kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Circuit Paul Ricard

Circuit Paul Ricard er et fransk motorsportsanlæg beliggende i Le Castellet, tæt ved Marseille i Provence-Alpes-Côte d'Azur. Fra 1971 til 1990 blev Frankrigs Grand Prix i Formel 1-serien i alt kørt 14 gange på banen. I dag anvendes den som en avanceret testbane, for blandt andet Formel 1-teams.

Historie 
Byggeriet af banen blev finansieret af Paul Ricard, ejer af Ricard, det senere Pernod Ricard. Første spadestik blev taget i juni 1969, ved siden af Ricards private flyveplads Aéroport du Castelle. 19. april 1970 blev den 5,81 km lange bane indviet, da et løb med 2-liters sportsvogne blev afviklet i Le Castellet. Senere på året blev der også kørt flere motorcykelløb.

I 1971 gæstede Formel 1-serien første gang banen, med skotten Jackie Stewart som en senere vinder. Sidste F1-løb blev kørt i 1990, inden Frankrigs Grand Prix blev flyttet til Magny-Cours i 1991. Siden er der blevet kørt andre mindre løbsserier på banen.

Banens ejer Paul Ricard døde i november 1997, og i maj 1999 solgte arvingerne banen for 11 millioner US-dollar, til den franske virksomhed Excelis SA, som er en del af Formel 1-chefen Bernie Ecclestones koncern Family Trust APM.

Efter købet blev der investeret et stort beløb i banen; herunder nogle vidtrækkende ændringer, så banen blev en avanceret testbane. I den forbindelse blev der indgået en aftale med Toyotas nydannede Formel 1-team, som omfattede opførelsen af eget testcenter på banens område. Fra oktober 2001 brugte Toyota de nye systemer, og fra februar 2002 blev banen også brugt af andre hold. Især i løbet af vinterpausen er Poul Ricard en populær testbane for Formel 1 team, og deltagerne i 24-timers løbet på Le Mans. Banen har blandt andet et avanceret vandingsanlæg, der gør det muligt for Formel 1's dækleverandører at bruge den til test af regnvejsdæk.

Vindere af Formel 1 i Le Castellet

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Circuit Paul Ricards officielle hjemmeside

Formel 1-baner
Motorsportsanlæg i Frankrig
Etableret i 1970
Sport i Provence-Alpes-Côte d'Azur
École supérieure d'électricité

École Supérieure d'Electricité (Supelec) er et fransk ingeniør-institut tilknyttet Conférence des grandes écoles.

Internationalt samarbejde 
Supelec-samarbejdsuniversiteter:

 Top Industrial Managers for Europe (TIME): Danmarks Tekniske Universitet (DTU), Supelec.

Noter 

Uddannelsesinstitutioner i Frankrig
Tekniske universiteter
Carmen Jordá

Carmen Jordá Buades (født 28. maj 1988 i Alcoy) er en spansk racerkører. I 2016-sæsonen er hun ansat som udviklingskører for Formel 1-teamet Renault F1.

Historie 
Jordá blev født i 1988 i byen Alcoy, beliggende i den autonome region Valencia, i det østlige Spanien.

Hun debuterede i 2012 i GP3-serien. Her kørte hun 44 løb over tre sæsoner, uden at få ét eneste point, med en samlet 28. plads som bedste placering.

Den 6. februar 2015 blev hun ansat som udviklingskører hos Formel 1-teamet Lotus F1. Da Renault F1 fra 2016-sæsonen overtog Lotus-teamet, valgte de at beholde Carmen Jordá som udviklingskører, ligesom hun skulle deltage i en mindre løbsserie i en Renault-bil.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Carmen Jordás officielle hjemmeside  
 

Motorsportsfolk fra Spanien
Valencia (region)
Aumühle

Aumühle er en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Hohe Elbgeest under Kreis Herzogtum Lauenburg i delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
I kommunen ligger ud over Aumühle landsbyerne Aumühle, Billenkamp og Friedrichsruh. Den ligger omkring 20 kilometer øst for Hamburg i Sachsenwald, der er det største skovområde i Slesvig-Holsten, og er rekreationsområde for Metropolregion Hamburg.

