kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rundbuestil

Rundbuestil (fra tysk Rundbogenstil) var en stilretning i 1800-tallet, der efterlignede den romanske stil fra middelalderen. En gang imellem ses begrebet også brugt om selve den oprindelige romanske stil.

Rundbuestilen er en afart af historicismen, dvs. perioden, hvor man efterlignede og blandede (eklekticisme) flere historiske stilarter. Rundbuestilen er sjældent en blandingsstil, men oftest en rendyrkelse af stilelementer fra den romanske periode. Rundbuestilen var den første væsentlige efterfølger til klassicismen, hvor kun de antikke bygninger blev efterlignet, og i en længere periode levede stilarterne side om side. Rundbuestilen opstod i Tyskland og blev inddraget i den debat om stilefterligning, som arkitekten Heinrich Hübsch havde rejst med sit skrift In welchem Style sollen wir bauen? (I hvilken stil skal vi bygge?, 1828). Han var selv en eksponent for rundbuestilen.

I Nordtyskland blev rundbuestilen udbredt via Conrad Wilhelm Hase og Hannoverskolen. Andre eksponenter for stilen i Tyskland var Ludwig Droste og Edwin Oppler.

I Danmark fik stilen mange udøvere, bl.a. Gottlieb Bindesbøll (Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole, 1856-58), N.S. Nebelong (Københavns Vandværk, 1857-59, Kvindefængslet på Christianshavn, 1861-64), Christian Hansen (Kommunehospitalet, 1858-63, Zoologisk Museum, 1863-69), V.Th. Walther (adskillige kirker), J.D. Herholdt (Københavns 2. Hovedbanegård, 1863-64, Danmarks Nationalbank, 1865-70) og dennes elev J.E. Gnudtzmann (Sankt Pauls Kirke, 1872-77). Stilens popularitet ebbede ud i 1870'erne, men især Gnudtzmann var tro mod stilen helt frem til 1900'erne.

Historicisme
Jens Christian Djurhuus

Jens Christian Djurhuus (21. august 1773 – 21. november 1853) var en færøsk forfatter, far til Jens Hendrik Djurhuus.

Djurhuus var den fjerde søn af Johan Christian Djurhuus (1741–1815) og Maria Rønning (1741–1807). De boede i Nes, Eysturoy, hvor hans danske farfar Christen Djurhuus (1708–1775) var præst. I 1797 giftede han sig med Jóhanna Maria Jensdóttir fra Kollafjørður, hun var datter af Jens Didriksen, Við Sjógv. Da hun var hans eneste barn, arvede hun bondegården. Parret flyttede til bondegården samme år, som de blev gift. Bondegården blev bygdens kulturelle centrum. Jens Christian Djurhuus var en af de første som skrev digte på færøsk. Han og Nólsoyar Páll (Poul Nolsøe) skrev begge færøske kvad, og må regnes at være blandt de vigtigste færøske digtere i første halvdel af 1800-tallet.

Den digtart, som han er mest kendt for, er det færøske kvad eller kæmpevise (folkevise). 

Han har bl.a. digtet Ormurin langi, som handler om slaget ved Svold, som kendes fra Snorre Sturlesøns Heimskringla. Derudover har han også digtet Sigmundskvadet og Leivur Øssursson (digtede om emner, indeholdte i Færingesaga), Púkaljómur (et religiøst digt, nærmest efter Miltons Paradise lost som forbillede) og Lorvikspáll (en satirisk vise).

Referencer 
Salmonsens Konversationsleksikon 2. udgave (195-1930).
Den engelske Wikipedia artikel

Digtere fra Færøerne
Landmænd fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Salmonsens
Dimethylsulfid

Dimethylsulfid (også dimetylsulfid, methylthiomethane, metyltiometan og DMS) er en organisk svovlforbindelse med formlen (CH3)2S.

Egenskaber 
Dimetylsulfid er en brandfarlig væske som stort set er uopløselig i vand. Det har en meget karakteristisk lugt som indgår i de emner som frigøres når majs, kål eller rødbeder varmes op. Dimetylsulfid er også årsagen til den karakteristiske lugt af hav. Det er også et tegn på bakteriel infektion ved fermentering af malt. Det dannes også som et biprodukt i sulfatprocessen.

