kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fiat Argenta

Fiat Argenta (type 132A00) var en stor mellemklassebil fra den italienske bilfabrikant Fiat.

Modelhistorie 

I april 1981 kom Argenta på markedet som firedørs sedan, og afløste den teknisk identiske Fiat 132.

Modellen fandtes med fire forskellige motorer:

Argenta 1600 havde en firecylindret karburatormotor med et slagvolume på 1585 cm³ og 72 kW (98 hk). Dens tophastighed lå mellem 160 og 165 km/t. Argenta 2000 havde en lignende motor på 1995 cm³ og 83 kW (113 hk). Dens tophastighed lå mellem 165 og 170 km/t. Med benzinindsprøjtning i stedet for karburator hed modellen Argenta 2000 i.e. og havde med samme slagvolume 90 kW (122 hk). Topfarten lå mellem 170 og 175 km/t. Argenta 2500 Diesel havde en firecylindret dieselmotor med et slagvolume på 2445 cm³ og 53 kW (72 hk). Dens tophastighed var 150 km/t. Alle versioner havde femtrins manuel gearkasse og baghjulstræk som standardudstyr. Benzinmotorerne kunne som ekstraudstyr fås med en tretrins automatisk gearkasse.

Facelift 

I juni 1984 blev Argenta let modificeret med bl.a. det nye Fiat-logo, og samtidig blev modelbetegnelserne ændret fra slagvolumet til motorydelsen i hk:

Argenta 1600 blev til Argenta 100 og Argenta 2000 til Argenta 110. Argenta 2000 i.e. blev til Argenta 120, mens dieselmotoren blev afløst af en turbodieselmotor, Argenta TD, med 66 kW (90 hk). Derudover kom der en ny topmodel, Argenta VX, med firecylindret motor og kompressor. Denne 2,0-litersmotor ydede 99 kW (135 hk).

I starten af 1986 indstillede Fiat produktionen af Argenta. Dens efterfølger Croma var allerede blevet introduceret i efteråret 1985.

Svage sider 
 Motorerne i Fiat Argenta er af fabrikanten ikke frigivet til brug med E10-brændstof.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Argenta
Øvre mellemklassebiler
Baghjulstrukne biler
Biler introduceret i 1981
Biler fra 1980'erne
Jesper Garnell

Jesper Garnell (født 22. april 1958 i Dalum, Odense) er en tidligere bokser i vægtklassen letvægt fra Danmark, som repræsenterede landet under Sommer-OL 1980 i Moskva, Sovjetunionen. 

Han blev elimineret i anden runde mod Mongolske Galsandorj Batbileg på point (1-4) efter at have besejret Sylvain Rajefiarison (Madagaskar) i første runde. Garnell var en ud af de tre boksere som repræsenterede Danmark under Sommer-OL 1980, de andre var Ole Svendsen (weltervægt) og Michael Madsen (letsværvægt).

Kilder

Mandlige boksere fra Danmark
Olympiske boksere fra Danmark
Boksere ved sommer-OL 1980
Personer fra Odense
Hemming Hansen

Hemming Emil Hansen (2. maj 1884 i Kværkeby – 2. september 1964 på Frederiksberg) var en dansk bokser sin deltog under Sommer-OL 1908.

Hemming Hansen var sammen med Waldemar Holberg de første danske boksere, der stillede op til de Olympiske Lege, da de to stillede op i den den olympiske bokseturnering i 1908 i letvægt. Hemming Hansen blev dog elimineret i turneringens første runde, da han tabte til den kommende sølvmedaljevinder Harry Johnson.

Efter OL i London debuterede Hemming Hansen som professionel bokser i december 1908 mod landsmanden Johannes Hindsberg, og senere blev Hemming Hansen slået ud af OL-kollegaen Waldemar Holberg. Der foreligger ikke rapporter om andre professionelle kampe.

