referencer 

Løfven 1, Regeringen
Etableret i 2014
Riksdagsvalget i Sverige 2010

Rigsdagsvalget i Sverige 2010 fandt sted søndag den 19. september 2010.

Ved valget kom Sverigedemokraterna under Jimmie Åkesson for første gang ind i Riksdagen. Partiet fik 20 mandater, hvor 5 mandater kom fra de borgerlige regeringspartier i Alliance for Sverige, mens 15 mandater kom fra den rød-grønne opposition.

Regering 
Valget betød, at Regeringen Reinfeldt mistede sit flertal, men da der ikke var noget flertal mod regeringen, fortsatte den som en mindretalsregering.

De fire regeringspartier var Moderaterne under statsminister Fredrik Reinfeldt, Folkpartiet under uddannelses- og vicestatsminister Jan Björklund, Centerpartiet under erhvervs- og vicestatsminister Maud Olofsson og Kristdemokraterna under socialminister Göran Hägglund.

Opposition 
De tre rød-grønne partier fortsatte som opposition.

Det var Socialdemokraterne under Mona Sahlin, Miljöpartiet de Gröna under Peter Eriksson og Maria Wetterstrand samt Vänsterpartiet under Lars Ohly.

Små partier 
Ved de svenske rigsdagsvalg er der en spærregrænse på fire procent. Dette betyder, at de små partier ikke bliver repræsenteret. I 2010 var det bl.a. Piratpartiet under Rickard Falkvinge (0,65 procent), Feministiskt initiativ under Gudrun Schyman og Stina Sundberg (0,40 procent) samt Svenskernes Parti, der ikke kom i rigsdagen.

Sverige 2010
Politiske valg i Sverige
Eyðgunn Samuelsen

Eyðgunn Jana Samuelsen (født Henriksen, 23. maj 1959 i Sørvágur) er en færøsk lærer og politiker (Javnaðarflokkurin).

Hun har realeksamen fra Sørvágs skúli fra 1976 og HF fra Føroya Studentaskúli og HF-skeið fra 1978. Samuelsen er cand.mag. i statsvidenskab og historie fra Roskilde Universitetscenter fra 1992. Hun har været ansat som lærer ved den tekniske skole i Klaksvík siden 1987, afdelingsleder for HT uddannelsen 1994-2000, afdelingsdirektør i Kulturministeriet 2000–2003. I 2003 blev hun ansat som distriktschef for HT uddannelsen i Teknisk Skole i Klaksvík

Samuelsen var bestyrelsesmedlem og formand for ungdomsforeningen Sørvágs Ungmannafelag 1974–1978, bestyrelsesmedlem i den færøske studentorganisation i København Meginfelag Føroyskra Studenta (MFS) i 1981, bestyrelsesmedlem i studentorganisationen Landsfelag Føroyinga í Útbúgving (LFÚ) i 1984, bestyrelsesmedlem i husmoderforeningen Klaksvíkar Húsmóðrafelag i 1985, bestyrelsesmedlem ved Klaksvíkar sjúkrahús 1990–1992 og medlem af det færøske ligningsråd 1992–1996.

Hun meldte seg ind i Javnaðarflokkurin i 1988, og har været kommunestyremedlem i Klaksvík siden 1. januar 1997. Hun har været medlem af Lagtinget siden 4. februar 2008, og mødte i perioden 2008–2011 som vicerepræsentant for Helena Dam á Neystabø. Samuelsen er medlem af Lagtingets finansudvalg fra 2008 og gruppeformand fra 24. februar 2011. I oktober 2011 blev Samuelsen indvalgt på eget mandat i Lagtinget. Hun er medlem af Lagtingets Finansudvalg 2011-2015.

