kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hindegade

Hindegade er en gade i Indre By i København, der ligger mellem Borgergade og Store Kongensgade. Gaden er opkaldt efter dyret hind, hunhjort.

Historie og bebyggelse 
Gaden stammer fra kong Christian 4.'s anlæggelse af de første dele af kvarteret Nyboder i 1630'erne og 1640'erne og er en af en række gader, der blev opkaldt efter dyr. Nyboder-husene forsvandt dog, da Finansministeriet begyndte at sælge ud af dem omkring 1860.

På den nordlige side opførtes Hindegades Skole i 1864 efter tegninger af J. A. Stillmann. Skolen blev i 1890 til Hindegades Friskole og i 1915 til Hindegades Kommuneskole, før den blev nedlagt i 1923, da området blev affolket. Efter nedlæggelsen flyttede Kjær & Lyngbyes Skole ind under det nye navn Sankt Annæ Vester Skole. Blågårds Seminarium lejede tillige lokaler her og lod de lærerstuderende få adgang til skolens praktiske undervisning. Efter Københavns Drengekor var blevet grundlagt i 1924 med Mogens Wöldike som leder, arbejdedes der ihærdigt på en mere seriøs løsning, der førte til oprettelsen af en sangskole suppleret med almindelige skolefag. Dette blev kommunalt assisteret og finansieret, og den første klasse så dagens lys allerede i 1929. Flere klasser kom snart til, og i 1952 blev der tillige oprettet en gymnasieklasse, hvilket medførte til navneskifte, 1953, til Sankt Annæ Gymnasium. Hele institutionen flyttede til Sjælør Boulevard i 1972. Siden har bygningen i Hindegade huset Københavns Kommunes Ungdomsskole.

På hjørnet mellem Hindegade, Borgergade og Fredericiagade opførtes i 1865 en badeanstalt betalt af bankier og Danmarks sidste baron Carl Joachim Hambro. Hambro havde allerede tilbudt byen det i 1850, men det havde trukket ud med at finde et egnet placering. Først da Finansministeriet, som nævnt, begyndte at sælge ud, kom der skred i sagerne. Badeanstalten var byens første og var projekteret med 14 badekar for mænd, 6 for kvinder og 20 vaskesteder efter udenlandsk forbillede. Bygningen blev forsynet med separate adgange for de to køn … placeret længst muligt fra hinanden. Badeanstalten blev revet ned i 1904, og i stedet opførtes en etageejendom.

Ejendommen i nr. 9 fra 1909 kaldes for Trøstens Bolig efter en stiftelse af samme navn.

Naboejendommen på hjørnet ved Borgergade er gadens nyeste, idet den stammer fra 1964 efter en større nedrivning af bygninger i Borgergade helt hen til Sølvgades gennemføring til Borgergade.

Resten af gaden er bebygget af etageejendomme fra blandt andet 1874 og 1901.

Kilder 
 København før og nu - og aldrig, bind 5, Kgs. Nytorv, Rosenborg og Nyboder, s. 388-389, 424-425, 428-429, af Sys og Godfred Hartmann. Palle Fogtdal, 1988.

Eksterne henvisninger 

 Hindegade på Indenforvoldene.dk

Gader i Indre By (København)
Vardry McBee

Vardry McBee (født: 19. juni 1775 - død: 23. januar 1864) var en amerikansk sadelmager, købmand, bonde, og filantrop. Han er kendt for at blive kaldt far til Greenville, South Carolina.

Personer fra South Carolina
Michigan City

Michigan City er navnet af fire byer i USA:

 Michigan Bluff, Californien, tidligere kendt som "Michigan City"
 Michigan City (Indiana), Indiana
 Michigan City (Mississippi), Mississippi
 Michigan City (North Dakota), North Dakota
Wendtorf

Wendtorf er en by og kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Probstei i den nordlige del af Kreis Plön. Kreis Plön ligger i den østlige/centrale del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Wendtorf er beliggende ved overgangen mellem østsiden af Kieler Förde og Østersøen. I kommunen ligger Marina Wendtorf og Wendtorfer Strand ud til Østersøen og den gamle bykerne nogle hundrede meter inde i landet.