Anvendelse 
Dimetylsulfid anvendes indenfor den petrokemiske industri for at hindre dannelsen af koks og kulmonoxid. Det anvendes også indenfor organisk syntese.

Vejrvirkning 
Dimetylsulfid (DMS) er en organisk komponent hvorved meget (15%) svovl formidles fra og til atmosfæren. DMS fotooxideres til sulfat-bioaerosoler, som er med til at danne skyer og tåge.

Kilder/referencer

Se også 
 Dimetylsulfoxid
 Dimetylsulfon

Bioaerosoler
Organiske forbindelser
Sunna Gestsdóttir

Guðrún Sunna Gestdóttir (født 27. juni 1976) er en islandsk atlet som var bosat i København og medlem af Sparta Atletik.

Islandske mesterskaber 
  1993 200 meter
  1993 800 meter
  1993 100 meter hæk
  1993 Længdespring
  1993 Kuglestød
  1993 Spydkast
  1993 Syvkamp
  1995 100 meter
  1995 200 meter
  1995 Længdespring
  2001 200 meter
  2002 100 meter
  2002 200 meter
  2002 Længdespring
  2003 100 meter
  2003 200 meter
  2003 Længdespring
  2003 Trespring
  2003 4 x 100 meter
  2003 4 x 400 meter
  2004 100 meter
  2004 200 meter
  2004 Længdespring

Flere års resultater savnes hos kilden

Danske mesterskaber 
  2005 200 meter 24,98
  2005 400 meter 56,66
  2005 4 x 400 meter 3,52,42

Personlige rekorder 
 60 meter: 7,80 8. juni 2002 Lillehammer (Islandsk rekord)
 100 meter: 11.63 24. juli 2004 Reykjavik (Islandsk rekord)
 200 meter: 23,90 7. august 2004 Hafnarfjördur
 300 meter: 38,72 8. maj 2004 Kópavogur (Islandsk rekord)
 400 meter: 56,66 24. juli 2005 Egilsstadir
 800 meter: 2.27,72 11. juli 1993 Hasselt
 100 meter hæk: 14,44 1. juli 1995 Reykjavik
 400 meter hæk: 64,64 26. august 1994 Reykjavik
 Længdespring: 6,30 7. juni 2003 Marsa (Islandsk rekord)
 Højdespring: 1,57 1. juli 1995 Reykjavik
 Trespring: 11,92 8. august 2003 Reykjavik
 Kuglestød: 11,51 31. maj 1997 Athen
 Diskoskast: 29,59 26. august 2006 Sauðárkrókur
 Spydkast: 31,62 25. august 2006 Sauðárkrókur
 Hammerkast: 28,49 26. august 2006 Sauðárkrókur
 Sjukamp: 5151 2. juli 1995 Reykjavik
 60 meter inde: 7,67 7. februar 2004 Malmø
 200 meter inde: 24,64 8. februar 2004 Malmø
 Længdespring inde: 6,28 8. februar 2003 Kópavogur (Islandsk rekord)

Eksterne henvisninger 
 Sunna Gestsdóttir – Upplýsingar úr afrekaskrá Frjálsíþróttasambands Íslands  
 IAAF profil – Sunna Gestdottir 
 Statletik.dk Profil – Sunna Gestdottir
 sparta.dk: Alletiders Top 10

Noter 

Længdespringere fra Island
Atleter fra Sparta Atletik
Sprintere fra Island
Kuglestødere fra Island
Lynaktion Ipcress (film)

Lynaktion Ipcress eller på engelsk The Ipcress File, er en britisk spionfilm instrueret af Sidney J. Furie som medvirker Michael Caine, Guy Doleman og Nigel Green. Filmen er baseret på bogen af samme navn fra 1962.

Eksterne henvisninger 
 

Spionfilm
Film fra Storbritannien
Film fra 1965
Værker om hjernevask
Lynaktion IPCRESS

Lynaktion IPCRESS, eller på engelsk The IPCRESS File, er den første spy-fictionsroman af Len Deighton og blev udgivet i 1962. Den blev filmatiseret i 1965.

