kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kobbermine-floden

Kobbermine-floden (engelsk: Coppermine River) er en 845 km lang flod, som løber gennem provinserne Nordvestterritoriet og Nunavut i det nordlige Canada. Floden begynder lidt øst for Great Slave Lake og går ganske lige nord over til floden udmunder i Coronation Gulf i Nordishavet. Floden går næsten parallelt med og omkring 500 km øst for Mackenzie River, som udmunder lengere mod vest. Bebyggelsen Kugluktuk ligger ved floddeltaet i nord. 

Et vulkansk plateau på omkring 170.000 km2 nær floden indeholder antagelig mindst 500.000 km3 lava og antages at stamme fra en "hot spot" for 1.200 millioner år siden, kendt som Mackenzie hotspot. Denne blev i sin tur ansvarlig for dannelsen af Mackenzie dike swarm, en bæltestruktureret geologisk barriere, som har sit midtpunkt ved Kobbermine-floden.

Udforskning 
Under 1700-tallet fik Hudson Bay-kompaniet kontakt med indianerstammer, som udvandt kobber ved en flod nordvest om Hudson Bay. En ekspedition under ledelse af Samuel Hearne blev sendt ud fra Fort Prince of Wales (ved det senere Churchill, Manitoba) i december 1770. Den 13 juli 1771 nåede Hearne den søgte flod, som han kaldte Coppermine River, og som han i selskab med en gruppe indianere fulgte helt til, at han på afstand så den flyde ud i et isdækket hav.

Noter 

Vandløb i Canada
Northwest Territories
Nunavut
LittleBigPlanet 2

LittleBigPlanet 2, efterfølgeren til spillet LittleBigPlanet, er et puzzle platformer spil som indeholder brugerlavet indhold. Spillet er udviklet af Media Molecule og udgivet af Sony Computer Entertainment Europe til PlayStation 3. Det skulle oprindelig havde været udgivet i November 2010, men udgivelsen blev udskudt til Januar 2011. Spillet er en direkte efterfølger til det anmelderroste spil LittleBigPlanet, og det tredje spil i serien efter PSP udgivelsen i 2009. De fleste af de 3 millioner brugerskabte baner fra LittleBigPlanet er stadig kompatible med LittleBigPlanet 2, og kan spillet og redigeres. Modsat det første spil i serien blev LittleBigPlanet 2 ikke markedsført som et platformer spil, men som en "platform til spil".

Historie 
Den onde Negativitron bortførrer Sackboy. Heldigvis for Sackboy bliver han reddet af Ludvig Da Vinci Lederen af Alliancen (ikke en alliance navnet på en gruppe). Den første verden hedder Da Vincis gemmested og handler om at klare Alliancens optagelsesprøve. I løbet af prøven bliver Sackboy introduceret for en af de nye ting, kaldet for gribekrogen.

Sackboys første opgave som medlem af alliancen er at tage til Victoria De Vandklokke, som arbejder på en Sackbothær. Beklageligvis bliver hun angrebet af Negativitronen.

Computerspil fra 2011
PlayStation 3-spil
León Viejo

León Viejo (Gamle León) er en ruinby fra af en af spaniernes først bosættelser i Amerika,og området har siden år 2000 været på UNESCOs verdensarvsliste. Byen blev grundlagt i 1524 af Francisco Hernández de Córdoba.

Ruinerne ligger i Departementet León i Nicaragua, cirka 40 kilometer udenfor byen León, ved foden af vulkanen Momotombo. I 1609 blev León Viejo udsat for jordrystelser og året efter for et vulkanudbrud.

Eksterne henvisninger 

UNESCO World Heritage Centre - Ruins of León Viejo (engelsk)
manfut.org - Ruinas de León Viejo (spansk)

Verdensarvsområder i Nicaragua
Ruiner
Harlem Désir

Harlem Désir (født 25. november 1959 i Paris) er en fransk politiker fra Parti Socialiste. Han var Parti Socialistes formand (Premier secrétaire du Parti socialiste) fra den 17. september 2012 til den 25. april 2014.