I Friedrichsruh, hvor Otto von Bismarck levede fra 1871 til hans død i 1898 er der nu et Bismarck-Museum med skrifter, porcelæn, gaver og beretninger om Bismarck og hans epoke. I nærheden af Museet ligger hans mausoleum.

Tysklands sidste rigspræsident og sidste storadmiral Karl Dönitz boede siden 1956 i Aumühle, og døde der i december 1980. Han er begravet på byens Waldfriedhof.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens side på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Herzogtum Lauenburg
Jolyon Palmer

Jolyon Carlyle Palmer (født 20. januar 1991 i Horsham) er en engelsk racerkører. I 2016-sæsonen fik han debut i Formel 1, da han sammen med Kevin Magnussen skulle repræsentere Renault F1.

Han er søn af den tidligere Formel 1-kører Jonathan Palmer.

Historie 
Palmer blev født i 1991 i byen Horsham, beliggende i West Sussex, 50 km syd for London.

I 2014 vandt han GP2-serien, som den første brite siden Lewis Hamilton i 2006. 20. januar 2015 blev han ansat test-og reservekører for Lotus i Formel 1. Da teamet inden starten af 2016-sæsonen blev købt af Renault F1, fik Palmer det ene af teamets to faste sæder, da han afløste Romain Grosjean.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Jolyon Palmers officielle hjemmeside 
 

Formel 1-kørere fra Storbritannien
West Sussex
Stereo

Stereo (oprindelig fra oldgræsk στερεός, "fast", "solid") er en ofte anvendt betegnelse for stereofonisk lyd (lyd fra to, eller flere, uafhængige lydkilder). 

Stereo kan også henvise til:

Musik 
 Et stereoanlæg 
 The Stereo, et amerikansk band
 Stereos, et canadisk pop rock band
 The Stereos, en doo wop gruppe
 Stereo (Vallejo album), 2002
 Stereo (Christie Front Drive album), 1997
 Stereo (Paul Westerberg album)
 "Stereo" (Pavement sang), 1997
 "Stereo" (The Watchmen sang), 1998
 "Stereo" (John Legend sang), 2007
 "Stereo" (Unklejam sang), en sang fra 2007 med Unklejam

Andre betydninger 
Stereokamera, et kamera til optagelse af stereoskopbilleder
 Stereoskopbillede, et par af billeder, der ved observation kan give 3D-effekt 
 STEREO, et par rumobservatorier til observation af Solen, drevet af NASA
 Stereo (film fra 1969), en film fra 1969 film af David Cronenberg
 Stereo (film fra 2001) – dansk kortfilm fra 2001 instrueret af May el-Toukhy
 Stereo (film fra 2014), en tysk film fra 2014
Opioid-receptor

Opioid-receptorer er en gruppe G-protein-koblede receptorer med opioider som ligander.
De endogene opioider er opioid-peptiderne: dynophiner, enkephaliner, endorphiner, endomorphiner og 
nociceptiner med flere. Blandt andre opioider er opiater som morphin, codein, oxycodon, hydrocodon og hydromorphon og syntetiske opiater som metadon og pethidin.

Opioid-receptorerene er ~40% identiske med somatostatinreceptorerne og findes både i centralnervesystemet, det perifere nervesystem og i mave-tarm-kanalen.

Opioid-receptorfamilien 
Opioid-receptorerne har overlappende specificitet og forskellig affinitet til ligander, agonister og antagonister.

 Delta-opoid-receptor eller Δ-opioid receptor (alternative betegnelser er δ, DOR,OP1) - den primære ligand er enkephalinerne
 Kappa-opioid-receptor (alternative betegnelser er  κ, KOR, OP2) – den primære ligand er dynorphinerne
 My-opioid-receptor (alternative betegnelser er μ, MOR, OP3) – flere undertyper med varierende affiniter
 Nociceptin receptor (alternative betegnelser er NOP, OP4) - den primære ligand er nociceptinerne

Biokemi
Østerås Station

Østerås Station (Østerås stasjon) er en metrostation, der er endestation for Røabanen på T-banen i Oslo. Station blev åbnet 16. november 1972.

Eksterne henvisninger 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1972
Lijordet Station

Lijordet Station (Lijordet stasjon) er en metrostation på Røabanen på T-banen i Oslo. Stationen åbnede 3. december 1951 og fungerede som banens endestation indtil 1972, hvor den blev forlænget til Østerås.