Litteratur i 1962
Romaner fra England
Værker om spionage
Lac souterrain de Saint-Léonard

Lac souterrain de Saint-Léonard (på dansk: Saint-Léonards underjordiske sø) er Europas største underjordiske sø. Lac souterrain de Saint-Léonard ligger i den lille by Saint-Léonard, ca 6-8 km øst for Sion i kantonen Valais, Schweiz.

Historie 
Udenfor den nuværende indgang til søen lå frem til 1946 en sø, der skjulte åbningen ind til den store grotte, som søen findes i. I foråret 1943 fandt en lokal dykker åbningen og tog ved hjælp af dykkerudstyr på opdagelse derind. Han fandt en sø, med kun få cm luft mellem grottens loft og vandoverfladen.

I 1946 skete der et jordskælv (5,6 på Richter-skalaen) tæt på søen. Her sænkedes vandstanden, så den udenforliggende sø forsvandt og dele af grottens loft faldt ned. Der var nu så meget lofthøjde, at det i 1949 var muligt at åbne grotten for offentligheden.

Turisme 
Søen har siden åbningen i 1949 været en velbesøgt turistattraktion med den spændende underjordiske sø og de frodige vinmarker lige ovenover. Der foregår sejlads i specielt designede turbåde med plads til ca 20 passagerer ad gangen i hver af de tre både.

Billetsalget sker ved indgangen til grotten. Her findes tillige toiletfaciliteter og souvenirbod m.m.

Længst inde i grotten findes grottens skytshelgen, Sankt Barbara, som vogter på hulens sikkerhed og ser til, at ingen forulykker på søen. Trods hendes tilstedeværelse findes der dog tre sunkne både på bunden af søen.

Fakta 
Grottens nordre væg består af marmor, den søndre væg består af skifer og loftet af kalksten. Kalkstensloftet eroderer langsomt bort af gennemstrømmende vand og skaber derved det hulrum, som udgør grotten, hvor søen ligger.

Søen er 300 m lang og 20 m bred. Længst inde i grotten findes en åbning til endnu en grotte, som er ca 1500 m lang, men som ikke er tilgængelig for publikum af sikkerhedsmæssige grunde. Sikkerheden vægtes i det hele taget højt. I 2000 faldt store stykker af grottens loft ned og ødelagde bl.a. en af de store turistbåde inde på søen. Derefter var grotten lukket et par år, mens loftet blev sikret, inden publikum atter blev lukket ind.

Søens vand er helt klart og med belysning kan man se hele søbunden. Vandet er helt fri for beplantning eller alger, og det eneste levende, der findes i søen, er et antal importerede regnbueørreder, som må fodres for at kunne få føden. Vandets temperatur er konstant 11 grader året rundt, mens lufttemperaturen ligger konstant på 15 grader.

Folkesagn 
Det siges, at piger, der ser ned i søens vand ved midnat den 24. december ser ansigtet på sin kommende ægtemand. Dette er dog umuligt at verificere, eftersom grotten kun er åben for publikum i perioden april – oktober.

Links 
 Søens hjemmeside

Valais
Søer i Schweiz
Seværdigheder
Grotter
Inva

Inva (russisk Иньва) er en flod i Perm kraj i Rusland og er en af bifloderne til Kama fra højre i Volgas afvandingsområdet. Floden er 257 kilometer lang og har et afvandingsareal på 5.920 km². Den har et fald på 188 meter og en gennemsnitlig hældning på 0,2 meter per kilometer.

Floden har sit udspring ved bakken Verhnekamskoj i Kamahøjderne i nærheden af grænsen til Kirov oblast. Den løber gennem Komi-Permjakia og ud i Kama-reservoiret. De største bifloder til Inva er Kuba, Velva, Ister, Dojeg, Poj og Isyl fra venstre og Jusva fra højre.

Floder i Perm kraj
Iren (flod)

Iren (russisk: Ире́нь) er en flod i Perm kraj i Rusland. Det er en venstre biflod til floden Sylva, hvilken den konfluerer med ved byen Kungur. Floden er 214 km lang, med et afvandingsareal på 6.110 km².
Den starter nær landsbyen Verh-Iren i Oktyabrsky-distriktet, vest for bebyggelsen Oktyabrsky. Derefter løber den gennem distrikterne Uinsky, Ordinsky og Kungursky.