Eksterne henvisninger 
 http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ha/hemming-hansen-1.html 
 Professionel rekordliste på boxrec.com 

Mandlige boksere fra Danmark
Olympiske boksere fra Danmark
Deltagere for Danmark ved sommer-OL 1908
Børge Holm

Børge Søren Johannessen Holm (7. december 1910 i København – 12. april 1971 i Købehavn) var en dansk amatørbokser. Børge Holm blev dansk mester i letsværvægt i 1933.

Søren Holm deltog i Sommer-OL 1936, hvor han blev elimineret i kvartfinalen, da han tabte sin kamp mod den kommende guldmedaljevinder Roger Michelot.

Eksterne henvisninger 
 http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ho/borge-holm-1.html 
 Børge Holm bokser som amatør landskamp mod Sverige i 1937 (2:47)

Mandlige boksere fra Danmark
Personer fra København
Olympiske boksere fra Danmark
Boksere ved sommer-OL 1936
Deltagere for Danmark ved sommer-OL 1936
Robert Wehage

Robert Jens Wehage (11. november 1900 i Middelfart – ?) var en dansk arkitekt og modstandsmand.

Wehage var arkitekt og var embedsmand i Gentofte Kommune. I 1935 opførte han eget hus på Hans Jensens Vej 44. Under besættelsen boede Wehage, hustruen Dagmar og deres børn i villaen. 

Wehage, som officielt indtrådte i modstandsbevægelsen 15. december 1943 (Stabskompagniet, afdeling II), hjalp ved flere lejligheder modstandsbevægelsen med vigtige oplysninger om bygninger i Gentofte Kommune, som arkitekten skaffede fra arkiverne. Således var det ham, som forsynede BOPA med planerne over fabrikken Torotor i Ordrup, som effektivt blev saboteret 2. januar 1945. Desuden udførte han hemmeligt tegninger af de tyske forsvarsanlæg, Atlantvolden, på Jyllands vestkyst.

Fra april 1944 husede parret Wehage på 1.sal i gæsteværelset frihedskæmperne Lone Mogensen og Lucian Maslocha (af naboer og bekendte kendt som hr. og fru Møller), som blev hemmeligt gift nytårsnat 1944. Den 3. januar 1945 blev huset omringet af Gestapo- og HIPO-folk anført af Untersturmführer Biegler, som opdagede det illegale par på 1. sal. Lucian Maslocha affyrede sin revolver, men både han og hustruen blev skudt af Biegler.

Robert Wehage blev derpå lagt i håndjern og mishandlet. 8. januar 1945 blev Wehage formelt anholdt, afhørt i Shellhuset og 16. marts samme år overført til Frøslevlejren, hvor han sad indtil befrielsen (løsladt 7. maj). Hans hustru og børn flyttede efter et stykke tid ind til familie på Østerbro, og senere blev den ubeboede villa udsat for indbrud.

I august 1945 søgte Robert Wehage om erstatning for stjålet indbo. Over halvdelen af erstatningen videregav han til Lone Maslochas mor, Louise Mogensen på P.G. Ramms Allé 25 på Frederiksberg.

Kilder 
 Opslag i Modstandsdatabasen
 Omtale hos Dines Bogø
 Daglige Beretninger om Begivenheder under den tyske Besættelse 

Arkitekter fra Danmark
Modstandsfolk fra Danmark
Personer fra Middelfart
Embedsmænd fra Danmark
Ofre for nazismen fra Danmark
Carl Friedrich Philipp von Martius

Carl Friedrich Philipp von Martius (født 17. april 1794 i Erlangen, død 13. december 1868 i München) var en tysk botaniker. 

I 1826 blev han professor i botanik i München og direktør for denne bys botaniske have, efter at han 1817—20 sammen med Spix havde foretaget en videnskabelig rejse i Brasilien, på hvilken han indsamlede et meget betydeligt materiale, med hvis bearbejdelse han siden stadig var sysselsat. Af hans skrifter kan nævnes: Historia naturalis Palmarum (1823—50, med 245 Tavler), Icones plantarum cryptogamicarum, quas in itinere 1817—20 per Brasiliam instituto collegit et descripsit (1828—34, med 76 Tavler) samt især Flora Brasiliensis (fra 1840). Af dette udmærkede billedværk, grundlæggende for alt botanisk studium af tropisk Amerika, er mangfoldige bind udgivne.