Stationen skulle egentlig havde heddet Øvrevoll, men da stien til Øvrevoll Galoppbane endnu ikke var bygget, valgte man i stedet at kalde den for Sørbråten efter et husmandssted i nærheden. Det ville NSB imidlertid ikke godkende, da der allerede fandtes en jernbanestation med det navn. Som en midlertidig løsning opfandt man derfor simpelthen navnet Lijordet. Til trods for det fiktive navn, blev det aldrig erstattet af det planlagte Øvrevoll, og stationen hedder således stadig Lijordet.

Stationen blev ombygget til metrostandard og genåbnet 18. maj 1995.

Eksterne henvisninger

Noter 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1951
Eiksmarka Station

Eiksmarka Station (Eiksmarka stasjon) er en metrostation på Røabanen på T-banen i Oslo. Stationen blev åbnet 3. december 1951, mens banen var en forstadsbane. Efter ombygning til metrostandard genåbnede den i sin nuværende form 18. maj 1995.

Eksterne henvisninger 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1951
Ekraveien Station

Ekraveien Station (Ekraveien stasjon) er en metrostation på Røabanen på T-banen i Oslo. Stationen blev åbnet 22. december 1948. Midt i 1990’erne blev den ombygget til metrostandard og genåbnet 18. maj 1995. 

På dette sted slynger banen sig gennem landskabet, så de to perroner på hver side af sporene ligger i kurver. Perronerne ligger forskudt i forhold til hinanden, idet de begge støder op til en viadukt under banen. Stationen er en af de mindste på Røabanen.

Eksterne henvisninger

Noter 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1948
Røa Station

Røa Station (Røa stasjon) er en metrostation på Røabanen på T-banen i Oslo. Stationen er knudepunkt for buslinjerne 32, 41 og 47, der fungerer som fødelinjer for T-banen.

Stationen blev åbnet 24. januar 1935 som endestation for banen og lå da på østsiden af Vækerøveien. Da banen blev forlænget videre i 1948, blev stationen flyttet til vestsiden, men den blev flyttet tilbage til østsiden i forbindelse med ombygningen af banen til metrostandard i 1995.

Eksterne henvisninger 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1935
Hovseter Station

Hovseter Station (Hovseter stasjon) er en metrostation på Røabanen på T-banen i Oslo. Stationen ligger i nærheden af Persbråten videregående skole, Huseby barneskole og Huseby leir. Stationen blev åbnet 24. januar 1935. I midten af 1990’erne blev den ombygget til metrostandard og genåbnet 18. maj 1995.

Eksterne henvisninger 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1935
Holmen Station

Holmen Station (Holmen stasjon) er en metrostation på Røabanen på T-banen i Oslo. Stationen ligger 600 meter fra Persbråten videregående skole. Stationen blev åbnet 24. januar 1935. I midten af 1990’erne blev den ombygget til metrostandard og genåbnet 18. maj 1995.

Eksterne henvisninger 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1935
Makrellbekken Station

Makrellbekken Station ( Makrellbekken stasjon) er en metrostation på Røabanen på T-banen i Oslo. Stationen, der blev åbnet 24. januar 1935, ligger i kvarteret Makrellbekken. I 1995 blev stationen ombygget til metrostandard, og samtidig blev en stærkt trafikeret overskæring erstattet af en bro.

Eksterne henvisninger 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1935
Julius Thomsens Plads

Julius Thomsens Plads er en plads på Frederiksberg i København, der ligger mellem Rosenørns Allé og Sankt Markus Allé. Pladsen er opkaldt efter den danske kemiker Julius Thomsen (1826-1909).

Den vestlige side af pladsen er optaget af udstillingshallen Forum København. På den østlige side ligger Købmandsskolen (nr. 6-10), der blev opført i 1927 efter tegninger af Jesper Tvede. Det huser nu Niels Brocks Handelsgymnasiet. Ved den sydlige ende af pladsen ligger Sankt Markus Kirke som et point de vue.