De største bifloder er:
 Fra venstre: Uyas, Aspa, Syp, Bym, Bolshoy Ashap, Maly Ashap, Turka
 Fra højre: Tels, Kungur.

Eksterne henvisninger 
 Iren i encyklopædien for Perm kraj 

Floder i Perm kraj
Jajva

Jajva (russisk Я́йва) er en flod i Perm kraj i Rusland og en af bifloderne til Kama fra venstre. Floden er 304 kilometer lang og har et afvandingsareal på 6.250 km² samt en decharge på 88 m³/s.

Floden starter hvor floderne Severnoj Jajvy og Poludennoj Jajvy løber sammen nær grænsen til Sverdlovsk oblast, vest for Typyldalen. Jajva munder ud i Kama via Kama-reservoiret.

De største bifloder til Jajva er Gub, Abija, Kad, Tjikman, Tjanva, Vilva og Usolka fra venstre, og Ulvitsj og Ik fra højre.

Floder i Perm kraj
Faïza Guène

Faïza Guène er en fransk forfatter (født 1985 i Bobigny), men opvokset i Pantin.

I Danmark er hun bedst kendt for bogen Kiffe kiffe demain fra 2004 (på dansk Kiffe kiffe i morgen, 2010), om den 15-årige pige Doria og hendes mors liv i en forstad til Paris.

Udover Kiffe kiffe i morgen har Guène skrevet bøgerne Du rêve pour les oufs, 2006 (på dansk Hvor drømmene vender 2011) og Les gens du Balto (2008 på dansk Sidste omgang på Balto 2011).

Hun har endvidere instrueret kortfilmene:
 La Zonzonnière (1999)
 RTT (2002)
 Rumeurs (2002)
 Rien que des mots (2003)

Og har skrevet dokumentarfilmen Mémoires du 17 octobres i 2002 om Massakren i Paris 1961.

Eksterne henvisninger

Kilder 

Romanforfattere fra Frankrig
Manuskriptforfattere fra Frankrig
Filminstruktører fra Frankrig
Johan Ferdinand de Neergaard

Johan Ferdinand de Neergaard (3. august 1796 på Ringsted Kloster – 10. april 1849 på Lindersvold) var en dansk godsejer og amtmand.

Han var en søn af godsejer Peter Johansen de Neergaard, dimitteredes 1814 fra Herlufsholm, blev 1818 juridisk kandidat, fik 1820 tilladelse til at auskultere i Rentekammeret, beskikkedes 1827 til amtmand over Ringkjøbing Amt og forflyttedes 1837 derfra til amtmandsembedet for Præstø Amt, i hvilken stilling han forblev til sin død 10. april 1849 på Lindersvold. 1820 var han blevet kammerjunker og 1842 kammerherre.

Han var en i høj grad påpasselig, nidkjær og retfærdig embedsmand, derhos human, jævn og venlig i sin optræden over for alle samt i stilhed meget godgørende imod trængende. Neergaard, der tillige var en kundskabsrig og alsidig interesseret mand med levende sans for det skønne, ejede foruden Trøjborg i Sønderjylland tillige godserne Fuglsang og Priorskov. 1838 blev han kongevalgt medlem af den roskildske stænderforsamling og deltog ligeledes i dennes følgende 4 samlinger, fra 1842 som valgt deputeret blandt sædegårdsejerne i Lolland-Falsters Stift. Hans ultrakonservative anskuelser i politisk henseende og hans tarvelige evner som taler hindrede ham dog i at skaffe sig nogen større indflydelse i stænderforsamlingerne.

23. august 1830 ægtede han Charlotte Louise Elisabeth Olsen (26. november 1808 – 11. december 1866), datter af generalauditør Ulrik Christian Olsen og Henriette f. Zinn.

Kilder 

 
 Johan Ferdinand de Neergaard, til Fuglsang og Priorskov - finnholbek.dk
 Hannibal Peter Selmer, Nekrologiske Samlinger II, 537 ff.
 Albert Emil Leth og G.L. Wad, Meddelelser om Dimitterede fra Herlufsholm I, 178 f.