Kilder 
 

Botanikere fra Tyskland
Professorer fra Tyskland
Ansatte ved Münchens Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Erlangen
Frans Ludvig Schauman

Frans Ludvig Schauman (24. september 1810 Åbo – 28. juni 1877 Borgå) var en finsk biskop, bror til Berndt Otto og August Schauman.

Schauman, der tilhørte en fra de baltiske provinser i slutningen af 17. århundrede indflyttet slægt, blev Dr. theol. 1836, 1837 leder af Pastoralseminariet, 1847 professor i praktisk teologi. Samtidig med sin Lærergerning udførte han et stort litterært arbejde; hans Handbok i Finlands kyrkorätt er især af blivende værdi. Finlands Kirkelov af 1869 hviler så godt som udelukkende på et af Schauman gjort forslag af 1863.

Samtidig var Schauman Medlem af adskillige af de Udvalg, som forberedte Alexander II’s Regeringstids frisindede Reformer. Da Univ. 20. Septbr 1856 fejrede Kejserens Kroningsfest, holdt Schauman som Vicerektor Festtalen, hvori han modigt fremsatte Folkets politiske og nationale Ønsker, især Ønsket om, at en grundlovsmæssig Landdag skulde sammenkaldes. Talen vakte Misbilligelse i de højeste Regeringskredse, men de Tanker, den gav Udtryk for, kunde ikke mere holdes nede. Schauman blev derefter Medlem af »Januari-utskottet« samt af Landdagen 1863.

Ogsaa som Opbyggelsesforfatter og Taler var S. højt skattet. Sine vigtigste politiske Udtalelser udgav han senere samlet under Titlen Tal och uppsatser rörande statsrättsliga förhållanden i Finland (1876). Schauman blev 1865 Biskop i Borgå og deltog i et par Landdage.

Kilder

Eksterne henvisninger
 Schaumans kyrkolag fra 1869. 

Biskopper fra Finland
Ansatte ved Helsinki Universitet
Faglitterære forfattere fra Finland
Berndt Otto Schauman

Berndt Otto Schauman (født 17. maj 1821 i Helsinki, død 28. marts 1895 sammesteds) var en finsk politiker og kulturpersonlighed, bror til Frans Ludvig og August Schauman.

Schauman var en tid amanuensis ved Universitetsbiblioteket, men levede ellers som privatmand. Han gjorde en meget betydelig indsats i åndslivets udvikling, idet han især arbejdede på hos publikum at vække interesse og forståelse for kunst ved foredrag og udgivelse af småskrifter. 1869-87 var Schauman intendent for Kunstforeningens samlinger. Han repræsenterede sin adelige slægt ved mange landdage.

Kilder 

 

Bibliotekarer
Faglitterære forfattere fra Finland
August Schauman

Josef August Schauman (7. juli 1826—28. august 1896) var en finsk forfatter og journalist, bror til Frans Ludvig og Berndt Otto Schauman, far til Georg Schauman.

Schauman grundlagde "Hufvudstadsbladet" 1864 og redigerede dette organ for det liberale parti indtil 1885. Meget læste og af kulturhistorisk værdi er hans Nu och förr (1886) og Från sex årtionden i Finland (1892—94).

Kilder 

 

Faglitterære forfattere fra Finland
Journalister fra Finland
Einer Jensen (bokser)

Einer Anton Jensen (født 6. marts 1899, død 18. februar 1976) var en dansk bokser som deltog under Sommer-OL 1920.