Skiftende partier 
I 1980 var Harlem Désir medlem af JCR (et revolutionært kommunistisk ungdomsforbund, der i 2008-2009 deltog i stiftelsen af Nouveau Parti anticapitaliste). 

Fra 1992 til 1994 var Harlem Désir medlem af Génération écologie og derefter af Parti Socialiste.

Politikere fra Frankrig
Birthe Philip

Birthe Philip (født 14. december 1933) er en dansk jurist og tidligere politiker, der fra 1984 til 1993 var borgmester i Gentofte Kommune, valgt for Konservative.

Philip er student fra N. Zahles Gymnasieskole og cand.jur. fra Københavns Universitet i 1962. Fra 1962 til 1970 arbejdede hun i Socialstyrelsen. Hun gik i 1976 ind i politik som medlem af Gentofte Kommunalebestyrelse, og overtog i 1984 borgmesterposten fra partifællen Jørgen Gotfredsen. I april 1993 trådte hun selv tilbage og overlod posten til Hans Toft. Samtidig blev hun Ridder af Dannebrog.

Både som siddende og forhenværende borgmester har Birthe Philip haft en stribe bestyrelsesposter; mest prominent var hun fra 1990 til 2003 formand for NESA's bestyrelse. Hun blev derefter bestyrelsesmedlem i Energi E2 frem til selskabets indfusionering i DONG Energy . Fra 2008 var hun formand for Dansk Røde Kors' økonomiudvalg, ligesom hun har været formand for den konservative vælgerforening i Gentofte. Hun er desuden medlem af ÆldreForum.

Birthe Philip var gift med professor, dr.jur. og advokat Allan Philip (d. 2004), med hvem hun fik fire døtre.

Kilder og eksterne henvisninger 
 Slægtens basale styrke Berlingske 12. december 2008
 Privilegeret travlhed Berlingske 15. april 2003
 Birthe Philip blev politiker ved et tilfælde  Villabyerne 1. april 2012

Referencer 

Jurister fra Danmark
Erhvervsfolk fra Danmark
Borgmestre i Gentofte
Politikere fra Det Konservative Folkeparti
Riddere af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog
Maloch

Maloch er en landsby, der ligger i Mingora tehsil i Swatdistriktet, Khyber Pakhtunkhwa i det nordvestlige Pakistan overfor områdets hovedby Mingora. Landsbyen ligger på et bjerg, 1.146 moh., og nabobyen, Galoch, ligger for foden af bjerget. I Maloch taler man ligesom i hele det nordvestlige Pakistan pashto. Der er 2 moskéer i Maloch.

Maloch ligger omkring 275 km nordvest for Islamabad, omkring 175 km nordøst for Peshawar og omkring 20 km nordøst for Mingora.

Hele Swatdistriktet blev indtaget af Taliban i 2008. De islamiske ledere forbød undervisningen af piger, og bombede eller nedrev 170 skoler og andre offentlige bygninger i Swatdistriktet. I slutningen af maj 2009 indledte den pakistanske hær operationer for at tage kontrol over distriktet.

Referencer 

Byer i Pakistan
Giacomo Campeotto

Giacomo Federico Campeotto (født 20. september 1964) er en dansk autodidakt instruktør.

Han har iscenesat teater for både børn og voksne.
Han har bl.a. iscenesat stykkerne "To dage ud fra lørdag nat" på Fiolteatret 1993, "Kreditorer" på Folketeatret 1998, "Gary's Hus" på Vendsyssel Teater i 2001, "Busters Verden" på Odense Teater 2003 og "Pensionistens hemmelighed" på Vendsyssel Teater i 2004. Han var i perioden 2003-2005 leder af Vendsyssel Teater.

I 2003 fik han sin filminstruktørdebut med filmen Møgunger, og siden har han været instruktør på filmene Tempelriddernes skat II i 2007 og Tempelriddernes skat III i 2008. Han har også instrueret julekalenderen Olsen-bandens første kup fra 1999 og episoder af tv-serien Hotellet fra 2002 samt serien Nynne fra 2006. I 2013 instruerede han børnefilmen Far til fire - Onkel Sofus vender tilbage, som fik biografpremiere den 13. februar 2014. Senest har Giacomo Campeotto instrueret Far til fires vilde ferie som havde premiere 1. oktober 2015.