Referencer 

Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Personer fra Vågø
Personer fra Klaksvik
Politikere fra Javnaðarflokkurin
Socialministre fra Færøerne
Warren Clarke

Warren Clarke (født 26. april 1947 i Oldham, død 12. november 2014) var en britisk skuespiller. Han medvirkede i den britiske TV-serie Coronation Street i to forskellige roller i 1966 og 1968. Hans første større filmrolle var som Dim i Stanley Kubricks kontroversielle A Clockwork Orange fra 1971. I 1982 spillede han en russisk dissident i Clint Eastwoods Firefox. Nogle år senere blev han tilbudt en rolle i Eastwoods Pale Rider men afslog. Clarke medvirkede over tid i et større antal britiske TV-serier. Mellem 1996 og 2007 spillede han politibetjenten Andy Dalziel i Dalziel & Pascoe.

Privat var Clarke en passioneret golfspiller og fra syvårsalderen Manchester City-supporter.

Udvalgt filmografi
A Clockwork Orange (1971)
O Lucky Man! (1973)
Firefox (1982)
De flyvende djævle (1985)

Henvisninger

Eksterne links
 

Skuespillere fra England
De Geer (adels- og patricierslægt)

De Geer er en svensk og finsk adelsslægt, der oprindeligt var en patricierslægt i Belgien (Nederlandene).

Svensk og finsk adel 
De Geer–slægten kom til Sverige i 1627. I 1641 blev den anerkendt som Sverige-Finlands adelsslægt nummer 291. I Finland fik adelsslægten De Geer senere nummer 26.

I 1700-tallet blev flere grene af slægten friherrer (baroner). I 1800-tallet blev to grene af slægten optaget i henholdsvis den finske og den svenske grevestand.

De Geer af Tervik blev friherreslægt nummer 271 i 1766. I 1809 blev De Geer af Tervik Finlands greveslægt nummer 3, men den sidste finske greve døde allerede i 1855.

Ridderfamilien De Geer Finlands er adelsslægt nummer 26. Disse riddere udvandrede til USA i 1925.

De Geer af Leufsta blev friherreslægt nummer 253 i 1773. De blev Sveriges greveslægt nummer 131 i 1818.

De Geer af Finspång blev friherreslægt nummer 312 i 1797.

Kendte medlemmer af slægten 
 Louis De Geer (1587-1652) (kaldt Louis De Geer den ældre) var én af grundlæggerne af den svenske storindustri.
 Gerard De Geer (1858-1943) af Finspång var geolog.
 Louis Gerard De Geer af Finspång var Sveriges første statsminister 1876–1880.
 Gerhard Louis De Geer, statsminister i 1920–1921.
 Marianne De Geer (1893 – 1978), gift med Carl Bernadotte af Wisborg (1890–1977) (søn af Oscar Bernadotte).

Adelsslægter fra Sverige
Adelsslægter fra Finland
Melle

Melle er en by og en kommune med godt 45.800 indbyggere (2013), beliggende i den sydøstlige del af Landkreis Osnabrück, i den tyske delstat Niedersachsen. Den er den største by og kommune i landkreisen, og ligger omtrent midt Osnabrück (25 km mod vest), Herford (25 km mod øst) og Bielefeld (25 km mod syd), mellem Wiehengebirge mod nord, og Teutoburger Wald mod syd.

Bydelene Buer, Bruchmühlen, Riemsloh, Neuenkirchen og Wellingholzhausen grænser til delstaten Nordrhein-Westfalen.

Geografi 
Melle ligger i en dal 76 moh., mellem Wiehengebirge mod nord og Teutoburger Wald mod syd, omkring 25 km fra storbyerne Osnabrück (Niedersachsen) og Bielefeld (Ostwestfalen) ved A 30 (Amsterdam–Berlin). Lufthavnen Münster-Osnabrück ligger omkring 60 km væk.

I bydelen Wellingholzhausen har floden Hase sit udspring. Som en af kun to flodbifurkationer (floddelinger) i Tyskland, drejer floden Else i bydelen Gesmold af fra floden Hase. Else løber videre gennem Gesmold mod øst gennem centrum af Melle og Bruchmühlen og efter 35 kilometer ud i Werre der senere munder ud i Weser. Hase forlader Stadt Melle mod Osnabrück mod nordvest. Den munder ud i Ems ved Meppen. Med en længde på 189 kilometer er Hunte, efter Aller den næstlængste biflod til Weser. Kildeområdet ligger mellem bydelene Oldendorf og Buer og ligger i naturparken TERRA.vita.

