kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mobilehome

Et mobilehome er en form for beboelseskonstruktion, der er flytbar, men normalt står på en fast plads. Et mobilehome betegnes i Europa også nogle gange som en stationær campingvogn, hvilket henviser til, at den bruges til rekreativ beboelse og oftest er placeret på en campingplads. I USA bruges mobilehomes i vid udstrækning som permanente boliger; i den forbindelse bruges også betegnelser som "trailer" eller "trailer home".

Historie 
Blandt de tidligste eksempler på mobile boliger er romaernes vogne, som er kendt fra 1500-tallet. I USA kendes mobilehomes fra 1870'erne som strandboliger, der kunne flyttes af hestespand. Med bilens udbredelse blev der fra 1920'erne til disse konstrueret trailere i form af campingvogne. Efter afslutningen af anden verdenskrig, hvor mange soldater vendte hjem uden at have et sted at bo, blev der mobilehomes populære som billige og hurtigt etablerede boliger for veteranerne og deres familier. Med den indbyggede mobilitet kunne de ovenikøbet transporteres til det sted, hvor beboerne kunne finde arbejde.

De første mobilehomes efter krigen var typisk af en størrelse på cirka 2,5 × 12 m, men op gennem de følgende årtier blev de efterhånden omkring 18 m lange og kunne have mange rum, men også endnu større dimensioner er set. I tidens løb er der stillet centrale krav til udformningen af mobilehomes, så de overholder minimumsstandarder. Siden 1960'erne er mobilehomes blevet strømlinet ved at blive industrifremstillet på linje med typehuse i fx Danmark. 

I USA er der efterhånden oprettet tusindvis af områder dedikeret til mobilehomes, kaldet mobile home parks eller trailer parks. Hermed sikres, at et mobilehome kan opstilles lovligt, ligesom der i de fleste tilfælde er adgang til vand, spildevandsafløb, el og lignende.

I Europa finder man først og fremmest mobilehomes på almindelige campingpladser.

Referencer 

Bygninger, konstruktioner og anlæg
Camping
Jackson-Harmsworth-ekspeditionen 1894-97

Jackson-Harmsworth-ekspeditionen fra 1894 til 1897 var en polarekspedition til Frans Josefs land ledet af den britiske polarforsker Frederick George Jackson og finansieret af avismanden Alfred Harmsworth. Jackson var blevet vildledt af fejlagtige kort til at tro, at Frans Josefs land var en landmasse, som strakte sig helt til Nordpolen. Ekspeditionen fastslog imidlertid, at landet i virkeligheden var et arkipelag med nordligt yderpunkt omkring 81 grader.

Den 17. juni 1896 stødte Jackson overraskende på "en høj mand, klædt i en blød feltlue, med løse, vide klæder,og med langt, uordnet hår og skæg". Dette viste sig at være Fridtjof Nansen, som sammen med Hjalmar Johansen havde opholdt sig i isen efter, at han den 14. marts 1895 havde forladt det fastfrosne ekspeditionsskib "Fram". Den var en rent tilfældighed, som havde bragt Nansen og Johansen til Jacksons lejr på Northbrook Island.

På baggrund af Nansens beretning om sin rejserute, vurderede Jackson forsøget på at nå polen selv. Han begyndte at bygge kopier af Nansens slæder og kajakker, men manglende erfaring med skiløb og i at bevæge sig frem over isen medførte, at han han snart opgav planerne.

Noter

Litteratur 
 Fleming, Fergus (2001): Ninety Degrees North, Granta Books, London. 
 Huntford, Roland (2001): Nansen, Abacus, London. 

Polarekspeditioner
Arktis
Bidronningeføde

Bidronningeføde, også kaldet dronningegelé, dronningebisaft og gelée royale, er et sekret som udskilles af honningbier og bruges til at fodre bilarver og voksne bidronninger med. Det udskilles fra kirtler i hypopharynx i munden på ammebier og gives til alle larver i kolonien uanset køn og kaste.