Privat 
Han er søn af skuespillerinden Ghita Nørby og sangeren Dario Campeotto.

Han var tidligere gift med skuespillerinden Birgitte Simonsen i 18 år.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Filminstruktører fra Danmark
John Erhard Areschoug

Johan Erhard Areschoug (født 16. september 1811 i Göteborg, død 7. maj 1887 i Stockholm) var en svensk algolog.

Han blev student i Lund 1829, docent i botanik 1839 og var 1859-76 professor ved Uppsala Universitet. Oprindelig var han bestemt for handelen, men kom i stedet ind på den lærde bane og fik interesse for algerne, idet han i Lund studerede dem hos den tids berømteste algolog, C.A. Agardh. Han interesserede sig ikke alene for algernes systematik, men endnu mere for deres anatomiske bygning og fysiologiske ejendommeligheder. Han var en dygtig mikroskopiker og en skarp iagttager,
og man kan gerne sige, at Areschoug indførte brugen af mikroskopet ved det botaniske studium i
Upsala og således dér grundlagde den nyere metode for botaniske undersøgelser. Det var ikke
alene ved sine udgivelser og sin undervisning, at han
bidrog til at skabe interesse for algologien, men
han spredte den også i vide kredse ved
udmærkede og smukke ekssikatværker (samlinger
af tørrede eksemplarer med trykte navne og forklaringer), som han udgav. Ved sine lærebøger i botanik, som udkom 1860 og 1863,
udøvede han også en ikke ringe indflydelse, da disse i sin tid blev meget benyttede.

Udvalgte udgivelser 
Hans vigtigste udgivelser er:
 Phyceæ Scandinavicæ marinæ I, II i Acta reg. soc. scient. Ups. Bd 13, 14 (1847-50)
 Phyceæ novæ et minus cognitæ i Acta Ups. Ser. 3, Bd l (1855)
 Observationes phycologicæ P. I-V i Acta Ups. Ser. 3, Bd VI-XII (1866-84)

Kilder 

 

Fykologer
Botanikere fra Sverige
Ansatte ved Uppsala Universitet
Faglitterære forfattere fra Sverige
Svenskere i 1800-tallet
Personer fra Göteborg
Salmonsens
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Elias Fries

Elias Magnus Fries (født 15. august 1794 i Femsjö præstegæld i Jönköping Len, død 8. februar 1878 i Uppsala) var en svensk botaniker. 
Allerede i sin barndom studerede han med stor interesse svampe, der på den tid var meget lidt videnskabeligt undersøgt.

Biografi 
Efter at han 1811 var blevet indskrevet som student ved Lunds Universitet, fortsatte han sine botaniske studier under de derværende botanikere A.G. Retzius og C.A. Agardh. I 1814 blev han dr. phil. og allerede 22 år gammel måtte han ofte vikariere som professor i botanik under Agardhs fravær. I 1819 udnævntes han til adjunkt (fra 1824 med professors navn) og 1828 til "botanices demonstrator". Allerede på dette tidspunkt havde Fries særlig ved sine banebrydende arbejder om svampe og laver opnået et verdensry. 

I 1834 kom Fries til Uppsala universitet, hvor han tildeltes et professorat i praktisk økonomi. Senere i 1851 blev han også professor i botanik (der på den tid omfattede mykologien) og samtidig direktør for den botaniske have i Uppsala. I 1859 trak han sig tilbage som emeritus, selvom han endnu et par år beholdt bestyrelsen af den botaniske have. Han fortsatte dog stadig sit videnskabelige arbejde. 

