1. til 11. etape af Giro d'Italia 2009

1. til 11. etape af Giro d'Italia 2009 fandt sted mellem 9. og 20. maj. Løbet fortsatte 21. maj med 12. etape. Den første etape var, som den havde været det siden 2007, en holdtidskørsel – en etape, hvor hvert hold kører sammen mod uret. Som de fleste Grand Tours har det for vane, startede løbet med en række flade etaper, der lå til sprinterne. På disse etaper konkurrerede blandt andre Alessandro Petacchi og Mark Cavendish om etapesejrene. Petacchi tog to etapesejre, mens Cavendish tog tre individuelle etapesejre samt var med i sejren på første etapes holdtidskørsel.

Tre kuperede etaper lå i slutningen af løbets første uge samt starten af dets anden uge. Disse etaper førte Giroen gennem Østrig og Schweiz, før den igen vendte tilbage til Italien. Hver af disse etaper tog mere end fem timer at køre – ifølge rytterne var den regn, der faldt hver dag, kombineret med de besværligheder, de forskellige op- og nedkørsler udgjorde, forhold, der gjorde etaperne usikre. Denne holdning blev potentielt gyldiggjort af de livstruende skader, Pedro Horrillo pådrog sig på ottende etape, da han styrtede på en nedkørsel. Den niende etape skulle have været et storslået criterium som fejring af Giroens 100-års-jubilæum, men endte i en kollektiv protest fra rytterne over sikkerhedsforholdene på etapen og de, der kom før den. Protesten betød, at etapen blev neutraliseret, og alle ryttere fik noteret samme tid som etapevinderen, uanset hvornår de sluttede.

Tiende etape var dette års Giros længste og mest bjergrige. Den blev, sammen med en etape senere i løbet, kaldt løbets kongeetape, den sværeste etape. Danilo Di Luca vandt etapen og udbyggede dermed sin føring før løbets anden halvdel.

1. etape 

9. maj 2009 – Lido, 20,5 kilometer (holdtidskørsel)

Giro d'Italia 2009 begyndte, som Giroen havde gjort det siden 2007, med en holdtidskørsel (TTT). Den 20,5 kilometer lange helt flade rute i Venedig afgjorde, hvem der skulle blive den første til at bære den lyserøde førertrøje.

 var første hold på ruten, og de skulle også vise sig at vinde etapen. De sluttede alle sammen sammen, hvilket er ret usædvanligt – især for det vindende hold: kun , der kørte næsten et minut langsommere, kørte over mållinjen samlet. , der havde som erklæret mål at gentage deres TTT-sejr fra Giro d'Italia 2008, sluttede officielt kun seks sekunder efter , men kun med fem ryttere samlet, hvilket er minimum (den femte rytter, der krydser mållinjen, angiver holdets tid). Som den første rytter fra , der krydsede mållinjen, blev Mark Cavendish tildelt den første lyserøde trøje som førende i klassementet, ligsom han også blev givet den hvide trøje som førende i ungdomskonkurrencen.

{|
|1. etapes resultat

||
|Samlet stilling efter 1. etape

|}

 2. etape 10. maj 2009 – Jesolo til Trieste, 156 kilometerDenne etape var meget flad. Ruten indeholdt kun én kategoriseret stigning i lav højde nær etapens afslutning. Stigningen gav de første point i bjergkonkurrencen, og dermed blev den første grønne trøje uddelt til vinderen. Rytterne tog tre omgange på en 11 kilometer lang rundstrækning i Trieste, og pointene for stigningen blev uddelt på anden omgang over bjerget i Montebello.

Leonardo Scarselli sad foran feltet det meste af dagen efter et udbrud tidligt om morgenen. Feltet indhentede ham dog med 31 kilometer tilbage. David García vandt stigningen i Trieste, hvilket gjorde ham til den første vinder af en grøn trøje i årets løb, mens Alessandro Petacchi vandt en snæver sejr over Mark Cavendish i den afsluttende massespurt.

Et styrt på sidste omgang over Montebello-bjerget betød, at feltet blev splittet, og at kun 51 ryttere kunne konkurrere om etapesejren. Resten af feltet sluttede 13 sekunder efter de førende, og da styrtet fandt sted mere end tre kilometer fra målstregen, talte den tabte tid i den samlede stilling. Blandt dem, der tabte tid, kan nævnes forhåndsfavoritterne Levi Leipheimer og Ivan Basso.

 4. etape 12. maj 2009 – Padova til San Martino di Castrozza, 162 kilometerDette var Giroens første bjergetape. Ruten indeholdt en høj stigning efter 123 km, og en bjergafslutning ved San Martino di Castrozza.

En gruppe på seks ryttere slap væk efter bare 5 km. Denne gruppe bestod af Serafin Martinez, Francesco Bellotti, Davide Viganò, Ian Stannard, Francesco De Bonis og Jens Voigt. De opnåede et forspring på 6 minutter og 30 sekunder, og med et tempo på 45 km/t på etapens første tre timer var det sandsynligt, at en af gruppens medlemmer skulle blive etapens vinder. Den høje hastighed betød, at flere ryttere måtte slippe, da gruppen nåede dagens sidste stigning, og kun Voigt og Bellotti var tilbage, da opstigningen begyndte. To kilometer oppe på stigningen angreb Voigt igen, idet han prøvede at køre alene i mål de sidste 8 kilometer.