Arbejderbierne laver særlige dronningeceller når et bisamfund laver nye dronninger, og larverne i disse celler fodres med store mængder bidronningeføde. Denne fodring igangsætter udviklingen af dronningernes særlige morfologi, herunder de fuldt udviklede æggestokke som bruges til at lægge æg.

Menneskelig brug 
Bidronningeføde indsamles og markedsføres som et kosttilskud for mennesker. Det bruges som en alternativ behandling i kategorien apiterapi, men Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet har konluderet at de nuværende undersøgelser ikke understøtter påstande om at bidronningeføde har positive virkninger på menneskers helbred. I USA har Food and Drug Administration taget retslige skridt mod firmaer som bruger uunderbyggede påstande om positive virkninger til at markedsføre produkter med bidronningeføde.

Bidronningeføde kan give allergiske reaktioner hos mennesker gående fra nældefeber og astma til dødelig shock. Hyppigheden af allergiske reaktioner kendes ikke. Risikoen for allergi overfor bidronningeføde er størst hos personer som også har andre allergier.

Sammensætning 
Bidronningeføde består af 67 % vand, 12,5 % protein, 11 % simple sukkerarter (monosakkarider), 6 % fedtsyrer og 3,5 % 10-hydroxy-2-decenoic acid (10-HDA). Det indeholder også spormineraler, antibakterielle og antibiotiske stoffer, pantothenic acid (vitamin B5), pyridoxin (vitamin B6) og små mængder vitamin C.

Fem proteiner kaldet MRJP1, MRJP2, MRJP3, MRJP4 og MRJP5 (for Major Royal Jelly Protein) udgør 83-90 % af det samlede proteinindhold i bidronningeføde. MRJP1 er det største protein, og det der er mest af. Proteinerne antages at være medvirkende til at dronningelarver udvikler sig anderledes end arbejderlarver.

Epigenetiske virkninger 
Dronninger og arbejderbier hos honningbier er et eksempel på miljømæssigt kontrolleret fænotypisk polymorfisme. Selv hvis to larver har identisk dna, kan den ene vokse op til at blive dronning og den anden arbejderbi, med store forskelle på mange områder inkl. anatomiske og fysiologiske forskelle, livslængde og mulighed for reproduktion. Dronninger er den hunlige kønnede kaste og har store aktive æggestokke, mens arbejdere kun har rudimentære inaktive æggestokke og er sterile. Skellet mellem dronning og arbejder er kontrolleret epigenetisk ved forskellig fodring med bidronningeføde. Det synes at ske på grund af proteinindholdet. En larve som skal blive til en dronning, får store mængder bidronningeføde, hvilket udløser en række molekulære ændringer som resulterer i udvikling af en dronning. Det er vist at fænomenet er fremkaldt af en epigenetisk ændring af dna kaldet CpG-methylation.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Honningbier
Biavl
Kosttilskud
Alternativ behandling
Dyreprodukter
Ko Yong-hui

Ko Yong-hui (også Ko Yong-hee, født 26. juni 1953 i Osaka, død 13. august 2004) var den nordkoreanske leder Kim Jong-ils tredje kendte partner, omend det er uklart, om hun var hans ægtefælle eller elskerinde.

Ko tilhørte den koreanske minoritet i Japan og blev uddannet til danserinde. Hun kom til Nordkorea i begyndelsen af 1960-erne og tiltrak sig Kim Jong-ils opmærksomhed som medlem i dansegruppen Mansudae. Hun fik tre børn med Kim Jong-il: Kim Jong-chul, Kim Jong-un & Kim Yo-jong. Ko er undertiden beskrevet som Kim Jong-ils favorit, men fremtrådte aldrig offentligt.