Fries var i høj grad kendt inden for systematisk botanik, og han tilskrives ofte en del af æren for mykologiens grundlæggelse. Han interesserede sig meget for de svenske planters folkelige navne og hans optegnelser udkom efter hans død i Kritisk ordbok öfver svenska växtnamnen (1880). Fries havde desuden praktiske hverv, eksempelvis som rigsdagsmand repræsenterende Uppsala universitet i perioderne 1844—45 og 1847—48.

Tidligere værker 
Nogle af Elias Fries' tidlige mykologiske og likenologiske arbejder: 
 Observationes mycologicæ (1815—18)
 Scleromycetes Sueciæ exsiccatae (1818—32)
 Systema mycologicum(1821-32)
 Elenchus fungorum (1828)
 Epicrisis systemaiis mycologici (1836—38)
 Lichenes exsiccatæ Sueciæ (1824—28) 
 Lichenographia europæa reformata (1831)
 Flora hallandica(1817—19)
 Summa vegetabilium Scandinaviæ(1846—49)

Senere værker 
 Epicrisis generis Hieraciorum (1862) 
 Monographia Hymenomycetum Sueciæ (1857—63)
 Hymenomycetes europæi (1874)
 Icones selectæ Hymenomycetum nondum delineatorum

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Mykologer
Botanikere fra Sverige
Ansatte ved Uppsala Universitet
Faglitterære forfattere fra Sverige
Præstestandens rigdagsmedlemmer
Svenskere i 1800-tallet
Salmonsens
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Fr.

Fr. har flere betydninger:

Forkortelse for fru eller frøken
Forkortelse for franc
Autorforkortelse for Elias Fries
Regesta Imperii

Regesta Imperii er et kildeværk om europæisk historie.

Det indeholder en stor mængde kildemateriale om det tysk-romerske rige fra Karolingerne til Maximilian 1., herunder om paverne i Middelalderen.

Til projektet hører litteraturdatabasen RI-Opac (Regesta Imperii), der i 2009 indeholdt over en million titler vedrørende middelalderens historie i alle dele af Europa.

Kildeværket er oprettet i 1829 af Frankfurt am Mains stadsbibliotekar Johann Friedrich Böhmer.

Eksterne henvisninger 

 
 

Tekster
Historie
Molsheim

Molsheim er en by og kommune i departementet Bas-Rhin i den franske region Alsace. Den er en af byerne på Vinruten i Alsace.

Eksterne henvisninger 

Byer i Bas-Rhin
Saverne

Saverne er en by og kommune i departementet Bas-Rhin i den franske region Alsace.

Eksterne henvisninger 

Byer i Bas-Rhin
Champagneprisen

Champagneprisen er den største danske hæder indenfor gastronomiens verden.

Prisen består af en check på 50.000 kr og er blevet uddelt siden 1998. Den uddeles af champagnehusene Deutz, de Venoge, Pommery og Pol Roger.

Modtagere af prisen
Følgende personer og restauranter har modtaget prisen:
 1999 Michel Michaud
 2000 Dansk Sommelier Forening
 2001 Kong Hans Kælder
 2002 Era Ora
 2003 Jean-Louis Lieffroy
 2004 Jan Restorff
 2005 Flemming Hvelplund
 2006 Erwin Lauterbach
 2007 Francis Cardenau
 2008 Bo Jacobsen
 2009 Puk Lyskjær Larsen
 2010 Vivi Schou
 2011 Jan Hurtigkarl
 2012 Daniel Letz

Kilder 

Gastronomipriser fra Danmark
Daniel Letz

Daniel Guy Letz (født 7. oktober 1958 i Strassbourg) er en fransk kok, restauratør og kogebogsforfatter, der siden 1980 har gjort sit til at udbrede kendskabet til fransk kogekunst i Danmark. I 2012 blev dette arbejde belønnet med tildelingen af Champagneprisen.

Han er født i 1958 i Strassbourg, hvor han også er udlært som kok i 1975. I 1980 blev han hentet til Danmark som køkkenchef på restaurant Kong Hans Kælder i København. Efter at han stoppede på Kong Hans, åbnede han restauranten Le Saint Jacques på Sankt Jakobs Plads på Østerbro i København.