I 1920 blev han elimineret i første runde i vægtklassen fluevægt under Boksning under Sommer-OL 1920, efter at han tabte en kamp mod den kommende bronzemedaljevinder William Cuthbertson.

Eksterne henvisninger 
 

Mandlige boksere fra Danmark
Olympiske boksere fra Danmark
Boksere ved sommer-OL 1920
Catullus 16

Catullus 16 er et digt af den romerske digter Gaius Valerius Catullus. Det er skrevet i linjer der alle har elleve stavelser. Digtet blev betragtet som så eksplicit seksuelt, at en fuldstændig engelsk oversættelse ikke var offentlig tilgængelig før i slutningen af det tyvende århundrede. Den første linje, Pedicabo ego vos et irrumabo (i den danske oversættelse af Otto Gelsted oversat til "Jeg vil rende jer i røven og kæften"), er blevet beskrevet som "et af de mest stødende udtryk nogensinde skrevet på latin – eller på noget sprog"

Adskillige udgaver af Catullus udelader digtets mere eksplicitte dele. I nogle er linjer udeladt, mens andre udgaver har fået fjernet eksplicitte ord.

Digtet er Catullus' svar til personerne Furius (muligvis digteren Furius Bibaculus) og Aurelius, som havde beskyldt ham for at skrive umoralske digte. Catullus svarer med dette digt, skrevet i et sprog fuld eksplicitte seksuelle udtryk, at digteren selv er og skal være kysk, men hans digte må gerne være utugtige, og at det netop er dem der skriver søde og harmløse digte man skal vogte sig for.

Se også 
 Seksualitet i antikkens Rom

Referencer 

Latinsk litteratur
Litteratur fra Romerriget
Centers for Disease Control and Prevention

Centers for Disease Control and Prevention (CDC) er en amerikansk føderal etat underlagt United States Department of Health and Human Services med hovedkontor i Atlanta. Etaten har ansvar for beskyttelse af folkesundhed, specielt smitsomme sygdomme, miljømedicin, arbejdsmedicin, forebyggelse og oplæring. Budgettet for 2006 var 8,5 milliarder dollar. CDC har omkring 15.000 ansatte.

Se også

 Antibiotikaresistens
 CWD

Eksterne henvisninger 

CDC

Sygdomsforebyggelse
USA's myndigheder
Mona Seif

Mona Seif er en kvindelig egyptisk aktivist, som er kendt for sin brug af sociale medier, sin rolle i den egyptiske revolution 2011 og sin modstand mod militære retssager mod civile demonstranter.

Baggrund 
Mona Seif kommer fra en familie af aktivister, hvor aktivisme har været et konstant emne i hendes barndom. Faderen, Ahmad Seif, er menneskerettighedsadvokat, og har været fængslet i fem år. Under fængslingen blev han tortureret. Moderen, Laila Soueif, er matematikprofessor og også aktivist. Hun hjalp med at organisere demonstrationer i mod Mubarak-regimet i årtierne før dets undergang. Mona Seifs bror, Alaa Abd El-Fatah, er programmør og en populær internetaktivist. Lillesøsteren, Sanaa, er også involveret i at organisere protestaktioner.

Mona Seif arbejder i et kræftforskningslaboratorium.

Personer fra Egypten
Al-Bahr al-Ahmar

Al-Bahr al-Ahmar (arabisk: البحر الأحمر) er et guvernement i den sydøstlige del af Egypten, mellem Nilen og det Røde Hav. Dets arabiske navn betyder Rødehavet. Regionen har en international grænse til Sudan mod syd. Hovedstaden er byen Hurghada.

Eksterne kilder og henvisninger 

Egyptens guvernementer
Abasár

Abasár er en landsby (indbyggertal ) i Heves i Ungarn, beliggende nær Gyöngyös ved foden af Mátra-bjergene. Den blev grundlagt som Saár (bogstaveligt "mudder", senere Sár) i 1261 og skiftede senere navn til Aba efter Aba-klanen.

Vest for landsbyen ligger Sár-hegy , et nationalt naturreservat.