Godsejere fra Danmark
Amtmænd fra Danmark
Jurister fra Danmark
Kammerherrer fra Danmark
Stænderdeputerede fra Østifterne
Johan Ferdinand
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Ringsted
Personer fra Lolland
Herlovianere
Eintracht Braunschweig

Eintracht Braunschweig er en tysk sportsklub, klubbens fulde navn er Braunschweiger Turn- und Sportverein Eintracht von 1895 e. V., udover fodbold tilbyder klubben bl.a. sportsgrene basketball, håndbold og hockey.

Fodboldholdet spillede i perioden 1963 – 1985, 20 sæsoner i Bundesligaen, som de vandt i 1966/67. Siden nedrykningen i 1985 har klubben spillet i den anden og tredje bedste række. I 2010/11 sæsonen vandt de 3. Liga og rykkede op i 2. Bundesliga. Efter to sæsoner i 2. Bundesliga rykkede holdet via en 2. plads op i Bundesligaen.

Fodboldklubber i Tyskland
Etableret i 1895
Braunschweig
Fanejede fodboldklubber
Balkan brass

Balkan brass eller tjotjek () er en musikgenre, som oprinder fra det 19. århundredes Serbien, hvor militære trompeterer  omformede folkemusik. Musikken er populær over hele Balkan, især i Serbien, Makedonien og Bulgarien. Musikkens taktslag er sædvanligvis hurtige fulgt af kolo folkedans. De bedst kendte eksempler på anerkendte kunstnere indenfor denne genre er Goran Bregović og Boban Marković Orkestar. Den serbiske filmskaber Emir Kusturica har i adskillige af sine film benyttet sig af musikken og gjort den populær udenfor Balkan.

Det største Balkan brass arrangement i verden er Guča Trompetfestival, som er en fem-dages årlig festival med omkring 300.000 besøgende i
Guča i Serbien.

Kendte Balkan brass bands 
Boban Marković
Fanfare Ciocărlia

Se også 
Mehter
Balkanmusik

Kildehenvisninger 

Balkanmusik
Musik fra Serbien
Musik fra Nordmakedonien
Musik fra Rumænien
Peter de Neergaard

Peter Johansen de Neergaard (født 24. juli 1769 på Tølløsegård, død 9. januar 1835 på Gunderslevholm) var en dansk godsejer.

Han var søn af kancelliråd Johan Thomas Neergaard til Tølløsegård (søn af krigsråd Peter Johansen Neergaard) og Anna Joachimine født Qvistgaard, blev student 1786 og 1790 cand.jur. Han erhvervede dels ved arv, dels ved køb et sådant antal herregårde, som sjældent samles på en enkelt mands hånd: Ringsted Kloster, Kærup (1793), Merløsegård (1795), Gyldenholm (1800), Førslevgård, Gunderslevholm, Kastrupgård, Fuglebjerggård og Fodbygård samt Det Plessenske Fideikommis (alle 1803), Gerdrup og Lyngbygård (1814), Fuglsang og Priorskov (1819), Nørlund, Torstedlund (1820) og Albæk, Egense Kloster (1826) m.fl. De fleste af sine ejendomme lykkedes det ham under de senere indtrufne ugunstige tidsforhold at bevare, indtil han 1830 overdrog dem til sine sønner. Efter i flere år at have været landvæsenskommissær i Sorø Amt blev han 1803 justitsråd, 1819 etatsråd og døde 9. januar 1835.

Han blev gift 1. gang 25. marts 1794 i Roskilde (?) med Elisabeth Jacobine Vilhelmine f. Mourier (1778-1813), 2. gang 14. maj 1814 med Anna Henriette Elisabeth f. Schow (1781-1859), enke efter kaptajn Peter Christoffer Qvistgaard til Gerdrup og Lyngbygård.

Han er begravet i Gunderslev Kirke. Der findes et posthumt portræt i litografi udført af I.W. Tegner & Kittendorff.