Ved Oldendorfer i bydelen Oberholsten ligger det 232,5 meter høje Moselerberg i Wiehengebirge der er det højeste punkt i kommunen Melle. Diedrichsberg (220 m) med borgen Diedrichsburg er det højestei Meller Berge, en udløberhøjde fra Wiehengebirge, og et godt udsigtspunkt ved Oldendorf. I Wellingholzhausen ligger det 220 m høje Beutling, hvor et areal på 42,8 ha siden 1937 har været Naturbeskyttelsesområde. PÅ toppen er der det 30 m højt udsigtstårn.
Der laveste punkt i Melle kommune er i Ascherbruch med 63,3 moh.

Nabokommuner 
Melle grænser til ti byer og kommuner. Begyndende i nord er det: Preußisch Oldendorf i Kreis Minden-Lübbecke, Rödinghausen, Bünde og Spenge i Kreis Herford, Werther (Westfalen), og Borgholzhausen i Kreis Gütersloh alle i delstaten Nordrhein-Westfalen, samt Dissen, Hilter, Bissendorf og Bad Essen i Landkreis Osnabrück.

Inddeling 
Nutidens by og kommune Melle blev dannet 1. juli 1972 af Landkreis Melle ved sammenlgning af alle tidligere kommuner og samgemeinder. Fra da af er kommunen med 254 km² den arealmæssigt tredjestørste i Niedersachsen efter Neustadt am Rübenberge og Walsrode. Melle består af otte bydele somigen er delt i mindre landsbydele, hvis grænser følger kommunegrænserne i den tidligere landkreis.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Byens websted

Kommuner i Niedersachsen
Daniel Kajmakoski

Daniel Kajmakoski (på makedonsk: Даниел Кајмакоски, født 17. oktober 1983) er en makedonsk sanger. Den 12. november vandt han Skopje Festival, den makedonske forhåndsudvælgelse til Eurovision Song Contest med nummeret "Lisja esenski" (Лисја есенски, på dansk: efterårsblade). Han skal fremføre en engelsksproget version af sangen ved Eurovision Song Contest 2015 i Wien, "Autumn Leaves".

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

Sangere fra Nordmakedonien
Nordmakedoniens Eurovision Song Contest-deltagere
Deltagere ved Eurovision Song Contest 2015
Camille Chamoun

Camille Nimr Chamoun (arabisk: كميل نمر شمعون, Kamil Sham'ūn) (3. april 1900 - 7. august 1987) var præsident for Libanon 1952-1958, og en af landets førende kristne ledere i det meste af den libanesiske borgerkrig (1975-1990). Grundlægger af det liberiske National liberalt parti.

Libanons præsidenter
Politikere fra Libanon
Viborg Idrætshøjskole

Viborg Idrætshøjskole er en folkehøjskole grundlagt i 1951 i Viborg, oprindeligt under navnet Gymnastikhøjskolen ved Viborg. I 1997 skiftede højskolen navn til Gymnastik og Idrætshøjskolen ved Viborg og i 2019 til det nuværende navn, Viborg Idrætshøjskole.

Som navnet angiver har højskolen fra begyndelsen haft fokus på gymnastik. Og i mange år har Idrætshøjskolen i Viborg haft status som hele Jyllands gymnastikhøjskole. Med årene har betegnelsen gymnastik ændret karakter. Flere sportsgrene er blevet udbredt, og netop bredden i idrætsfagene er den primære årsag til, at højskolen valgte at skifte navn til Gymnastik og Idrætshøjskolen ved Viborg.