Naturschutzgebiet Bottsand og en del af Barsbeker See med omgivelser, ligger i kommunen.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens side  på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Plön
Michigan Bluff

Michigan Bluff (tidligere kendt som Michigan Bluffs og Michigan City) er et kommunefrit område i Placer County, Californien, USA.

Historie 
Landsbyen blev grundlagt af guldgravere i 1850'erne. Michigan City postkontor fungerede fra 1854 til 1943. Guldgravning begyndte i 1853, og landsbyen afskibede for $100.000 i guld per måned indtil 1858.

Geografi 
Michigan Bluff ligger 1070 m.o.h.

Noter 

Byer i Californien
Michigan City (Indiana)

Michigan City er en by i LaPorte County, Indiana, USA. Michigan City er den største by i LaPorte County, men er ikke county seat. Byens befolkning var 31.479 i 2010.

Michigan City er kendt for turisme, primært på grund af byens beliggenhed ved Lake Michigan.

Geografi
Michigan City har et areal på 59.19 km² og ligger 191 m.o.h.

Historie
Landområdet, der nu udgør Michigan City, blev købt af Isaac C. Elston i 1830. Byen blev grundlagt i 1836, hvor området havde 1.500 indbyggere.

Bystyre
Michigan Citys borgmester er Ron Meer.

Uddannelse
Michigan Citys skoledistrikt er Michigan City Area Schools, der omfatter én high school (Michigan City High School), to middle schools, og otte elementary schools. Der er også en privatskole, Marquette Catholic High School.

Seværdigheder 
 Blue Chip Casino, Hotel and Spa
 Indiana Dunes National Lakeshore
 Indiana State Prison
 Michigan City Generating Station
 Old Michigan City Lighthouse

Kendte personer 
 Abe Gibron
 Achy Obejas
 Allan Spear
 Amy Spindler
 Anita King
 Anne Baxter
 Charles Freeman Lee
 Daniel D. Bruce
 David E. Lilienthal
 Don Larsen
 Jean Baptiste Point du Sable
 John Huppenthal
 John L. Sieb
 Naomi Anderson
 Scott Pelath
 Ward Cunningham

Eksterne henvisninger 

 Michigan Citys officielle webside (engelsk)

Referencer

Byer i Indiana
Poul Pedersen (præst)

Poul Pedersen (født 1550 i Roskilde, død i november 1616 sammesteds) var en dansk skolemand og præst.

Poul Pedersens far, magister Peder Poulsen (død 1572), var lektor og præst ved Roskilde Domkirke. Efter at være bleven student fra sin fødebys skole forsynedes Poul Pedersen af Roskilde Kapitel med midler til at rejse udenlands. Hjemkommen blev han hører ved Roskilde Skole, til hvis rektor han 1580 beskikkedes. I 1584 kaldedes han til lærer for Frederik II's næstældste søn, hertug Ulrik, hvem han senere fulgte på en længere udenlandsrejse. Imidlertid aflagdes han (1586) med et vikariat og siden (1587) med et kannikedømme i Roskilde. I 6 år var han hertugens lærer, derpå i nogle år residerende kannik i Roskilde, indtil han 1595 kaldedes til sognepræst ved domkirken, i hvilken stilling han forblev til sin død. Han nød megen anseelse i sin tid. Fuit ingenium altum, insigne, magnum, skriver Bertel Knudsen Aquilonius, der også har forfattet hans gravskrift i Roskilde Domkirke. I 1610 havde han ægtet Margrethe Schwendi, der overlevede ham i mange år og af en samtidig (Otto Sperling) omtales som "en klog Matrone med en Mands Forstand".