Referencer 

Byer i Ungarn
Blockbuster bomben

En Blockbusterbombe var en meget kraftig bombe som englænderne benyttede under 2.verdenskrig.  Den blev fremført af bombeflyet Avro Lancaster. Bomben var på 1,8 ton, og ødelagde alt i en omkreds på 1,5 kilometer. De bomber der landede i vandet sprang ikke. Pga. lavvande i Rhinen blev der fundet en Blockbusterbombe ved Koblenz 5. december 2011. Fundet medførte evakuering af et større område, men bomben blev desarmeret. Man forventer at der dukker flere bomber frem af Rhinen. Der blev smidt omkring 1,9 millioner bomber over Nazityskland. Mange tyske bomberyddere har mistet livet.  Alene under Berlin mener man, at der stadig ligger omkring 3000 bomber. De kommer frem under gravearbejde.  

Bomber
Våben fra Storbritannien
Opstandelseskirken (Sankt Petersborg)

Opstandelseskirken (Russisk: Храм Спас на крови eller Khram Spasa na Krovi) er en katedral i Sankt Petersborg. Den kaldes også Blodskirken, et navn den har fået, idet Alexander 2. af Rusland blev myrdet på denne plads den 13. marts 1881; kirken blev bygget senere til hans ære. Kirken ligger ved Gribojedovkanalen, ikke langt fra byens hovedgade Nevskij Prospekt.

Bygningen er i dag et sekulært museum.

Baggrund 
Den 13. marts 1881 var Zar Alexander 2. på vej langs Gribojedovkanalen, da hans karet blev udsat for to granatangreb af medlemmerne af den anarkistiske organisation Folkets Vilje (ru: Народная Воля). Den første granat dræbte en af kosakkerne, der skulle beskytte zaren, og sårede flere, mens Alexander 2. slap uskadt. I det efterfølgende kaos lykkedes det en anden ung mand, Ignatij Grineviskij, at gennemføre endnu et angreb, der foruden at dræbe ham selv også resulterede i at zaren blev dødeligt såret; han døde nogle timer senere i Vinterpaladset.

Konstruktion 
Straks efter Alexander 2.'s død lod hans søn Alexander 3. byggeriet af kirken påbegynde som et mindesmonument over sin far. Arbejdet skred langsomt frem og kirken stod først færdig i 1907, efter stor indsats fra zar Nikolaj 2. Byggeriet havde da kostet den russiske stat 4,6 millioner rubler. En del af vejen, som zaren havde færdedes på, da han blev myrdet, blev under byggeriet indlemmet i kirkens rum.

Senere historie 
Kirken blev i første omgang bygget som et mindesmærke, men har gennem årene haft flere forskellige funktioner.

Sovjetregeringen lukkede kirken i 1930. I 1931 åbnede de i stedet Museet over folkets vilje som et minde om den dåd, der havde været årsag til kirkens opførelse. Dette lukkede imidlertid tre år senere, da Stalin frygtede at det skulle anspore til terrorisme eller mordforsøg på ham selv.

Under 2. verdenskrig og belejringen af Leningrad (det nuværende Sankt Petersborg) blev kirken anvendt som marked for grøntsager. Mange indbyggere i Leningrad søgte også tilflugt i kirken for tyskernes artilleribombardementer. Kirken blev i samme forbindelse noget beskadiget, men er blevet restaureret og er i dag en af Sankt Petersborgs vigtigste turistattraktioner. Det er især mosaikkerne og de pompøse vægmalerier der lokker besøgende til kirken. Der holdes undertiden også gudstjenester i kirken, der normalt er åben for besøgende dagligt fra klokken otte morgen til elleve aften.

Fra 1970 til 1997 blev kirken restaureret og blev genåbnet i august 1997. I dag huser Opstandelseskirken et museum over mosaik.