Eksterne henvisninger 

Torve og pladser i København
Gader på Frederiksberg
Rosenørns Allé

Rosenørns Allé er en gade, der ligger på grænsen mellem Nørrebro og Frederiksberg i København. Gaden udgår fra et trebenet kryds med Gyldenløvesgade og Åboulevard ved Søerne. Efter et knæk krydser passerer den mellem Radiohuset og Forum København, hvorefter den fortsætter lige ud til krydset med Bülowsvej. Herfra fortsætter gadeforløbet videre lige ud som Rolighedsvej og senere Godthåbsvej på vej mod Brønshøj.

Indtil DR flyttede fra Radiohuset til DR Byen i 2009, blev Rosenørns Allé ofte brugt som metonym for deres afdeling for radioudsendelser.

Historie 

Rosenørns Allé er anlagt på jord, der tidligere tilhørte Ladegården, der blev opført af Christian 4. i 1620'erne som en gård for Københavns Slot.

Da Københavns anden banegård blev placeret ved Axeltorv i 1863-1864, blev jernbanen lagt, så den krydsede Søerne på en dæmning ved Gyldenløvesgade og derefter fulgte hvad der nu er Rosenørns Allé til nuværende Julius Thomsens Plads, hvor den delte sig i Vestbanen og Nordbanen.

Den vestlige del af gaden blev etableret omkring 1905 på privat initiativ af Aktieselskabet Futurum fra H.C. Ørsteds Vej og ca. 125 meter mod øst. Den blev forlænget til Gyldenløvesgade af Københavns Kommune i 1927-1928, efter at jernbanerne var blevet omlagt. Samtidig fik den sit nuværende navn efter politikeren Ernst Emil Rosenørn (1810-1894). I mellemtiden var Ladegårdens gamle hovedbygning blevet revet ned i 1924. Ved den lejlighed blev det trekantede område mellem Rosenørns Allé, Åboulevard og den nye Julius Thomsens Gade overført fra Frederiksberg til Københavns Kommune.

Bygninger og beboere 

Etageejendommen Trekanten på det afrundede hjørne af Rosenørns Allé og Åboulevard blev tegnet af Kay Fisker i samarbejde med C.F. Møller.

Forsikringsselskabet Trygs tidligere hovedkvarter i nr. 1 er fra 1927 og blev tegnet af Arthur Wittmaack. Arbejdernes Foreningsbygning i nr. 12-14 er fra 1924. Den var tidligere hovedkvarter for LO og huser nu den danske afdeling af Red barnet. Kvindeligt Arbejderforbund har også en bygning i gaden. Den blev opført i 1940 efter tegninger af Edvard Heiberg, der også stod for deres bygning på Godthåbsvej.

Bygningen på hjørnet af Rosenørns Allé (nr. 70) og Bülowsvej (nr. 40) er fra 1906 og blev tegnet af Axel Preisler i samarbejde med Povl Baumann.

Noter

Eksterne henvisninger 

Gader på Frederiksberg
Gader på Nørrebro
Havmandens kys

Havmandens kys er det tredje studiealbum fra den danske middelaldergruppe Virelai. Det blev udgivet i 2006 og det består primært af traditionelle folkemelodier arrangeret af gruppen, samt en enkelt sang af skrevet af Søren Hammerlund.

Blandt sangene er en dansk udgave af den franske folkemelodi "J'ai vu le loup" fra omkring 1350, der på dansk har title "Ulv, ræv, hare".

Martin Seeberg blev nomineret til prisen som "Årets danske instrumentalist" ved Danish Music Awards Folk i 2007 for sin musik på albummet samt for sit bidrag til albummet Grum af gruppen Instinkt.

Spor 
 "Skåledans" (Søren Hammerlund)
 "El sueno de la hija" (trad. Sefardí)
 "Fem får fire geder" (trad. Danmark)
 "Rosenborghave" (trad. Danmark)
 "Fransk dans" (trad. Middelalder)
 "Ulv, ræv, hare" (trad. Frankrig)
 "Bonden & kragen" (trad. Danmark)
 "Den gode branle" (trad. Frankrig)
 "Bretonske" (trad. Bretagne)
 "Sillibrand" (trad. Nordisk)
 "Poste" (trad. Middelalder)
 "Skipper & Jomfru" (trad. Danmark)