Kilder 

  

Skoleledere fra Danmark
Skolefolk fra Danmark
Præster fra Danmark
Danskere i 1500-tallet
Danskere i 1600-tallet
Personer fra Roskilde
Bæltespænde

Et bæltespænde er et spænde, der samler et bælte, og som oftest kan regulere bæltets omkreds, så den passer til livvidden. Bæltespænder kan være enkelt udførte eller meget dekorative og evt. lavet af ædelmetaller, så de fungerer som en art smykker, også blandt mænd. Til mange militæruniformer findes bælter med symboler eller tekster på bæltepladen. 

I tidligere tiders japanske dragter fandtes ikke lommer. I stedet kunne små æsker, inro, eller tasker, sagemono, fastgøres i bæltet, holdt oppe af en snor med en udskåret knap/figur (ofte af træ eller ben), en såkaldt netsuke. Disse er i dag samleobjekter. 

Bæltespænder fremstilles ud over af metal af mangfoldige andre materialer: plastik, horn, skildpadde, jade, ben eller træ. Bæltespænder kan være overtrukket med stof eller læder. Spænderne kan være dekoreret med emalje og smykkestene.  

Bæltespænder kan fungere på adskillige måder. Almindelig er spænder med en ramme og en eller flere pinde, der stikkes gennem huller i bæltet. Spænder kan også regulere bæltets længde med forskellige systemer af bøjler, slidser eller klemmer, som bæltet går rundt om. En krog bag på spændet griber fat i en bøjle på bæltets anden ende. Det er også muligt at lade en knop bag på spændet gribe ind i huller på bæltet. Endelig kan spændet udformes som to halvdele, der på forskellig måde kan låses sammen. 

Et bæltespænde kan være suppleret med rembeslag og remendebeslag i samme stil. 

Spænde
Smykker
Skildpadde (materiale)

Skildpadde er et materiale, der førhen benyttedes til især smykker og kunstgenstande. Det er de pressede og tilskårne hornplader fra skjoldet af havskildpadder, først og fremmest den ægte karetteskildpadde, men også skjoldet fra den uægte karette og suppeskildpadden fandt anvendelse. Da havskildpadderne er stærkt truede og beskyttede af Washingtonkonventionen, fremstilles der ikke længere legalt genstande af skildpadde.

Pladerne frigjordes fra de fangne og evt. dræbte dyr ved varmen fra et bål eller med kogende vand. Pladerne blev renset og igen opvarmet, så de blev plastiske, hvorpå de pressedes flade.

Pladerne kan udsaves eller sammenføjes ved under opvarmning at presses sammen med stort tryk. Af skildpadde fremstilledes bl.a. pudderdåser, snustobaksdåser, cigaretetuier, indlægninger i træ (f.eks. på smykkeskrin og møbler), plektre, kamme og armringe. Materialet er brunligt til orange med et flammet mønster.

Forskellige former for plastik erstatter materialet i dag.

Kilder 
 Ædelstene i farver – København 1972 / Ove Dragsted

Materialer
Maida (North Dakota)

Maida er et kommunefrit område i Cavalier County, North Dakota, USA.

Historie 
Maidas postkontor blev oprettet i september 1884.

Geografi 
Maidas ligger 476 m.o.h.

Byer i North Dakota
Maida

Maida har flere betydninger:

 Maida (mel)
 Maida (hund)

Steder 
 Maida (Calabrien), Calabrien, Italien
 Slaget af Maida
 Maida (North Dakota), North Dakota, USA

Personer 
 Adam Maida, katolsk kardinal
 Maida Coleman, amerikansk politiker
 Maida Heatter, chef
 Raine Maida, canadisk musiker
Michigan City (Mississippi)

Michigan City er et kommunefrit område i Benton County, Mississippi, USA.

Historie
Navnet "Michigan City" blev valgt, fordi de fleste af de oprindelige bosættere i området var fra delstaten Michigan.

Geografi
Mississippi Central Railroad går gennem Michigan City.

Bemærkelsesværdige steder
 Davis' Mills Battle Site

Byer i Mississippi
Michigan City (North Dakota)

Michigan City (lokalt også blot Michigan) er en by i Nelson County, North Dakota, USA. Befolkningen var 294 i 2010.

