kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Herbert Fandel

Herbert Fandel (født 9. marts 1964) er en tysk fodbolddommer, der ved kvalifikationskampen til Europamesterskabet i fodbold 2008 mellem Danmark og Sverige i Parken 2. juni 2007, kort før kampens planlagte afslutning, blev overfaldet af en dansk tilhænger og ramt i hovedet af et slag. Fandel valgte i samråd med de øvrige dommere at afbryde kampen straks, hvorpå en af de største skandaler i dansk fodbold var en kendsgerning.

Fandel er en respekteret dommer, der blandt andet har dømt ved FIFA Confederations Cup i 2005 i Tyskland, sommer-OL 2000 i Sydney, og han har været dommer i to store europæiske klubfinaler, henholdsvis UEFA Cup-finalen 2006 og UEFA Champions League finalen 2007.

I det civile liv er Fandel klaverlærer.

EM 2008 
   –   (gruppespil)
   –   (gruppespil)
   –   (kvartfinale)

Se også 
Liste over fodbolddommere der har dømt Champions League-finalen

Fodbolddommere fra Tyskland
Dommere i UEFA Champions League
Jørgen Ditleff Bondesen

Jørgen Ditleff Bondesen (7. april 1855, København – 3. maj 1939) var en dansk musikteoretiker, komponist og lærer.

Liv og karriere 

Jørgen Ditleff Bondesen var søn af skolebestyreren og professoren Johan Henrik Tauber Bondesen og Camilla Georgine Bondesen, f. Schmidt.

Efter at have haft Johan Christian Gebauer som lærer var Bondesen elev på Det Kongelige Danske Musikkonservatorium 1873-1875 med E. Neupert, V. Tofte, G. Matthison-Hansen, J.P.E. Hartmann og Niels W. Gade som lærere. Fra 1876-1886 var han organistassistent for Gade i Holmens Kirke. Allerede i studietiden fungerede han som vikar for flere af lærerne og fra 1883-1901 virkede han selv på konservatoriet som lærer i klaver og teori. Blandt sine elever talte han bl.a. pianisten Johanne Stockmarr, dirigenterne Frederik Schnedler-Pedersen og George Høeberg, organisten Camillo Carlsen, og komponisterne Ludolf Nielsen og Siegfried Salomon.

I 1901 flyttede Bondesen til Århus, hvor han stiftede Århus Musikkonservatorium, som han ledede fra 1902 til 1926. I 1927 blev konservatoriet reorganiseret under navnet Det Jyske Musikkonservatorium. Både i københavnertiden og senere skrev Bonde musikteoretiske bøger, som var meget brugte i samtiden. Desuden samarbejdede han med Angul Hammerich om dennes bog Kjøbenhavns Musikkonservatorium 1867-92 fra 1892.

Som komponist udgav Bondesen sangmusik (romancer, åndelige sange og korsange), Opstandelsen for soli, kor og orkester, 1878, orgelmusik, musik til indledningsdigtet i Holger Drachmanns Gurre 1900, musik til Olaf Hansens eventyrspil Tornerose, 1915, operaen Sankte Cæcilie Nat, 1913, Ebbe Skammelsen og kammermusik.

Bøger 
 Richters Harmonilære (oversættelse og bearbejdelse 1883)
 Lobes Musikens Katechismus (oversættelse og bearbejdelse 1885)
 Orchesterinstrumenterne og deres Omfang samt Plads i Partituret (1885)
 Harmonilære (1897)
 Kjøbenhavns Musikkonservatorium 1892-97
 Opgaver til Harmonilæren (1897)
 Læren om Contrapunkt (1902)
 Kortfattet Haandbog i Harmonilære (1920)
 Nye Opgaver til Harmonilæren (1923)
 Fortegnelse over Niels W. Gades Compositioner

Kilder m.m. 
 Dansk biografisk Leksikon 1979
 Gerhardt Lynge: Danske Komponister i det 20. Aarhundredes Begyndelse (1917)
 Manuskripter i KB
 Trykte noder i KB

Komponister fra Danmark
Musikteoretikere
Skolefolk fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Faglitterære forfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Kvænangen

Kvænangen kommune (samisk: Návuona gielda) ligger i Troms og Finnmark fylke i Norge. Den grænser til Loppa i nord, Alta i øst, Kautokeino i syd, Nordreisa i sydvest, og Skjervøy i vest.

Navnet Kvænangen kommer af kvæner (kvener) som er norsk for «finsktalende folk», og angr som er norrønt for «fjord».

Erhvervslivet i Kvænangen har længe været baseret på primærerhvervene landbrug, skovbrug og fiskeri, men de fleste ansatte i kommunen arbejder i serviceerhvervene.
Kommunecenteret i Kvænangen er Burfjord.

Tusenårssted 
Kommunens tusenårssted er kulturlandsskabet Vapsgieddi/Noaidegieddi som har lokaliteter og hustomter fra ældre og yngre stenalder, jernalder og samiske tørve og barkhuse og offerpladser fra middelalderen.

Personer fra Kvænangen
Gunnar Kaasen († 1960), norsk-amerikaner i Alaska
Jafet Lindeberg († 1962)
Steinar Eriksen (1939-), politiker, stortingsrepræsentant 1985-1989
Eva M. Nielsen (1950-), politiker, stortingsrepræsentant
Carina Olset (1982-), journalist og kanalvært

Eksterne henvisninger 

 Kultur i Kvænangen på kort fra Kulturnett.no

Kommuner i Troms
 
Kommuner i Troms og Finnmark
Randers Realskole

Randers Realskole er med sine over 1300 elever Danmarks største privatskole. Skolen har 0. – 10. klassetrin.