Kilder 
 G.L. Wad, "Peter de Neergaard", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Teilmann, Stamtavle over Familien Neergaard, s. 12.
 Thomas Hansen Erslew, Almindeligt Forfatter-Lexicon for Kongeriget Danmark med tilhørende Bilande fra 1814.
  Danske Herregaarde IX: Gunderslevholm.

Peter
Jurister fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Etatsråder fra Danmark
Peter Johansen Neergaard

Peter Johansen Neergaard (13. december 1702 – 27. august 1772) var en dansk godsejer.

Han var søn af Johan Thomæsen Neergaard til Fuglebjerggård og Grevensvænge og Sidsel Pedersdatter Wartberg, købte, efter at have været forpagter, 1741 for o. 34.000 Rdl. Ringsted Kloster med Kærupgård og 1745 Tryggevælde og Alslev, hvilke han igen afhændede 1751, da han købte Eskilstrup, som han dog atter solgte 1755, og Svenstrup, der er forblevet i hans efterslægts besiddelse; endelig forøgede han 1763 sit gods med Merløsegård. 1750 erhvervede han krigsrådstitel og døde 27. august 1772. Gift 1741 med Kirstine Tønnesdatter (15. december 1717 – 3. december 1751), vistnok en steddatter af krigsråd og regimentsskriver Jens Bruun.

Foruden ved sin rigdom er Neergaard blevet kendt ved, at nogle, og da især hans ældste søn Jens Bruun de Neergaard, mente, men næppe med grund, Johan Herman Wessels digt "Herremanden" møntet på ham og hans familie, hvorfor sønnen forfattede en grov parodi på digtet; dette opbragte den ellers fredsommelige digter således, at han skrev den velkendte gravskrift over "Krigsråd Neergaard den Store".

Kilder 
 G.L. Wad, "Peter Johansen Neergaard", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Teilmann, Stamtavle over Familien Neergaard, s. 8.
 Danske Herregaarde VI: Svendstrup; XIII: Eskildstrup.
  Wessels Digte, udg. af Levin, 2. udg., s. 280 f. 320.

Peter Johansen 1
Godsejere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Martin Holt

Martin Drummond Vesey Holt (13. januar 1881 i London – 2. november 1956) var en britisk fægter som deltog i de olympiske lege OL 1908 i London og OL 1912 i Stockholm .

Holt vandt en sølvmedalje i fægtning under OL 1908 i London. Han var med på det britiske hold som kom på en andenplads, i holdkonkurrencen i kårde efter Frankrig.

Fire år senere, under Sommer-OL 1912 i Stockholm vandt han en ny sølvmedalje på de britiske hold i holdkonkurrencen i kårde efter Belgien.

Kilder 

Fægtere fra Storbritannien
Personer fra London
Deltagere for Storbritannien ved sommer-OL 1912
Sydney Martineau

Sydney Martineau (6. januar 1863 – 19. december 1945) var en britisk fægter som deltog i de olympiske lege OL 1912 i Stockholm .

Martineau vandt en sølvmedalje i fægtning under Sommer-OL 1912 i Stockholm. Han var med på det britiske hold som kom på en andenplads, i holdkonkurrencen i kårde efter Belgien.

Kilder 

Fægtere fra Storbritannien
Deltagere for Storbritannien ved sommer-OL 1912
GITIS Scandinavia

GITIS Scandinavia var fra 2001-2009 den internationale afdeling af den russiske statsteaterskole GITIS, The Russian Institute of Theatre Arts, som ligger i Moskva.

GITIS Scandinavia udbød i denne periode uddannelsen som skuespiller i Danmark. Skolen lå i Aarhus, og undervisningen foregik på engelsk. Der undervistes, som på GITIS i Moskva, efter Stanislavskij systemet. Uddannelsen var først normeret til 3 år men blev senere udvidet med et praktikår til 4 år. Skolen nåede i perioden at uddanne 5 hold skuespillere fra hele Skandinavien med en bachelorgrad i skuespilkunst – heraf 7 skuespillere fra Danmark.

GITIS i Moskva er den største institution for højere uddannelse indenfor teater i Rusland. Her uddannes skuespillere, instruktører, teaterhistorikere, producere, scenografer og meget andet. GITIS blev grundlagt i 1878.

Stifter og rektor af GITIS Scandinavia: Mikhail Belinson.