Fundamentet på Viborg Idrætshøjskole 
Demokrati og lederuddannelse er højskolens grundsten. Historisk har højskolen uddannet elever til ledere og instruktører til frivilligt foreningsarbejde – i de første 20 år inden for gymnastik og i dag også inden for sportsgrene som volley, håndbold, fitness og springgymnastik.

Ud over idrætslederuddannelser har højskolen fokus på at holde demokratiet i hævd i form af foredrag og diskussioner om aktuelle og samfundsmæssige emner.

Fagudbud på højskolen 
Fra begyndelsen var højskolen kønsopdelt, således at sommeren var sæson for piger, mens vinteren var sæson for drenge, hvor landbruget ikke krævede så meget arbejde. Indtil 1960 fortsatte denne kønsopdeling. Siden har højskolens elevhold altid været en blanding af både piger og drenge – både om foråret og om efteråret, som er højskolens to sæsoner for de længerevarende kurser.

Fagudbuddet har varieret gennem tiderne, hvor gymnastik i de første mange år var gennemgående for meget af undervisningen. Sidenhen er udbuddet af fag blevet bredere og flere fag er kommet til – men hele tiden med idrætten i fokus. Fagene varierer i dag fra sæson til sæson, hvor hovedoverskrifterne er: outdoor, fitness, vandsport, boldspil, urban, dans og gymnastik.

Foruden idrætsfag udbydes også en lang række valgfag, som tæller alt fra kreativitet, krop og drama til sundhed og kropsstudier.

Familiehøjskole 
Om sommeren fungerer Viborg Idrætshøjskole også som familiehøjskole, hvor børn og voksne sammen har mulighed for at få en aktiv ferie, hvor sport, nærvær og fællesskab er i fokus. Her er idrætsudbuddet bredt, og der er bl.a. bold og spil, adventure, fitness, MTB og kajak på programmet.

En højskole i udvikling 
Højskolen er i konstant udvikling – ikke alene som uddannelsesinstitution for elever og kursister, men også som en institution, der spiller en aktiv rolle i samfundet. Med afsæt i et højt fagligt niveau har højskolen fokus på at skabe nye muligheder for brugerne. Det har resulteret i, at højskolen nu rummer Danmarks eneste indendørs foss, Center for bjergsport, Fitness Viborg og Gym College.

Forstandere 
 Erling Joensen - Forstander
 Morten Gram - Viceforstander

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside

Folkehøjskoler i Danmark
Idrætshøjskole
Etableret i 1951
Kagsmosen

Kagsmosen ligger  i både Københavns Kommune og Rødovre Kommune ved Motorring 3, og får vandet fra Kagså.

Kagsmosen har et areal på  15 ha, og er et vådområde med en kanal rundt om en uforstyrret ø. Den ligger  lige nord for Vestvolden og var en del af de store befæstningsanlæg fra slutningen af  1800-tallet der blev bygget til  forsvaret af København.

Kagsmosen  blev fredet i 1977 og i 1996 blev den en del af  en samlet fredning af hele Vestvolden fra Køge Bugt til Utterslev Mose.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Om fredningen på fredninger.dk
 Årets gang i Kagsmosen  en blog

Moser i Danmark
Fredede arealer i Danmark
Rødovre Kommune
Københavns Kommunes geografi
Gunvør Balle

Gunvør Balle (31. marts 1967 i Tórshavn) er en færøsk politiker (Tjóðveldi).

Hun har gymnasieeksamen fra Føroya Studentaskúli fra 1985, og er cand.merc. fra Copenhagen Business School fra 1993. Balle var derefter ansat ved salgsafdelingen i Peerless i et år, før hun flyttede med sin mand, som arbejdede for Maersk Oil A/S, til Qatar, hvor de boede i tre år. Balle var salgsleder ved skibsverftet Tórshavnar Skipsmiðja på Færøerne og direktør i PAM Offshore Service 1997–2005. I 2005 blev hun ansat hos Færøernes Udenrigsministerium og var Færøernes ambassadør i Island 2007–2010. I 2010 var hun med til at etablere P/F Atlantic Biotechnology i Oyri, hvor hun er direktør.