Hædersbevisninger 
 2009 – Ridder af Dannebrogordenen
 2002 – Tildeling af den Franske Landbrugspris (Chevalier dans l'ordre du Mérite agricole)

Eksterne henvisninger

Kilder 

Modtagere af Champagneprisen
Riddere af Dannebrog
Kogebogsforfattere fra Danmark
Restauratører fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Personer fra Strasbourg
Daryush Shokof

Daryush Shokof () (født Ali Reza Shokoufandeh 25. juni 1954) er en iranskfødt kunstner, filminstruktør, filosof, forfatter, filmproducent, og sanger. Han blev født i Tehran, Iran, men bor og arbejder i Tyskland.

Shokof er kendt som den maksimalistiske bevægelses grundlægger og teoretiske ophavsmand. Bevægelsens teoretiske fundament blev først formuleret af Shokof, sådan som han skrev det i sine oneman-show katalog over malerier på Galleria Verlato i Milano, Italien i 1990. Han ville

”bringe uligevægt i kaoset = balance = liv = maksimalisme".

Shokof skrev et omfattende manifest med titlen Maksimalisme. Det blev offentliggjort i forskellige kataloger over hans oneman-shows, samt i katalogerne over maksimalisternes gruppe-shows i Europa og USA fra 1990 til 1993.

Denne tekst indledes, som citeret nedenfor, med yderligere formuleringer af Shokofs filosofiske tanker udledt af hans manifest, der fører til hans yekishim-ideologier senere i 1995.

”Maksimalisme tror på livet som det vigtigste fænomen, der optager menneskets tanker. Livet for en maksimalist er handlinger begået af enhver selvbevægelig skabning. Endvidere observerer en maksimalist skønhed eller det onde hos alle bevægelige skabninger, men forskriver sig ikke negativt til en tilstand af kaos i den forstand, at alle mulige bevægelser er ude af menneskets kontrol. Med andre ord, selvom vi ved, det er ikke menneskets afgørelse eller begær, der får verden til at dreje rundt, så er det dog lysten til livet, til positivt, konstruktivt og legende at fortsætte med at være.”

Shokof udviklede disse tanker i sine mere end 500 malerier udstillet på verdensplan og udviklede yderligere yekishimen, et ord dannet ud fra en blanding af de to persiske ord, "yeki = en" og "shim = at blive", så det betyder altså "at blive en". Yekishime er Shokofs endelige manifest. Yekishime er hans egen ideologi, som handler om, hvorfor mennesket er på planeten Jorden, hvilket han kun mener, der er én grund til, nemlig at nå "Yekishim", hvilket betyder ”for mennesker at blive en og forenet på jorden”.

Filmografi 
Denne filmografi inkluderer kun film, som er opregnet i IMDB.

Referencer

Eksterne henvisninger 
  
 Officiel hjemmeside 
 fachte 
 

Filminstruktører fra Tyskland
Filminstruktører fra Iran
Natravne

Natravne (latin: Caprimulgidae) er en familie af fugle. Familien omfatter omkring 94 arter fordelt i 17 slægter, hvor kun slægten Caprimulgus er repræsenteret i Danmark.

Natravne-familien deles ofte i de to underfamilier Chordeilinae (Nathøge, 5 slægter) og Caprimulginae (De egentlige Natravne, 12 slægter).

Noter

Kilder 
 Gill, F & D Donsker (Eds). 2012. IOC World Bird Names (v 3.2). www.worldbirdnames.org 

Natravnfugle
Heino Eller

Heino Yanovich Eller (født 7. marts 1887 i Tartu, død 16. juni 1970 i Tallinn) var en estisk komponist og musikpædagog.

I årene 1907/08 studerede han violin ved konservatoriet i Sankt Petersburg, senere fra 1913 til 1915 og 1919/20 komposition og musikteori. Fra 1908 til 1911 studerede han jura. Under 1. verdenskrig deltog han som soldat i den russiske hær.