Hun døde ifølge usikre oplysninger af cancer i Paris, hvortil hun var rejst for at få behandling. Ifølge oplysninger fra Sydkorea var det Ko, som udvalgte Kim Ok som Kim Jong-ils sekretær.

Familietræ

Litteratur

Eksterne henvisninger 
North Korea Leadership Watch

Nordkorea
Sikkerhed

Som en term er sikkerhed almindeligvis mest anvendt til at henføre til beskyttelse fra fjendtlige kræfter, men ordet sikkerhed har en række andre betydninger: Fx, fraværet af beskadigelse (fx frihed fra nød); som tilstedeværelsen af en livsvigtigt gode (fx ernæringssikkerhed); som modstandsdygtighed mod potentiel fysisk beskadigelse (fx sikkert fundament); som hemmelighed (fx en sikret telefonforbindelse); som indeslutning (fx et sikret rum eller fængselscelle); og som en sindstilstand (fx følelsesmæssig sikkerhed).

Termen sikkerhed referer også til handlinger og systemer hvis formål er at yde sikkerhed og beskyttelse: (fx sikkerhedsstyrker; it-sikkerhedssystemer; sikkerhedskameraer; personligt værnemiddel).

Se også
 Sikkerhedsgodkendelse
 Security-through-obscurity

Eksterne henvisninger 

 
Forebyggelse
Retshåndhævelse
Tryghed
Sikkerhed (flertydig)

Sikkerhed er graden af beskyttelse mod fare, beskadigelse, tab og kriminalitet.

Sikkerhed kan også henføre til:

 it-sikkerhed
 Energisikkerhed
 Ernæringssikkerhed
 Personlig sikkerhed
 Datasikkerhed
 Retssikkerhed
 National sikkerhed
 Fysisk sikkerhed

Finans 
 Økonomisk sikkerhed
Rolls-Royce Phantom Coupé

Rolls-Royce Phantom Coupé er en luksus coupé fra den britisk bilfirma Rolls-Royce, der debuterede i 2008 ved Geneva International Auto Show i Geneve, Schweiz, den 6. 2008. Den ar baseret på Rolls-Royce Phantom fra 2003, og stylingen er stærkt inspireret af Rolls-Royce 100EX, en konceptbil, der blev fremvist ved firmaets 100-års jubilæum i 2004. Interiøret inkludere læder og træfiner. Der er en knap til at lukket selvmordsdørene.
Phantom Coupe har den samme 6.75 L V2 motor, der findes i anre Phantom-modeller, der giver 338 kW (453 hk) og 720 720 N·m torque.

Modtagelse 
Phantom Coupé blev hovedsageligt positivt modtaget af anmeldere. Det britiske tv-show Top Gear gav bilen 9/10 i performance, 10/10 for kvalitet, 9/10 og 9/10 for design, men kritiserede den høje pris.

Referencer 

Coupe
Chukka boots

Chukka boots er ankelhøje læderstøvler i ruskind eller læder, læder eller gummisåler og åben snøring med to eller tre par snørehuller. Navnet chukka kommer muligvis fra spillet polo, hvor chukka er en periode i spillet.

En form for chukka boots blev oprindeligt båret af britiske soldater i ørkenkrigen under anden verdenskrig, og disse blev kaldt desert boots (ørkenstøvler).

Materialer og typer 
Chukka boots bliver normalt fremstillet i kalveskind eller ruskind, selvom de også kan laves af andre materialer. Støvlen blev først populær i slutningen af 1940'erne og frem til 1960'erne som casual beklædning. I 2000'erne er chukka boots fortsat en populær type fodtøj til mænd, særligt i Storbritannien. De kan bæres både til jakkesæt og med mere afslappet tøj som jeans.

Ifølge sko-historikeren June Swann, er den essentielle chukka boot ankelhøj, åben snøring og uforet, med to eller tre par snørehuller og tynde lædersåler, overlæder i kalveskind i to dele (fra det samme stykke læder), og afrundet tåsnude.