Hun blev valgt ind i Lagtinget på Færøerne ved 2011. Hun er næstformand i Lagtingets kulturudvalg og medlem af Færøernes delegation til Vestnordisk Råd. Hun stillede ikke op til lagtingsvalget 2015.

Lagtingsudvalg 
2011–2015 næstformand for Kulturudvalget

Referencer 

Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Personer fra Thorshavn
Politikere fra Tjóðveldi
Erhvervsfolk fra Færøerne
Boris Kulagin

Boris Pavlovitj Kulagin (russisk: Борис Павлович Кулагин; født 31. december 1924 i Barnaul, Sovjetunionen, død 25. januar 1988 i Moskva, Sovjetunionen), var en russisk ishockeyspiller og -træner. Kulagin var i 1940'erne en af de første organiserede ishockeyspillere i Sovjetunionen. Inden da spillede han bandy ("russisk hockey"). Han blev senere træner for hold i Sovjetunionen og blev landstræner i 1970'erne.

Boris Kulagin blev født i 1924 i Barnaul i Sibirien i Sovjetunionen. I 1930 flyttede han sammen med sin familie til Moskva, hvor hans far var udstationeret i militæret. I 1936 begyndte han at spille bandy i Dynamo Moskvas bandyafdeling. Kulagin spillede fortsat bandy i 1940'erne, hvor kommunistpartiets centralkomite befalede organiseret bandy omstillet til ishockey, som på den tid omtaltes som "canadisk hockey". Kulagin brød sig ikke om overgangen fra bandy til ishockey men var bundet til ændringen for at forblive i sin stilling. Efter nogle få sæsoner med ishockey efter canadiske regler fik Kulagin en benskade, der stoppede hans karriere som spiller og fik ham til at begynde som træner. I 1950'erne drev Kulagin sportsprogrammer i Orenburg.

Kulagin blev overført til Moskva i 1960'erne, hvor han blev assistenttræner for Anatolij Tarasov i HK CSKA Moskva, Den Røde Hærs ishockeyhold. Tarasov var også landstræner og Kulagin blev assistenttræner for landsholdet. Efter Tarasovs afgang som landstræner fortsatte Kulagin som assistent for den nye landstræner, Vsevolod Bobrov. Han var bl.a. assistent under den første Summit Series i 1972 mellem Sovjetunionens landshold og et udvalgt canadisk hold med spillere fra National Hockey League. Samtidig var Kulagin cheftræner for klubholdet HK Krylja Sovjetov Moskva, og efter at holdet vandt det sovjetiske ligamesterskab i 1974, blev han forfremmet til landstræner i stedet for Bobrov.

Kulagin var sovjetisk cheftræner under den anden Summit Series i 1974 mod et World Hockey Association-baseret canadisk hold. Denne gang sikrede det sovjetiske hold sig sejren, og det blev starten på et årti med sovjetisk ishockeydominans. Kulagin forblev landstræner indtil den sidste periode i den sidste kamp ved verdensmesterskabet i ishockey i 1977, hvor Sovjetunionen skulle vinde over Sverige for at sikre sig VM-titlen. Efter anden periode var stillingen 2-1 til Tre Kronor, hvorefter assistenttræneren Konstantin Loktev af den sovjetiske delegation blev forfremmet til cheftræner. Det kunne imidlertid ikke forhindre svenskerne i at vinde kampen med 3-1, og derfor måtte det sovjetiske hold nøjes med bronzemedaljerne.

Herefter blev Boris Kulagin i to sæsoner træner for Rødovre Skøjte & Ishockey Klub i den danske 1. division, som han førte til henholdsvis DM-guld og DM-sølv i sæsonerne 1977-78 og 1978-79.

Kulagin vendte hjem til Sovjetunionen i 1980 og arbejdede som træner for HK Spartak Moskva til sin død i 1988.