Medstifter at GITIS Scandinavia: Vladimir Koifman. 

Supervision fra GITIS: Vladimir Andreev (rektor), Valentin Teplyakov (dekan), Tatiana Iarosh (scenisk tale), Aidar Zakirov (scenisk bevægelse).

Eksterne henvisninger 

 GITIS Scandinavia
 GITIS 

Uddannelsesinstitutioner i Aarhus
Etableret i 2001
Ophørt i 2009
Ravbjørn

Ravfigurer er små figurer i rav, forestillende bjørne eller andre dyr og fremstillet i jægerstenalderen. Ravbjørne, ravelge og ravfugle tilhører en eksklusiv fundgruppe af meget sjældne udskårne genstande af rav.

Ravfigurer i Danmark 
Der kendes omkring 50 fund af små dekorerede ravsmykker og ravfigurer fra jægerstenalderen i Danmark. Hængersmykker er den klart dominerende fundgruppe, mens udskårne dyrefigurer af rav er meget sjældne. Samlet kendes der blot otte løsfund af ravfigurer fra det danske område.

De otte udskårne dyrefigurer af rav er fundet henholdsvis ved Resen nord for Skive, Tangkrogen i Aarhus, Fanø Vesterstrand, Bølling Sø og Engesvang Mose vest for Silkeborg, Egemarke på Nordvestsjælland  og Næsby Strand på Vestsjælland, mens den ottende er uden oplysninger om findestedet.

Ravbjørne 
Fundene fra Resen, Tangkrogen og Fanø Vesterstrand samt måske også fundet fra Bølling Sø og fra det ukendte findested tolkes som ravbjørne, hvor især fundet fra Fanø Vesterstrand betegnes som et af hovedværkerne inden for europæisk jægerkunst.

Ravelge 
Fundene fra Egemark og Næsby Strand tolkes som elsdyr.

Ravfugle 
Fundet fra Engesvang Mose synes at være en ravfigur af en svømmefugl.

Falske ravbjørne
To falske ravbjørne skabte store overskrifter i februar 2011, hvor Nationalmuseet i en pressemeddelse skrev at man i 1997 og 2010 havde modtaget to falske ravbjørne. I 1997 modtog Nationalmuseet en ravbjørn fra en antikvitetshandler. Bjørnen lå i en tændstikæske sammen med en håndskreven seddel fra 1937. Tændstikæske og seddel har man kunnet datere til 1930'erne. Det sandsynlige forløb er, at en studerende har fundet et stykke rav ved Lild Strand og givet det til formanden for Naturhistorisk Museum V.R. Møller. Ved dennes død i 1962 er ravstykket med seddel og æske sandsynligvis havnet hos en antikhandler, der har lagt bjørnen i æsken i stedet for det oprindelige ravstykke. Bjørnen er sandsynligvis fremstillet til salg i en museumsbutik eller lignende. Politiken bragte i slutningen af december 2011 en artikelserie, hvor man forsøgte at belyse hvem der stod bag forfalskningerne.  

I 2007 blev ravbjørnen udlånt til museet Kongernes Jelling, hvor den sammen med en halsring og 1859-kopierne af Guldhornene blev stjålet Efter kort tid kom tyvekosterne dog tilbage. Det blev anset for "en væsentlig skærpende omstændighed, at guldhornene, ravbjørnen og guldhalskæden er uerstattelige museumsgenstande af ikke alene betydelig økonomisk værdi, men også betydelig samfundsmæssig værdi", så straffen blev to års fængsel.

I 2010 fik Nationalmuseet en ravbjørn mere fra samme antikvitetshandler, som i 1997 havde indleveret den første bjørn. Den nye bjørn var dog mistænkelig, fordi den lignede den første bjørn, og ved nærmere eftersyn viste det sig at begge bjørne havde spor af moderne værktøj.

Efter afsløringen af den falske bjørn bad den ene tyv Den Særlige Klageret om at kigge på dommen.

Begge falske bjørne er i dag udstillet på Nationalmuseet.

Kilder og eksterne links

Genstande i Nationalmuseet
Forfalskninger
Rav
Arkæologiske fund fra Danmark