Galleri

Referencer 

Støvler
Dolores O'Riordan

Dolores Eileen Mary O'Riordan (født 6. september 1971, død 15. januar 2018) var en irsk musiker og singer-songwriter. Hun var leder af rockbandet The Cranberries i 13 år, før bandet tog en længere pause i 2003, inden medlemmerne igen fandt sammen i 2009.

O'Riordan udgav i bandets pause to soloalbum, Are You Listening? (2007) og No Baggage (2009). Hun var kendt for at bruge den traditionelle gæliske sangform lilting samt jodling samt for sin markante Limerick-dialekt. I 2014 kom hun med i newyorker-bandet Jetlag.

I maj 2017 afslørede O'Riordan, at hun var blevet diagnosticeret med bipolar affektiv sindslidelse. Hun døde helt uventet i forbindelse med en pladeindspilning i London 15. januar 2018.

Diskografi

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Singer-songwritere fra Irland
Irere i 1900-tallet
Irere i 2000-tallet
Sangere fra Irland
Loake

Loake er en britisk skomager, der blev grundlagt i 1880. Den er familieejet og stadig baseret i Kettering, Northamptonshire. 

Virksomheden blev grundlagt af brødrene John, Thomas and William Loake i 1880, i Kettering, Northamptonshire, i en af Thomas Loaks udhuse på 62 King Street. Loake har været kongelige hofleverandør siden 2007. I 2015 skrev The Independent om "mærkets slidstærke, komfortable men stilfulde fodtøj", og gav dem "best buy" rating.

Galleri

Referencer

Eksterne henvisninger 

Beklædningsvirksomheder fra Storbritannien
Fodtøjsvirksomheder
Etableret i 1880
Strandagaldur

Strandagaldur eller Galdrasýning á Ströndum (trolddom og heksekunst), også kendt som The Museum of Icelandic Sorcery and Witchcraft, er et privatejet museum, der er dedikeret til Islands folklore og historie om magi og trolddom på øen. Det åbnede første gang i 2000 og styres af Sigurður Atlason. Det ligger i kystbyen Hólmavík. Det er baseret på forskning som begyndte i 1996, og museet indeholder forskellige permanente og specialudstillinger om genstande og koncepter som Nábrók, eller ligbukser, magiske stave kaldet Galdrastafur, Tilberi og islandske grimoirer.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Official website
Official Twitter
Restaurant Galdur on Instagram
Restaurant Galdur on Facebook

Museer på Island
Vikingetidsmuseer
Folkeminde fra Norden
Museer etableret i 2000
Nábrók

Nábrók (låneord som ligbukser, altså "underbukser fra en død") er et par bukser fremstillet af huden fra en død person. I islandsk Folkeminde og heksekunst er ligbukser i stand til at producere en uendelig mængde af penge, hvilket gør det usandsynligt at denne type bukser nogensinde har eksisteret uden for folkemindet.

Ritual 

Ritualet for at fremstille et par nábrók er som følger:

Referencer

Eksterne henvisninger 

 "Necropants", Eric Grundhauser, Atlas Obscura

Kultur på Island
Bukser
Hekseri
Albertslund Lilleskole

Albertslund Lilleskole er en privatskole i Albertslund Kommune, beliggende tæt på Herstedøster landsby. Skolen blev grundlagt i 1967.

Eksterne henvisninger 
Albertslund Lilleskoles hjemmeside

Lilleskole
Friskoler i Danmark
Skelforretning

I en dansk kontekst er en skelforretning en domstolslignende proces, der udføres af en beskikket landinspektør med henblik på at fastlægge et skel (ejendomsgrænse) mellem to ejendomme. Denne afgørelse er bindende for grundejerne og kan ankes til byretten. Det juridiske grundlag for landinspektørens arbejde skal findes i Udstykningslovens § 35.