Historie 
Michigan City blev grundlagt i 1882 af Edwin A. Lamb, der kom fra Port Huron, Michigan.

Geografi 
Michigan City har et areal på 1.35 km².

Eksterne henvisninger 
 Michigan Citys officielle hjemmeside

Referencer 

Byer i North Dakota
Good-byes and Butterflies

Good-byes and Butterflies (dansk oversættelse: Farveller og Dagsommerfugle) er det andet album af det canadiske rockband Five Man Electrical Band. Albummet blev originalt udgivet i 1970.

Trackliste
 "Signs" - 4:05
 "Safe & Sound (With Jesus)" - 3:30
 "Dance of the Swamp Woman" - 3:51
 "(You and I) Butterfly" - 4:52
 "Hello Melinda Goodbye" - 3:15
 "Moonshine (Friend Of Mine)" - 2:10
 "Forever Together" - 2:35
 "Mama's Baby Child" - 3:32
 "The Man with the Horse and Wagon" (Emmerson) - 4:45
 "All Is Right (With The World)" - 3:45
 "Variations on a Theme of Lepidoptera" - 2:45

Album fra 1970
Five Man Electrical Band-album
Trettioåriga Kriget

Trettioåriga Kriget (svensk for Trediveårskrigen) er en svensk progressiv rock gruppe, som blev dannet i 1970.

Historie 

Medlemmerne Stefan Fredin, Olle Thörnvall (forfatter og oversætter), og Pocke Öhrström mødtes i gymnasiet og begyndte at spille musik sammen. Navnet hentyder til en historietime om Trediveårskrigen. Mats Lindberg kom med på keyboard i 1976 .

Der efter blev Johan Gullberg, Dag “Krok” Kronlund, og Dag Lundquist medlemmer af bandet, og de begyndte at spille og optræde i klubber fra december 1970 og indspille demoer. 

Öhrström og Gullberg forlod bandet, og Robert Zima tilsluttede sig gruppen i 1971 og Christer Åkerberg i 1972. Kronlund forlod gruppen, og de fik en pladekontrakt med CBS records i 1973. Thörnvall besluttede sig for at skrive tekster til gruppen, og de indspillede deres første album Trettioåriga Kriget, som blev udgivet i 1974. Det opfølgende album Krigssång blev udgivet i 1976, og kort efter tilsluttede Mats Lindberg sig gruppen. Der efter kom albummerne Hej på er i 1978 og Mot Alla Odds i 1979.

Der efter forlod Zima gruppen, den skiftede navn til "Kriget", og endnu et album blev udgivet i 1981 Kriget inden, at den opløstes.

Fredin og Thörnvall dannede der efter den kortlivede gruppe "Fredin Comp".

Genforeninger 

I 1992 og 1996 genforenedes gruppen i forbindelse med nogle shows. Lindberg deltog ikke i den første optræden i 1992, men var med ved den anden genforening i 1996. Der efter blev gruppen genforenet med både Lindberg og Zima i 2001 og indspillede Elden Av År i 2004, I Början och Sluten i 2007, og Efter Efter i 2011. Gruppen udgav også Glorious War, som indeholdte demoer fra 1970-1971 og som også blev udgivet i 2004. Deres nye album Seaside Air udkommer i 2016.

Bandmedlemmer 
 Stefan Fredin - bas (1970-1981, 1992, 1996, 2003-)
 Dag Lundquist - trommer (1970-1981, 1992, 1996, 2003-)
 Robert Zima - sang, guitar, keyboards (1971-1979, 1992, 2003-)
 Christer Åkerberg - guitar (1972-1981, 1992, 1996, 2003-)
 Mats Lindberg - keyboards, saxofon (1977-1981, 1996, 2003-)
 Olle Thörnvall - harmonika (1970-1972), tekstforfatter (1972-1981, 2003-)
 Johan Gullberg - trommer (1970-1971), cover design (1973-1981, 2004-)
 Dag “Krok” Kronlund - piano (1970-1972)
 Pocke Öhrström - guitar (1970-1971)

Noter 

 
Progressiv rock-grupper
Musikgrupper fra 1970
Fejlrapporteringssystem

Et fejlrapporteringssystem (engelsk: bug tracking system, sommetider (slang): bugtracker eller bug tracker) er en softwareapplikation, der lister softwarefejl i et softwareudviklingsprojekt. Sommetider, især i open source-projekter, tillader  fejlrapporteringssystemer slutbrugere at indsende fejlrapporter til databasen.