Fra 1920 til 1940 underviste Eller i komposition og musikteori ved den højere musikskole i Tartu (Tartu Kõrgem Muusikakool). Af senere kendte studerende var blandt andet Eduard Tubin. Fra 1940 til sin død var Eller docent ved konservatoriet i Tallinn (Tallinna Riiklik Konservatoorium), det nuværende Estiske Musikakademi. Blandt hans elever der var Arvo Pärt. Han skrev i alt 3 symfonier og 6 symfoniske digtninge.

Komponistvirksomhed 

Heino Eller har ved siden af sin undervisningsvirksomhed skrevet omkring 300 musikalske værker, herunder en række symfonier.

Symfonier 

 Symfoni nr. 1 "Sinfonia in Modo Mixolydio" (1936) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (Ufuldendt) (1959) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1961) - for orkester
 "Videvik" (sümfooniline pilt) (dansk: "Skumring", symfonisk billede) (1917) - for orkester
 "Koit" (sümfooniline poeem) (dansk: "Gry", symfonisk poem) (1920) - for orkester
 "5 pala keelpilliorkestrile" (dansk: "5 stykker for strygerorkester") (1953) - for orkester

Litteratur 
 Mart Humal, Reet Remmel. Heino Eller in modo mixolydio. Tallinn: Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum: SE&JS, 2008. ,

Eksterne henvisninger 

 Klaviermusik von Heino Eller  (tysk)
 Om Heino Eller på www.musicweb-international.com

Komponister fra Estland
Komponister fra Sovjetunionen
Personer fra Tartu
Vossische Zeitung

Vossische Zeitung var en tværregional anerkendt avis som blev etableret i Berlin i 1721. Avisen havde sin oprindelse i Berlinische Ordinaire Zeitung fra 1704. Vossische Zeitung repræsenterede det liberale borgerskabs politiske position. Den blev generelt anset som Tysklands nationale avis, på samme måde som The Times i Storbritannien og Le Temps i Frankrig. Vossische Zeitung blev forbudt og lukket i 1934 af det regerende nationalsocialistiske parti NSDAP.

Kendte medarbejdere på Vossische Zeitung omfatter bl.a. Gotthold Ephraim Lessing, Willibald Alexis, Theodor Fontane, Richard Lewinsohn, Kurt Tucholsky, Paul Schlesinger og Erich Maria Remarque.

Eksterne henvisninger 

 Elektroniske udgaver (1918-1934) 

Aviser fra Tyskland
Etableret i 1721
Virksomheder i Berlin
Jean-Pierre Stock

Jean-Pierre Stock (5. april 1900 i Paris – 2. oktober 1950) var en fransk roer som deltog i OL 1924 i Paris.

Stock vandt en sølvmedalje i roning under OL 1924 i Paris. Sammen med Marc Detton  kom den franske dobbelt sculler på en andenplads efter USA.

Eksterne henvisninger 

Roere fra Frankrig
Balling (flertydig)

Balling kan henvise til:

 sted med navnet
 Balling, en mindre by i Midtjylland
 Balling Sogn
 Balling Kirke

 Personer med efternavnet
 Benedicte Balling (1976, Frederiksberg  2019), en dansk studie- og radiovært
 Emanuel Balling (1733  1795), en dansk forfatter, bogtrykker, journalist og avisredaktør
 Erik Balling
 Henrik Balling (* 1959), en dansk sangskriver, guitarist, producer
 Ole Peter Hansen Balling (1823, Christiania  1906, sammesteds), en norsk maler og officer for Danmark og USA
 Jakob Balling (1928  2012) - dansk kirkehistoriker
 Ulrik Balling (* 1975), en dansk fodboldspiller
Teun Beijnen

Anthonie Christiaan "Teun" Beijnen (født 13. juni 1899, død 13. juli 1949) var en hollandsk roer, racerkører og fabrikand, som deltog i to olympiske lege i 1920'erne.

Tidligt i sin karriere roede Beijnen firer med styrmand, og han var i denne disciplin med til at vinde EM-sølv i 1923.