Eksterne henvisninger 
  
 Hockeymagasinet - Russeren på Tårnvej, DK-2610 Rødovre (3. juli 2016)
 Metal Ligaen - RETRO: Boris Kulagin: Den mindste medalje var den vigtigste (28. november 2019)

Noter 

Ishockeyspillere fra Sovjetunionen
Ishockeytrænere fra Sovjetunionen
Sønder Vium Kirke

Sønder Vium kirke ligger i dag 1 km nordøst for Sønder Vium, men landsbyen har oprindeligt ligget ved kirken. Præsten skriver i en beretning fra 1683, at kirken lå i "Vimby", at der lige syd for kirken lå en lille sø, "Vim Sø", at der sydvest for kirken og søen lå en by, som hed "Esbøl", og at "Vim Mølle" lå vest for kirken og søen.

Kirkens historie 
Kirkens kor og skib, der er lavet af granitkvadre i romansk stil, stammer fra begyndelsen af 1200-tallet. Syddøren er endnu i brug, mens norddøren er tilmuret og ses indvendig som en blænding. Under det nuværende gulv er der fundet rester af et tidligere gulv af røde fliser og munkesten. Ved indgangsdørene er der fundet blysmeltegruber, så kirken har nok oprindeligt haft blytag. Det oprindelige alterbord findes bag et panel af fyrretræ. Det er bygget af granit, tuf og al.

Restaurering 
Kirken blev lukket i september 1978, fordi murene, især korets østgavl, begyndte at skride ud. Fundamentets dårlige fyld af marksten og jord kunne ikke bære den store vægt, og grundvandssænkning kan have været en medvirkende årsag.

En omfattende restaurering og fundamentering begyndte. Under dette arbejde blev der bl.a. fundet spor af kalkmalerier på kirkens nordvæg. Der blev også fundet grave, som lå inde under kirkemuren, så stedet har fra meget gammel tid været begravelsesplads for egnen. Kirken blev genindviet 1. søndag i advent 1979.

Eksterne kilder/henvisninger 
 Kort til Kirken: Sønder Vium Kirke uden beskrivelse
 Velkommen til Sdr. Vium: Sdr. Vium sogns historie og Kirkens historie  uden beskrivelse
 Kirkens beskrivelse i Kongeriget Danmark – Trap 3-4, s. 638

Kirker i Ringkøbing Amt
Kirker i Ribe Stift
Kirker i Ringkøbing-Skjern Kommune
Monica Wichfeld

Monica Emily Wichfeld, født Massy-Beresford (født 12. juli 1894 i London, død 27. februar 1945 i Waldheim) var modstandskvinde under 2. verdenskrig og blev dansk gift med den danske diplomat og godsejer Jørgen Wichfeld. Hun var moder til Varinka Wichfeld Muus.

Født ind i den britiske højadel og protestant med besiddelser i Nordirland færdedes hun med største selvfølge blandt det internationale jetset, blandt andre Edward 7., Tallulah Bankhead, Gladys Cooper, Noel Coward, Winston Churchill etc. Efter manden Jørgen Wichfelds uheld med sine finanser forsørgede hun ham og børnene med salg af bijouteri til Paris' overklasse. De kom tilbage til familiegodset Engestofte, og her kom hun i kontakt med deres lejere, de kommunistiske forfattere Halfdan Rasmussen og Hilmar Wulff. Hun deltog i modstandsbevægelsen og blev dødsdømt af tyskerne for sin indsats. Hun kom i fængsel i Cottbus og døde af sygdom i tysk fangenskab i 1945 trods personlig indgriben af Røde Kors' leder i Danmark, nazisten Helmer Rosting.

Eksterne kilder/henvisninger 
 

 
 Christine Sutherland: Monica Wichfeld - dømt til døden, 1991.
 Den frygtløse adelsdame artikel (med et billede af Monica Wichfeld) af Niels-Birger Danielsen

Medlemmer af Frit Danmark
Personer fra London
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Danskere i 1900-tallet
Ofre for Holocaust fra Danmark