Komponenter
Nogle komponenter af et fejlrapporteringssystem er fakta om rapporterede fejl, såsom:

 Tiden, der en bug blev rapporteret
 En bugs sværhed
 Den fejlagtige applikations opførsel
 Detaljer om hvordan at reproducere bugen
 Identiteten af personen, der rapporterede bugen
 Nogle programmører, der må blive reparerende programmet

Eksempler
De mest populære fejlrapporteringssystemer er formentlig Bugzilla og Mantis Bug Tracker. SourceForge, der hovedsageligt er et kildekodeopbevaringssted, bliver  også brugt som et fejlrapporteringssystem. Mange virksomheder og organisationer, f.eks.  Debian, der opretter websider og applikationer, opretter også  et fejlrapporteringssystem specifikt til deres applikation eller webside.

Referencer

Software
Petjengskajafjorden

Petjengskajafjorden (, ) er en 17 km lang og 1-2 km bred fjord i Murmansk oblast i Rusland. Den ligger omkring 25 km fra grænsen til Norge. Inderst i fjorden udmunder Petjengafloden. Her ligger også byen Petjenga. På vestre bred, omtrent halvvejs inde fjorden, ligger Liinakhamari (), som var Finlands eneste isfrie havn i tiden 1920-1944, da Petjengaområdet var finsk territorium.

Bugter i Murmansk oblast
Petjenga

Petjenga (, ; ) er en elv i Murmansk oblast i Rusland. Den har sine kilder øst for Pasvikdalen og syd for Nikel. Den løber ud i Petsamofjorden ved byen Petjenga. 

Elven er stærkt forurenet af tungmetaller på grund af minedrift i afvandingsområdet.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Floder i Murmansk oblast
Petjenga (by)

Petjenga (; ; ; ; skoltesamisk: Peäccam) er en mindre bymæssig bebyggelse i Petjengskij rajon i Murmansk oblast i Rusland med  indbyggere. Bebyggelsen ligger ved udløbet af Petjengaelven i Petsamofjorden.

Historie 

Petjenga blev en del af Rusland i 1533. Befolkningen i området på den tid var skoltesamer. Ved freden i Tartu i 1920 blev Petjenga overdraget til Finland og blev derefter kaldt Petsamo. Området blev efter 2. verdenskrig en del af Sovjetunionen.

Bebyggelsen blev grundlagt i 1533 som Petjengskijklosteret af munken Trifon fra Novgorod, på stedet hvor elven Petjenga løber ud i Barentshavet, 135 km vest for nutidens Murmansk. Inspireret af eksemplet fra Solovki ønskede Trifon at omvende de lokale skoltesamer til kristendommen og at vise, hvordan troen kunne blomstre i de mest ugæstmilde land. I 1572 havde Petjengskijklosteret omkring 50 munke og 200 lægbrødre. Seks år efter St. Trifons død i 1583 blev træklosteret plyndret og brændt ned af svenskerne. Det siges, at 51 munke og 65 lægbrødre omkom under angrebet, som endte historien om Trifons kloster i Petjenga.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Petsjengskij rajons hjemmeside
 Skoltesamisk historie 

Byer i Murmansk oblast
Petjengskijklosteret

Petjengskijklosteret (, ; ) var i mange århundre verdens nordligste kloster. Det blev grundlagt i 1533, på stedet hvor elven Petjenga munder ud i Petsamofjorden, 135 km vest for nutidens Murmansk, af den hellige Trifon, en munk fra Novgorod. 