Beijnen blev olympisk mester under OL 1924 i Paris. Han vandt i toer uden styrmand sammen med Willy Rösingh. Fem både var tilmeldt i disciplinen, men kun tre stillede op. Alligevel insisterede arrangørerne på at afholde indledende heat, hvor de to hollændere kom til at ro alene, mens briterne og franskmændene roede mod hinanden. Franskmændene og hollænderne var dermed direkte i finalen, mens briterne måtte ro et opsamlingsheat(!) Imidlertid måtte de opgive at stille op i finalen på grund af en skade, og dermed blev finalen en direkte kamp mellem Beijnen og Rösingh og franskmændene Maurice Monney-Bouton og Georges Piot. Her var hollænderne stærkest og førte klart efter 1000 m. Franskmændene kæmpede for at komme tilbage, men måtte i sidste ende se guldet gå til modstanderne mere end to sekunder foran.

Beijnen og Rösingh stillede også op ved EM nogle uger efter OL i 1924, og her vandt de guld i toer med styrmand samt sølv i toer uden styrmand. Herefter skiftede Beijnen til otteren, og i denne bådtype vandt han EM-sølv i 1925 og EM-guld i 1926.

Ved legene fire år senere i Amsterdam deltog Beijnen i otteren, og her var konkurrencen noget større, idet 11 både deltog. Hollænderne tabte det indledende heat klart til den polske båd og måtte i opsamlingsheat, hvor de besejrede den belgiske båd med fire tiendedel af et sekund. I anden runde blev det til et klart nederlag til italienerne, og dermed var hollænderne ude af konkurrencen.

Efter afslutningen af sin rokarriere kastede den bilglade Beijnen sig over motorsport, og han deltog to gange i Monte Carlo Rally. Derudover var han kendt for at have giftet sig med en operasanger samt som ejer af flere virksomheder, herunder et destilleri og et savværk. Under anden verdenskrig deltog han i den hollandske modstandsbevægelse. Han døde af et hjerteanfald som blot 50-årig i 1949.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Roere fra Holland
Deltagere for Holland ved sommer-OL 1924
Deltagere for Holland ved sommer-OL 1928
Olympiske mestre fra Holland
Émile Albrecht

Émile Albrecht (født 1897, død 11. februar 1927) var en schweizisk roer som deltog i OL 1924 i Paris.

Albrecht blev olympisk mester i roning under OL 1924 i Paris. Han vandt i firer med styrmand. De andre på holdet var Alfred Probst, Eugen Sigg, Hans Walter og Walter Lossli (styrmand).

Det samme hold (uden styrmanden) kom også på en tredjeplads i firer uden styrmand i samme OL.

Eksterne henvisninger 

Roere fra Holland
Olympiske medaljevindere i roning
Olympiske mestre fra Holland
Olympiske bronzemedaljevindere fra Holland
Medaljevindere ved sommer-OL 1924
Georges Lecointe

Georges Marcel Lecointe (6. august 1897 – 4. januar 1932) var en fransk roer som deltog i OL 1924 i Paris.

Lecointe vandt en sølvmedalje i roning under OL 1924 i Paris. Han kom på en andenplads i firer med styrmand. De andre på holdet var Eugène Constant, Louis Gressier, Raymond Talleux og Ernest Barberolle (styrmand).

Eksterne henvisninger 
 Profil på sportsreference.com  

Roere fra Frankrig
Lydtryk

Lydtrykket beskriver lydens fysiske styrke, altså om den er kraftig eller svag. Måleenheden for lydtryk er Pascal - ligesom for barometerstanden. Pascal forkortes Pa. Den svageste hørbare 
lyd er cirka 0,00002 Pa, og en meget kraftig lyd er f.eks. 20 Pa. Ved dette kraftige lydtryk giver lyden anledning til smerte.

Lydtryksniveau og lydeffektniveau er to forskellige ting. Lydtryksniveauet måles for eksempel af en mikrofon, og er en direkte måling af lufttryk i Pascal, hvor lydeffektniveauet er en måling af den effekt der 
bliver brugt til at generere lyden. Lydtryksniveauet bliver brugt til at måle lydtryk i decibel.

Referencer 

Akustik