Gallery

Eksterne henvisninger 

Kirker i Rusland
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Sankt Petersborg
Slaget om Eniwetok

Slaget om Eniwetok var et slag mellem USA og Kejserriget Japan i Stillehavskrigen under 2. verdenskrig, udkæmpet mellem den 17. februar og den 23. februar 1944, på Eniwetokatollen i Marshalløerne.

Baggrund 

Invasionen af Eniwetok efterfulgte den amerikanske succes i slaget om Kwajalein mod sydøst. Kontrol over Eniwetok ville sørge for at give amerikanerne en flybase og en havn til rådighed. Disse baser kunne blive brugt til at støtte og fortsætte deres angreb på Marianene, som lå nordøst for Marshalløerne.

Øen havde været let forsvaret i 1943, da japanske styrker troede at amerikanerne ville angribe de sydvestlige Marshalløer først. Imidlertid var forsvaret blevet forstærket med den 1. amfibiske brigade i januar. Brigadens kommandør, generalmajor Yoshimi Nishida havde sammen med førsteløjtnant Ichikawa (9 Type 95 lette tank) og hans kampvognskompagni/1. amfibiske brigade, begyndt at lave forsvarslinjer, men gentagne flyangreb gjorde dette vanskeligt. Og den lille koralø betød at et dybt forsvar var umulig at have.

Viceadmiral Raymond A. Spruance gik foran med invasionen i operation Hailstone, et massivt luft- og søangreb mod den japanske base på Truk, som var en del af Carolinerne. Dette angreb ødelagde 15 krigsskibe og mere end 250 fly. Eniwetok blev isoleret fra støtte og forsyninger.

Slaget 
Søbombarderingen af Eniwetok begyndte den 17. februar, og 22. marineregiment (), kommanderet af oberst John T. Walker, gik i land på Engebiøen på nordsiden af atollen klokken 08:44 den 18. februar. Der var lidt modstand og øen var sikret i løbet af seks timer. Dokumenter, som blev fundet, sagde at der ville være lidt forsvar på Eniwetokøen, og efterfølgende var der bare et lille bombardement, før 106. infanteriregiment () gik i land den 19. februar. Imidlertid havde de japanske soldater gode stillinger og amerikanerne blev stoppet af tunge skyts fra automatvåben. Øen var ikke sikret før 21. februar. 37 amerikanere blev dræbt, mens tallet på faldne japanske soldater lå på mere end 800.

Amerikanernes fejl blev ikke gentaget på Parryøen. Slagskibene USS Tennessee og USS Pennsylvania og andre skibe transportede 900 ton sprængstoffer til øen. Da det 22. marineregiment gik i land den 22. februar, var modstanden lille. Den 23. februar fik de amerikanske marineinfanterister også kontrol over de andre øer som hørte til Eniwetokatollen.

Eftervirkninger 
Eniwetok kunne efterfølgende bruges af den amerikanske flåde i deres videre operationer i Stillehavet. Det fik også en del betydning for deres forsyninger til og fra krigsområdet.

Noter

Referencer

Yderlig læsning 

 
  Breaking the Outer Ring: Marine Landings in the Marshall Islands

Eksterne links 

  Animated History of The Battle for Eniwetok 
 http://www.robsmith.org/184th-inf/ 

Slaget om Gilbert- og Marshalløerne
Marshalløernes historie
Slag under Stillehavskrigen
Snekugle

En snekugle er en gennemsigtig kugle som regel af glas indeholdende en scene i miniaturestørrelse. Scenen er ofte et landskab. Kuglen er fyldt med vand, som hvide partikler "sneen" daler i. For at aktivere sneen skal kuglen rystes. Kuglen føres nu tilbage til sin udgangsposition, og snefnug daler langsomt ned. Snekugler har til tider en indbygget spilledåse, der spiller en julemelodi eller noget andet passende.