Inspireret af eksempelet fra Solovkij-klosteret ønsket Trifon at omvende de lokale skoltesamer til kristendommen og at vise hvordan, troen kunne blomstre selv i de mest ugæstmilde lande. Hans eksempel blev fulgt af mange andre russiske munke, og i 1572 var det omkring 50 munke og 200 lægbrødre ved Petjengskijklosteret.

Seks år efter St. Trifons død i 1583 blev klostreret, som var bygget i træ, plyndret og brændt ned af svenskerne. Angrebet kostedetil 51 munke og 65 lægbrødre livet, og det afsluttet historien om Trifons kloster i Petjenga. Det svenske hævntogt blev udført af en finsk bondehøvding, Pekka Antinpoika Vesainen, den 25. december 1589, og var en del af den nordiske 25-årskrig fra 1570 til 1595.

I 1591 beordrede zar Fjodor I, at klosteret skulle genopføres i nærheden af Kola, men det nye kloster brændte ned i 1619. Selv om det nye Petjengskijkloster senere blev flyttet til selve byen, så var det så tyndt befolket, at Den hellige synode i 1764 bestemte, at det skulle opløses. 

Som følge af, at den russiske kolonisering af Kolahalvøen skød fart i slutningen af 1800-tallet, blev Petjengskijklosteret genoprettet på sin oprindelige beliggenhed 1886. Før den russiske revolution bestod det af det øvre klosteret til minde om gravene for Trifon og de 116 martyrer fra angrebet i 1589, og det nye nedre kloster, med udsigt over Petjengafjorden. 

Det stauropegiske kloster fortsatte med at blomstre efter, at Petjenga blev en del af Finland i 1920. Ved slutningen af fortsættelseskrigen i 1944 blev Petsamo afstået til Sovjetunionen. Munkene blev evakuerede til klosteret Nye Valamo sydligere i Finland, hvor de beholdt deres autonomi til 1984, da den sidste af dem døde i en alder af 110. Selv om klosterbygningene blev ødelagt under krigen, besluttet den russisk-ortodokse kirke i 1997, at klosteret skulle genoprettes.

Eksterne henvisninger 

Nikolsky A.V. Монастыри. Энциклопедический словарь. Moscow Patriarchate Publishers, Moskva, 2000.

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Murmansk oblast
Ortodokse klostre
Klostre i Rusland
Hamsterfamilien

Studsmusene (Cricetidae) er en familie af gnavere. Det er den næststørste gnaverfamilie, og de knap 600 arter er udbredt i Amerika og Eurasien. Familien er opdelt i 5 underfamilier. I forhold til de ægte mus har studsmusene en mere kompakt legemsbygning, der giver dem et afstudset udseende.

Familien er også kaldt hamsterfamilien, hvor kun underfamilien Arvicolinae kaldes studsmus.

Udseende 
Hovedet er bredt, snuden ret kort, og ørerne er korte, ofte helt skjult i pelsen. Øjnene er små og benene forholdsvis korte. På forpoten findes fire tæer og på bagpoten fem tæer. Halen er forholdsvis kort og hos de fleste arter er den dækket af hår.

I tandsættet findes i alt fire fortænder, der er rodåbne, det vil sige at de er uden rod og kan vokse i hele dyrets levetid. Desuden findes 12 kindtænder fordelt med tre i hver kæbehalvdel. De er højkronede og stærkt foldede. Kindtænderne er rodåbne eller har korte, svage rødder.

Systematik

Underfamilier 
Studsmusene inddeles i fem underfamilier
 Arvicolinae (fx markmus, lemming og bisamrotte)
 Cricetinae (hamstere)
 Neotominae (nordamerikanske mus og rotter)
 Sigmodontinae (376 arter i Den Nye Verden, især Sydamerika)
 Tylomyinae (10 arter i Den Nye Verden)

Danske arter 
Alle danske arter af studsmus tilhører underfamilien Arvicolinae.
 Markmus (Microtus agrestis)
 Sydmarkmus (Microtus arvalis)
 Rødmus (Clethrionomys glareolus)
 Mosegris (Arvicola amphibius)
 Bisamrotte (Ondatra zibethicus)

Se også 
 Ægte mus
 Springmus
 Syvsovere
 Spidsmus

Henvisninger
Rumfordsuppe

Rumfordsuppe er en suppe opfundet af Benjamin Thompson, greve af Rumford omkring år 1800. Suppen er et af de tidligste forsøg på at fremstille en nærende fødevare på et videnskabeligt grundlag. Thompson var ansat som rådgiver for hertugen af Bayern, og hans suppe blev udleveret til de fattige, soldater og straffefanger.