Som udgangspunkt er grundlaget for landinspektørens afgørelse om skellets beliggenhed baseret på de oprindelige måleoplysninger, som er blevet registreret i matriklen i forbindelse med den oprindelige udstykning eller ved senere matrikulære arbejder. Hvis landinspektøren vurderer, at der er uoverensstemmelser med registreringen i matriklen og forholdet i marken, så er det landinspektørens opgave at vurdere, om én af parterne har vundet hævd (dvs. ejendomsret) til et areal, som oprindeligt ikke tilhørte denne.

Referencer 

Landinspektører
Fast ejendom
Landinspektørnævnet

Landinspektørnævnet er et uafhængigt klagenævn, der er nedsat af miljøministeren for at behandle klager over en beskikket landinspektørs arbejde. Reglerne om nævnet fremgår af landinspektørlovens § 9. Nævnet består af en landsdommer, en repræsentant fra de praktiserende landinspektører samt en repræsentant fra Geodatastyrelsen. De to sidstnævnte skal være beskikket landinspektør.

Nævnet har mulighed for at tildele en landinspektør en sanktion. Det kan være en irettesættelse, bøde op til 55.000 kr. eller en frakendelse af beskikkelsen (enten midlertidig eller indtil videre). I perioden fra 2012-14 modtog nævnet i gennemsnit 13 klagesager om året, hvor der i 25 pct. af tilfældene blev tildelt en sanktion til landinspektøren.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Landinspektørnævnets hjemmeside

Landinspektører
Mikroplast

Mikroplast er plastpartikler, som er mindre end ca. 5 mm i diameter. Mikroplast udgør en stor del af plastforureningen og er en hidtil upåagtet miljøforurening. Den kommer fra forskellige kilder, som man ikke tænker over i dagligdagen, fordi den er usynlig: kosmetik, tøj, bildæk og mange industrielle processer.

Størstedelen af miljøforureningen med mikroplast stammer fra nedbrydning af større plastaffald, og da plast er bestandigt i naturen, antages det, at mikroplast-partiklerne kan optages i de levende organismers organer og celler igennem lungerne og fordøjelseskanalen. Mikroplast er fundet overalt og i organismer på alle niveauer i den marine fødekæde. Mennesker indtager et stort antal microplastpartikler uden at vide det, og de ender op i organerne. Ingen ved endnu hvilke følger dette vil få for dyr eller mennesker - også set i lyset af de giftige og hormonforstyrrende kemiske bestanddele som de fleste plasttyper består af. Desuden akkumulerer plastpartikler langsomt-nedbrydelige organiske forbindelser fra miljøet som polyklorerede biphenyler og andre skadelige stoffer

Forureningen med mikroplast i fødevarer 

Polypropylen er det mest anvendte plastmateriale i forbindelse med fødevarer og afgiver mikroplastpartikler især ved opvarmning og sterilisering, i millionvis af partikler pr. liter.

Tidlige studier fandt mikroplast i dansk drikkevand. Dette er dog efterfølgende blevet afkræftet af studier, som har anvendt mere pålidelige metoder for prøvetagning og analyse

Forureningen med mikroplast i Danmark 

Forureningen med mikroplast i Danmark er bedømt at være mellem 6.100 og 15.400 ton årligt hovedsageligt stammende fra nedbrydningen af bildæk og fodtøj.

Global forurening med mikroplast 

Overalt findes mikroplast i stort antal lige fra arktiske isflager og arktisk sne, over sne i Bayern med 154.000 partikler pr. liter til flaskevand fra USA og andre lande med op til 10.000 partikler og i gennemsnitligt 325 partikler pr. flaske.

Den totale globale forurening med mikropartikler fra tøjvask skønnes at udgøre mellem 4,3 og 7 millioner ton, med en årlig forurening på 176 500 ton.

Forhindring af forureningen 

For at forhindre forureningen med mikroplast gælder det om at
 lukke kilderne til plastforurening og
 forhindre nedbrydningen af plast, der allerede er i naturen, dvs. oprensning.