Personel 
 Anna Katrin Egilstrød - Vokal, trommer, davul, percussion
 Juan Pino - Darbuka, trommer, santoor, percussion
 Martin Seeberg - Bratsch, fløjte, skalmeje, jødeharpe
 Søren Hammerlund - Mandola, drejelire, lut

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Virelai – Havmandens Kys på Discogs

Virelai-album
Album fra 2006
Börnsen

Börnsen er en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Hohe Elbgeest under Kreis Herzogtum Lauenburg. Kreis Herzogtum Lauenburg ligger i delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Kommunen ligger ved Hamburgs østgrænse. Mod nordvest ligger bydelen Neubörnsen, og her deler Börnsen det rekreative område Lohe med nabokommunerne Wentorf og Wohltorf.
Mod nord ligger Sachsenwald, det største sammenhængende skovområde i Slesvig-Holsten.
Mod øst ligger Naturschutzgebiet Dalbekschlucht der er delt mellem Börnsen og nabokommunen Escheburg.
Mod syd krydser motorvejen A25 kommunen, som her strækker sig ind i Elbens urstrømsdal.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens side på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Herzogtum Lauenburg
Moritz af Hessen-Kassel

Moritz (25. maj 1572 – 15. marts 1632), også kaldet Moritz den Lærde (), var den anden landgreve af Hessen-Kassel fra 1592 til sin abdikation i 1627. Han var søn af Landgreve Vilhelm den Vise af Hessen-Kassel og Sabine af Württemberg.

Landgrever af Hessen-Kassel
Personer fra Kassel
Dassendorf

Dassendorf er en kommune og administrationsby i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Hohe Elbgeest under Kreis Herzogtum Lauenburg. Kreis Herzogtum Lauenburg ligger i delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Dassendorf ligger øst for Hamburg og syd for Sachsenwald ved krydset mellem hovedvejene B207 og B404.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens websted .
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014  (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Herzogtum Lauenburg
Kanonport

En kanonport er en åbning i skibssiden på et krigsskib, hvorigennem mundingen på en kanon kan føres frem, inden der skydes. Kanonporte fandtes på de træskibe, der førte kanoner, herunder krigsskibene. Kanonporten kan, undtagen evt. på øverste batteridæk, lukkes med en eller to klapper, der kan hales op med reb eller kæder. Derved undgår man, at havvand i hårdt vejr skyller ind over dækket. 

Kanonporte gjorde det muligt for et sejlskib at føre kraftigere og tungere kanoner i forhold til skibe, der kun havde kanoner monteret i gafler på rælingen eller på for- og agterkastellet, idet kanonerne kan anbringes lavere og dermed påvirker skibets stabilitet i mindre grad. 

Ved kraftig sidevind, hvor skibet krænger meget, kunne kanonportene på det nederste batteridæk i læ side ikke altid benyttes uden fare for, at dækket blev oversvømmet, og skibet forliste.

Nogle sejlskibe havde falske kanonporte, der blot var malet på, for om muligt at holde sørøvere på afstand.

Skibsterminologi
Batteridæk

Et batteridæk er betegnelsen på det eller de dæk på et sejlskib, hvor der er anbragt kanoner. Kanonerne kan føres ud gennem åbninger i skibssiden kaldet kanonporte. I tilfælde af, at der var flere batteridæk, hvilket kun fandtes på linjeskibene, var kanonerne med de største kalibre anbragt på nederste dæk for ikke at påvirke skibets stabilitet for meget. Linjeskibe havde to eller tre batteridæk. Desuden kunne der være anbragt kanoner på bakken, lige som der kunne være anbragt mindre kanoner som svingbasser på rælingen og i mærsene. Batteridækkene fungerede også som beboelse for skibsbesætningen, idet hængekøjer var ophængt mellem kanonerne, lige som borde og bænke var opstillet der. 

Selv om der kunne være kanoner på det øverste dæk, blev det på mindre skibe med kun ét batteridæk, ikke omtalt som batteridækket.

Skibsterminologi
Bispehue

En bispehue, også kaldet en mitra, en liturgisk hovedbeklædning, der fungerer som et værdighedstegn og symbol for biskoppen i mange af de kristne kirker. Det er en høj, spids hue af stivet stof, delt i to ved en tværgående kløft. På bagsiden er fæstnet to bånd (), der hænger ned over nakken på bæreren. Bispehuen er traditionelt hvid, men også gyldne huer eller huer med guldbesætning findes. En rød bispehue kan anvendes på bestemte dage. Bispehuen er et symbol på de flammer, der under den første kristne pinse viste sig over apostlenes hoveder. Den er dermed et tegn på biskoppernes apostoliske opgave at rådgive og støtte kirken.