Suppen er lavet på perlebyg, tørrede ærter, kartofler, grønsager, salt og øl, der langsomt koges op til en tyk konsistens.

Supper
Pave Sisinnius

Sisinnius (650 – 4. februar 708) var pave fra 15. januar til sin død i 708. Med kun 21 dage som pave er han den person, der har haft posten i femte kortest tid.

Han blev født i Syrien, og hans far hed Johannes (John). De meget beskedne donationer i hans korte tid som pave (42 pund uld og 310 pund sølv, en brøøkdel af private donationer til andre paver på denne tid) tyder på, at han ikke var fra aristokratiet.

Sisinnius blev valgt under det byzantinske pavedømme. Han efterfulgte Pave Johannes 7. efter tre måneders sede vacante. He was consecrated around 15 January 708.

Sisinnius var pave i kun 20 dage. Ifølge Catholic Encyclopedia, "selvom han var så plaget af gigt, at han ikke kunne made sig selv, siges han alligevel at have haft en stærk karakter, og har været i stand til at godt vare på byen". Blandt hans få handlinger som pave var en udnævnelse af en biskop fra Korsika. Han beordrede også at der skulle "brændes kalk for at restaurere dele" af bymuren omkring Rom. Reparationerne, der blev planlagt af Sisinnius blev fuldtført af Pave Gregor 2.

Sisinnius blev begravet i Basilica Sancti Petri, en kirke der stod, hvor Peterskirken senere blev opført. Han blev efterfulgt efter to måneder af Pave Konstantin 1.. Konstantin, der også var syrer, var sandsynligvis Sisinnius' bror.

Referencer 

Paver i middelalderen
Pave Konstantin 1.

Konstantin 1. (664 - 9. april 715) var pave fra 25. marts 708 til sin død i 715. Med undtagelse af modpave Konstantin, er han den eneste pave, der har taget navn navn der så åbenlyst er efter en østlig kejser. I sin tid som pave blev navn også brugt af kejsere og patriarker.

Han blev valgt som en af de sidste pave i det byzantinske pavedømme. En af hans vigtigste handlinger var, da han i 710/711 besøgte Konstantinopel, hvor han kompromitterede Justinian 2. i de Trullanske kanoner under det Quinisexte koncil. Konstantin var den sidste pave, der besøgte Konstantinopel indtil Pave Paul 6. gjorde det i 1967.

Han efterfulgte Pave Sisinnius, der med kun 21 dage som pave er bland de personer som har bestredet embedet i kortest tid, efter to måneders sede vacante.
Han var den sidste ikke-europæiske pave indtil Pave Frans blev valgt i 2013.

Referencer

Litteratur 
 

Paver i middelalderen
Sukkertoppen (Svalbard)

Sukkertoppen er et bjerg ved Longyearbyen på øgruppen Svalbard. Højden er 371 moh.

Bjerget er det højeste punkt tættest på Longyearbyen. Det er beliggende på østsiden af Longyeardalen, umiddelbart sydøst for byens centrum, og nordøst for Gruvefjellet. På bjerget findes resterne af den nedlagte kulmine Gruve 2b, som nu er fredet.

Den 19. december 2015 rullede en lavine ned af Sukkertoppen, og ødelagde ti huse i Nybyen. Én 42-årig mand blev dræbt på stedet, og flere personer såret ved ulykken. Dagen efter omkom et barn, som var blevet hårdt kvæstet af lavinen.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Bjerge på Svalbard