Eksterne henvisninger 

Julepynt
Samling
Legetøj
Invasionen af Kurilerne

Invasionen af Kurilerne, også kaldet Kurilernes landgangsoperation () var den sovjetiske militær operation, med det formål at erobre Kurilerne fra japanerne i 1945, som en del af den sovjetiske invasion af Manchuriet, da planerne om en landgang på Hokkaido blev opgivet.

Operationen fandt sted mellem den 18. august og 1. september, af det 87. riffelkorps (gardegeneralløjtnant A.S. Ksenofontov) fra den 16. armé (generalløitnant L. G. Cheremisov) fra den 2. fjernøstlige front, herunder dele af Kamtjatkaforsvarsområdet (generalmajor A.R.Gnechko chef), skibe og transport fra militærbasen i Petropavlovsk (kaptajn D.G.Ponomarev) og med støtte fra den 128. luftbårne division.

Succesfulde militære operationer af den sovjetiske hær i Manchuriet og sydsakhalin skabte de nødvendige forudsætninger for invasion af Kurilerne, som var blevet besat af den japanske 91. infanteridivision (øerne Shiashkotan, Paramushir, Shumshu og Onekotan), den 42. division (Shimushiro), det 41. fritstående regiment (Matua), den 129. fritstående brigade (Urup) og den 89. infanteridivision (øerne Iturup og Kunashiri). Den japanske kommandant var generalløjtnant Tsutsumi Fusaki.

Indledende rekognoscering blev foretaget af to minetrawlere ТЩ-589 og ТЩ-590, der med sig havde en afdeling af tropper fra den 113. separate riffelbrigade (kaptajnløjtnant G.I. Brunshtein) den 28. august. Landgangen fandt sted i Rubetzubugten på Iturup. Samme dag blev elementer af det 87. riffelkorps sat i land af torpedobåde, minetrawlere og transportskibe (der sejlede fra havnen i Otomari) på Kunashir, Shikotan og fem mindre øer Sibotzu, Taraku Shima, Uri Shima, Akiuri og Suiseto. Landgangene på Iturup blev fortsat af den 355. riffeldivision som også gik i land på den mindre Urup.

Den 23. august overgav de 20.000 mand store japanske garnisoner sig på øerne som led i den generelle overgivelse af Japan.

Mellem den 22. august og den 1. september besatte russerne alle Kurilerne uden yderligere modstand.

Se også 
 Evakautionen af Karafuto og Kurilerne

Litteratur 
 

2. verdenskrig
Slag under Stillehavskrigen
Slaget om Japan
Spilledåse

En spilledåse er et enkelt mekanisk musikinstrument, hvor metalfolie i en metalkam bringes i vibrationer og frembringer lyd når de klikker. Spilledåser drives af et fjederoptrukket urværk, og blev opfundet af schweizeren Antione Favre i slutningen af 1700-tallet. Der er to grundlæggende designs af spilledåser, metalvalsespilledåsen og blikskivespilledåsen. Ifølge Nordisk familjebok tilskrives opfindelsen af spilledåsen Pierre Jaquet-Droz.

Lyddokumenter 
"Der Donauwalzer" på Polyphon, spilletid 58 sekunder

"Stille Nacht, Heilige Nacht" på Polyphon, spilletid 55 sekunder

Kilder

Ekstern henvisning 

Legetøj
Automatiske musikinstrumenter
Ģirts Dzelde

Ģirts Dzelde (16. juli 1963 i Riga i Lettiske SSR) er en lettisk tidligere professionel tennisspiller, som i dag virker som træner for Letlands Davis Cup team. Dzelde opnåede sin karrieres højeste single rangering som nummer 273 i 1991, og sin karrieres højeste double rangering som nummer 108 i 1993. Dzelde vandt ikke nogle ATP-titler i hverken single eller double, men endte som næstbedst i tre ATP double events.

Dzelde deltog i 17 Davis Cup ties for Letland fra 1993 til 2000, med en 16–11 rekord i single og en 10–6 rekord i double.

Eksterne henvisninger 

Personer fra Riga
Tennisspillere fra Letland