Ud over biskopper og ærkebiskopper har nogle abbeder ret til at bære en bispehue. Paven (som er biskop af Rom) har, siden den pavelige krone blev anbragt på museum af Pave Paul 6., også båret en mitra.

Biskoppernes heraldiske våben præger ofte mitraer, på samme måde som adeliges eller kongeliges præges af kroner.

Eksterne henvisninger 

Kristne værdighedstegn
Huer
Religiøs beklædning
Bispestav

En bispestav er et magt- og værdighedstegn for biskoppen i de kristne kirker. Den har typisk form som en krumstav, men også stave med andre udformninger, f.eks. et krucifiks (anvendes af paven) eller med hoved formet som et T (i den ortodokse kirke), findes. 

Bispestaven anvendes især inden for den katolske kirke, men også nogle protestantiske kirker benytter den. Staven er en symbolsk hyrdestav, og fremstiller biskoppens rolle som den øverste hyrde i sit stift. En præst, en pastor, er også en hyrde (ordet betyder hyrde på latin), men bærer ingen stav. Staven afsluttes i en krumning eller en spiral, der kan forestille en planteranke eller en slange. Denne krumning er ofte lavet som udskåret arbejde i elfenben, men også metaller benyttes.

Stavens historiske rødder er ukendte. Det er blevet foreslået, at den kan være en augurstav eller en vandrestav snarere end en hyrdestav.

Kristendom
Relikviegemme

Et relikviegemme, relikvieskrin eller relikvarium er en beholder, ofte ganske kunstfærdig og kostbar, til opbevaring af relikvier. 

Relikviegemmer - ud over de blyæsker, der kunne anbringes i et alter - kan have form som små skrin eller modeller af bygninger, helgenskrin. Andre kan have form som en underarm med en hånd, hvis de indeholder en armknogle. Nyere helgenskrin kan have små vinduer af glas, så de troende kan betragte relikviet.

Frøslevskrinet 
På Nationalmuseet opbevares Frøslevskrinet fra 1100-1150, fundet i Frøslev Mose i 1872 af Hans Jørgensen, som var ude og grave tørv i mosen, som den gang var en del af det tyske kejserrige. Samme år blev skrinet smuglet over grænsen ved Kongeåen og overdraget til Oldnordisk Museum i København, hvorefter Hans Jørgensen fik ti rigsdaler og nogle bøger om arkæologi, to af Conrad Engelhardt om de slesvigske mosefund og to af Worsaae, Om Slesvigs eller Sønderjyllands Oldtidsminder og om De Nordiske Oldsager paa Oldnordisk Museum i Kjøbenhavn. Findestedet i mosen er i dag markeret med en ege-obelisk. Frøslevskrinet er sandsynligvis fremstillet af Benediktinerordenen på egnen ved Hildesheim. Benediktinerordenen havde befæstet sig i Norden omkring 1050. Skrinet er 19 cm langt, 14 cm bredt og 8 cm højt, og prydet med fem kobberplader belagt med stærkt farvet emalje med rester af forgyldning. Den indre æske af træ er gået til. Der er et aftageligt krucifiks.

Andre relikviegemmer på Nationalmuseet 
Blandt andre relikvieskrin ses Vatnåsskrinet fra Norge. Der er også en kopi af Camminskrinet, der indeholdt levninger af Skt. Cordula, og har været omtalt som det samme skrin som Snorre Sturlason nævner i Magnussønnenes saga. Her fortæller han, at Erik Emune forærede skrinet til Sigurd Jorsalfar. Senere skal kong Sigurd have foræret skrinet videre til kirken i Konghelle. Da kirken i Konghelle blev plyndret af vendere i 1135, blev skrinet røvet. Det ville kunne forklare, hvorfor skrinet havnede i Pommern, hvorfra det forsvandt under anden verdenskrig.

Noter

Se også 
 St. Olavs skrin

Romerskkatolske kirke
Religion
Beholdere