Se også 

 Affaldsøen i det Nordlige Stillehav
 Nanopartikler

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Det plastik der er mest af i naturen, er det som vi ikke kan se. Plastic Change, 2018
 Mikroplast. Affald.dk 
 Mikroplast. Affald.dk 

Plast
Miljø og samfund
Jordens biologiske miljø
Miljø
Miljøkemi
Det ensomme træ i Ténéré

Det ensomme træ i Ténéré () var et akacietræ i Ténéré-ørkenen i Niger, der blev opfattet som det mest isolerede træ på Jorden, med en afstand på 400 km til det nærmeste andet træ. Træet var et vigtigt pejlemærke på karavaneruter gennem Ténéré-området i Sahara i det nordøstlige Niger. Træet var så velkendt, at det sammen med Arbre Perdu ("Det forsvundne træ") nordfor er de eneste træer, der har optrådt på et kort i skala 1:4.000.000. Det ensomme træ lå i nærheden af en næsten 40 m dyb brønd. Træet blev kørt ned af en fuld lastbilchauffør i 1973.

Baggrund 
Det ensomme træ var det sidste tilbageværende træ fra en akacielund, der lå på stedet, før ørkenen for alvor tog over. Træet havde stået ensomt i årtier. I vinteren 1938-39 blev der gravet en brønd tæt ved træet, og da blev det konstateret, at træets rødder rakte ned til vand i omkring 35 m dybde.

Den franske officer Michel Lesourd så træet 21. maj 1939:

Den franske etnolog Henri Lhote beskriver i sin bog L'épopée du Ténéré sine to ture til Det ensomme træ i Ténéré. Hans første besøg var i 1934 i forbindelse med, at den første bil krydsede ørkenen fra Djanet til Agadez. Han beskriver træet som "en akacie med en forkrøblet stamme, der virker sygt. Ikke desto mindre har træet fine grønne blade og nogle gule blomster." Han vendte tilbage til træet 25 år senere, 26. november 1959 med en af Berliet-Ténéré-ekspeditionerne og kunne her konstatere, at træet var stærkt beskadiget, efter at et køretøj havde ramt det:

Træets endeligt og erstatning 
Det ensomme træ blev ramt én gang til af en lastbil, denne gang ført af en fuld libysk chauffør i 1973. 5. november 1973 blev det udgåede træ ført til Nigers Nationalmuseum i hovedstaden Niamey. 

Senere er på stedet, hvor det ensomme træ voksede, opsat en simpel metalskulptur, repræsenterende træet.

Træet i populærkulturen 
Skulpturen, der repræsenterer Det ensomme træ og dets historie, har en fremtrædende plads i filmen La gran final ("Den store kamp", 2006). Heri søger en gruppe tuareger desperat i ørkenen af finde et elstik, så de i deres transportable tv kan se VM-finalen i fodbold 2002, og hvor de ender med at bruge skulpturen som antenne.

Referencer 

Nigers geografi
Akacie
Navngivne træer
Takeaway

Takeaway eller take-way (i Storbritannien og Danmark) eller (i Nordamerika og Filippinerne); carry-out (på nogle dialekter i USA og Skotland); parcel (i indisk og pakistansk engelsk), refererer til færdigtilberedte måltider eller mad, der bliver købt på en restaurant, som køberen planlægger at spise andre steder. Konceptet findes i mange oldtidskulturer, og takeaway er i dag almindeligt over hele verden, og mange forskellige køkkener og retter tilbydes.

Se også 
 Drive thru-restaurant

Referencer 

Restauranter
Napolitansk pizza

Napolitansk pizza (italiensk: pizza napoletana) er en type pizza lavet med tomat og mozzarellaost. Den skal fremstilles med San Marzano-tomater, som vokser på de vulkanske sletter syd for Vesuv, og Mozzarella di Bufala Campana, en oprindelsesbeskyttet ost fremstillet med mælk fra vandbøfler, der har gået semi-vildt i marsklandet ved Campania og Lazio. Napolitansk pizza er beskyttet med Garanti for Traditionel Specialitet i Europa, og fremstillingsprocessen er på UNESCOs liste over immateriel kulturarv.