Favoritterne til det samlede klassement og de bedste bjergryttere udgjorde en forfølgergruppe, der indhentede Voigt med 3 kilometer tilbage. Angreb fra den columbianske rytter Mauricio Soler havde betydet, at gruppen kunne indhente de sidste rester af udbruddet. Han angreb igen med 2 kilometer tilbage, fik hurtigt et hul til sine konkurrenter og så ud til at kunne tage etapesejren. Vinderen af Giro d'Italia 2007, Danilo Di Luca, timede sin spurt til målstregen perfekt. Han overhalede Soler og tog etapesejren. Seksten ryttere sluttede med samme tid som Di Luca, ti var seks sekunder efter, og yderligere 26 var under et minut efter hans vindertid. Thomas Lövkvist, der sluttede i samme gruppe som Di Luca, fik et lille forspring i den samlede stilling efter etapen. Di Luca blev dog senere testet positiv for EPO og blev frataget sin sejr. Etapesejren blev senere givet til nummer to på etapen, Stefano Garzelli.

 6. etape 14. maj 2009 – Brixen til Mayrhofen (Østrig), 248 kilometerDenne etape var en af de længste i denne udgave af Giroen. Den første halvdel af etapen var bakket uden kategoriserede stigninger. Den anden halvdel indeholdt to korte stigninger med en flad 22 kilometer lang dal imellem sig. Efter at være kommet ned fra den anden stigning, Gelospass, havde rytterne 11 kilometer til målet i Østrig.

Dagens udbrud bestod af fem ryttere, der stak af sted efter 55 kilometer i sadlen. Deres største forspring var på lige under otte minutter. Med omkring 60 kilometer til mål kørte Michele Scarponi og Vasil Kiryienka på dagens anden stigning fra deres tre følgesvende i udbruddet. Scarponi kørte derpå fra Kiryienka 50 kilometer senere og kørte alene i mål. Gruppen med den lyserøde trøje opslugte de resterende ryttere fra det tidlige udbrud og sluttede et halvt minut efter Scarponi, mens seks ryttere fra gruppen tog fire sekunder på løbets førende rytter, Danilo Di Luca, på målstregen. Lance Armstrong tabte endnu mere tid, idet han sluttede 43 sekunder efter etapens nummer to, Edvald Boasson Hagen.

 8. etape 16. maj 2009 – Morbegno til Bergamo, 209 kilometerDer var to kategoriserede stigninger på denne rute, blandt andet en høj og stejl en ved Culmine de San Pietro efter 64 kilometer. Længden af den flade strækning efter nedstigningen gjorde dog, at etapens afslutning ikke kunne forudses.

Mellem 30- og 40-kilometermærket opstod et timandsudbrud langsomt. Deres største forspring var på lige over fire minutter, da de nærmede sig dagens anden stigning, Colle del Gallo. En gruppe klassementfavoritter og hjælperyttere kom først over denne stigning, men den førende rytter Danilo Di Luca var ikke blandt dem til at starte med, idet han lå omkring et minut efter. Da gruppen tilsyneladende ikke kunne arbejde sammen, kunne Di Luca indhente dem. Kanstantsin Siutsou stod for dagens afgørende angreb, da han slap af sted med omkring 15 kilometer til mål, og selvom han ikke nåede over et halvt minuts forspring, var han i stand til at tage etapesejren.

Etapen bød også på et dramatisk og livstruende styrt for Pedro Horrillo på Culmine di San Pietro. Hans cykel skred på en bunke våde blade på nedstigningen, og han mistede kontrollen over sin cykel. Han gled ind i et autoværn og tumlede ned af bjergsiden. Horrillo faldt 60 meter og fik brud på sine lårbensknogler, knæskaller, brysthvivler og halebenet, ligesom han fik punkteret en lunge og fik en indre blødning. Han blev fløjet fra bjerget og ført til et nærliggende hospital i en ambulance. Horrillo vågnede i ambulancen, men blev lagt i kunstigt koma for at hjælpe hans bedring. Han blev taget ud af koma den næste dag, og scanninger viste, at hans hjerne ikke havde taget skade. Feltets protest på næste dags 9. etape skulle til dels ses som en reaktion på Horrillos slemme skader.

Efter fem uger på hospitalet både i Italien og sit hjemland, Spanien, kom Horrillo sig over skaderne.

 11. etape 20. maj 2009 – Torino til Arenzano, 214 kilometer'''

Passo del Turchino, kendt for hvert år at blive brugt i klassikeren Milan-Sanremo, blev besøgt 19 kilometer fra etapens afslutning. Stigningen er ikke svær nok til at skille rytterne ud, så analyser før etapen pegede på, at etapen enten ville blive vundet af en sprinter eller af en rytter langt nede i klassementet i et udbrud.

Astana-rytteren Chris Horner stillede ikke op til start på grund af en benskade fra et styrt på 10. etape, hvilket efterlod Levi Leipheimer og Lance Armstrong uden deres trofaste hjælperytter.

Et udbrud indeholdende Gustavo César, Cameron Meyer, Dmytro Grabovskyy og Alessandro Donati slap af sted efter 65 kilometer. Kort efter styrtede Levi Leipheimer, men han kom ikke til skade. Udbruddet blev indhentet, og Vladimir Isaichev kørte af sted i et soloudbrud. Astana førte feltet op af Turchino, dagens enlige stigning, og Armstrong førte ned af nedstigningen. Di Luca holdt sig noget overraskende ved Armstrongs baghjul. Et par ryttere forsøgte at slippe af sted og tage etapesejren på vej ind i Arenzano, men sprinterholdene arbejdede for at holde feltet samlet, og Mark Cavendish tog endnu en sejr i en massespurt foran Tyler Farrar og Alessandro Petacchi.

Efter denne etape, dagen før Cinque Terre-enkeltstarten, afgav Danilo Di Luca den første af sine to positive tests for CERA. Resultaterne blev dog først offentliggjort efter Giroen.

Henvisninger 

Giro d'Italia