Referencer 

Mad fra Italien
Pizza
Napoli
Pizza margherita

Pizza Margherita er en typisk napolitansk pizza med san marzano tomat,er mozzarella fior di latte, frisk basilikum, salt og ekstra jomfru olivenolie.

En udbredt fortælling lyder: pizzabageren Raffaele Esposito fra Pizzeria Brandi i juni 1890 opfandt "Pizza Margherita" til ære for dronningen af Italien, Margherita af Savoyen, og Italiens samling: ingredienserne er tomat (rød), mozzarella (hvid) og basilikum (grøn), hvilket skulle repræsentere de samme farver som landet flag tricolore.

Det er sandsynligvis en legende, da pizzaer med disse ingredienser også blev fremstillet i Napoli mellem 1796 og 1810.

Referencer 

Mad fra Italien
Margherita
Anton Wilhelm von Fangen

Anton Wilhelm von Fangen (født 1. februar 1740 i Burhave, Oldenborg, død 26. marts 1804 i Christianssand) var en norsk læge.

Han var søn af købmand Herring von Fangen (1701–50) og Tete Sophie født Francken (1717–?).

Han havde ingen uddannelse i hverken lægekunst eller kirurgi (som var et særskilt speciale på den tid), men blev omkring 1761 ansat som "subchirurgus" i den norske armé søndenfjelds, 1766 befordret til regimentskirurg og 1767 forflyttet som sådan til 1. vesterlenske Regiment med bopæl i Christianssand. Fangen havde stadig ingen eksamen, men havde fået en attest for sine evner fra direktøren for Det kirurgiske Akademi i København.

Her erhvervede han sig en meget indbringende praksis hos de fornemste familier, hvilket pådrog ham de civile lægers uvilje. Den danskfødte provinsialmedikus, dr. med. Johannes Nielsen indgav klage over, at han praktiserede blandt de civile, og opnåede også, at al sådan praksis blev ham forbudt ved kongelig resolution af 22. januar 1785. Men Fangens fornemme kunder ansøgte samme år om, at han måtte fortsætte med sin praksis, og Det kirurgiske Akademi sendte ham en rosende erklæring, hvori Akademiet også oplyste, at han ifølge anmodning havde indsendt en indberetning, der indeholdt en af de bedste beskrivelser over "radesygen" (en kronisk form for syfilis), som hærgede i 1779. Som følge heraf fik han atter (i 1786) tilladelse til at praktisere "interne paa de civile", dvs. kongelig bevilling til at praktisere som læge.

Fangen blev også indviklet i en række af processer med apoteker E. Schultz og hans enke, fordi han forskrev sine medikamenter andetsteds fra og ikke fra byens apotek, men han blev hver gang frifundet for tiltale: Først i Højesteret i 1778 og så atter i 1784, hvor enken efter den nu afdøde apoteker havde anlagt en ny retssag. I 1771 mistede han ved en ildebrand alt, hvad han ejede, og han og kone måtte med fire små børn næsten nøgne redde sig ud af det brændende hus. Han døde i Christianssand 26. marts 1804 "efter 18 Ugers vedholdende Svaghed".

Han blev gift 15. marts 1765 i Aker med Karen Brochmann (født i Aker 1. april 1742, død i Christianssand 29. august 1798), datter af trælasthandler Christen Jørgensen Brochmann (1719–90) og Karen Hansdatter (1716–54). Den norske Fangen-familie nedstammer fra ham.

Kilder 
 
 Opslag i Norsk biografisk leksikon

Læger fra Norge
Nordmænd i 1700-tallet