Skolen blev, ved sammenlægning af to skoler, grundlagt i 1869 som Randers Private Realskole af Cand. Jur. Henrik Steffens Helms, der var skolebestyrer i perioden 1869-1879

Hold fra Randers Realskole har flere gange været i finalen i Ekstra Bladets Skolefodboldturnering. Randers Realskole har et samarbejde med områdets elitesportsklubber og Team Danmark, og tilbyder bl.a. en fodboldlinie, en håndboldlinie og en idrætslinie i 10. klasse.

Randers Realskole købte i april 2018 ejendommen Fabersvej 1 der lige som bygningerne på Jensen Wærums Allé 3 skal fungere som en skolebygning.

Eksterne henvisninger 
 Randers Realskoles hjemmeside

Referencer 

Etableret i 1869
Privatskoler i Danmark
Realskole
Realskole
Sondre Norheim

Sondre Norheim (10. juni 1825 – 9. marts 1897) regnes for den første, og af mange også største, pioner indenfor moderne skiløb. ”Verdens første skibums”.

Sondre blev født på den lille gård Øverbø i Morgedal, Telemark.
Allerede som helt ung brugte han en stor del af sin tid på at køre ski på bakkerne i Morgedal. Hidtil havde skien primært været et transportmiddel til at komme rundt om vinteren, men Sondre brugte dem til leg, for eksempel hop. Der findes billeder af Sondre der hopper fra hustage.

Han blev hurtigt kendt for sine evner i skiløb og udviklinger indenfor skiteknik. Især bindinger der gik bag om hælen, hvor skien før kun var hæftet til tæerne og ski med indsving/talje for at lette sving.
Sondre tilskrives udviklingen af telemarksvinget, hvor inderskien i svinget er skudt bagud.

I 1868 blev han inviteret til den første nationale skikonkurrence i Christiania (Oslo), hvor han slog sine yngre konkurrenter med en stor margin. Her gjorde han brug af en hidtil uset svingteknik, hvor begge ben holdes samlet parallelt hele svinget igennem. Det blev døbt ’Christianiasvinget’ og er i dag er den mest udbredte stil, ’slalom’- eller ’alpinstil’. Hans berømmelse steg ud over landegrænserne og norske ord som 'ski' og 'slalom' blev kendt verden over.

I 1884 emigrerede Sondre, som så mange andre af sine naboer i Morgedal, til USA med det meste af sin familie. Efter en tid i Minnesota flyttede de til North Dakota nær Villard.
Han fortsatte med at stå på ski når han havde chancen, skønt klimaet og landskabet på Dakotas prærie gav få muligheder.
Det siges at han altid havde et par ski stående uden for sin dør.
Med alderen blev Sondre mere religiøs og var med til at bygge en lutheransk kirke i Villard.
Han døde i 1897 og blev begravet i Denbigh, North Dakota. Indtil for nylig var hans grav umærket, men nu pryder en mindesten stedet.

Den olympiske ild blev tændt på Sondre Nordheims fødested, Øverbø, til vinter-OL i Oslo i 1952 og Squaw Valley i 1960. Prinsesse Märtha Louise tændte den olympiske ild på Øverbø til vinter-OL på Lillehammer 1994.

Kilder 
 http://www.sondrenorheim.com/
 http://vest-telemark.museum.no/article/articleview/41/1/22/
 http://www.skiportal.dk/2003/images/pdf/historisk-telemark.pdf 
 http://www.norsk.dk/culture/sports/cradle/cradle.htm 

Skiløbere fra Norge
Landbrugernes Sammenslutning

Landbrugernes Sammenslutning (LS) var en dansk landbrugsorganisation, der blev dannet 18. november 1930. Organisationen satte de traditionelle livsformer på landet i høj kurs og ønskede at sikre landbruget som erhverv i Danmark. Samtidig var man kritisk over for de eksisterende landbrugorganisationer og det politiske systems muligheder for at løse den økonomiske krise i 1930'erne.

Lederen af LS var Knud Bach (1871-1948), en landmand fra den lille landsby Rønge ved Gudenåen, ca. syv kilometer øst for Bjerringbro. Organisationen, der blev kendt som "Randersbevægelsen", udviklede sig hurtigt fra at være en lokal organisation til en landsdækkende. 29. juli 1935 fik dette et markant udtryk Bondetoget til kongen, hvor 40-50.000 landbrugere fra hele landet samledes på Amalienborg Slotsplads og en protestskrivelse mod politikernes manglende hjælp til landbruget blev afleveret til kongen. De følgende år arrangede LS på årsdagen for Bondetoget såkaldte bondestævner, der også opnåede stor tilslutning. I 1936 fandt det sted i Rønge.

I samtiden blev der talt om meget store medlemstal for LS, op mod 100.000, men i realiteten nåede organisationen formodentlig sit højeste medlemstal i 1940 med 36.313 medlemmer.

16. maj 1934 blev Bondepartiet, der indtil 1939 hed Det Frie Folkeparti, dannet som en partipolitisk forlængelse af LS. Efter den tyske besættelse af Danmark 9. april 1940 tilsluttede LS sammen med Bondepartiet og Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti (DNSAP) 17. juni 1940 en fælleserklæring, hvor man krævede den siddende samlingsregering afsat. I en ny regering skulle Knud Bach være både landbrugs- og statsminister. Den nye regering blev ikke til noget, men ved retsopgøret efter besættelsen blev flere personer dømt for planerne, herunder Knud Bach.

I efteråret 1944 forlod Knud Bach LS-ledelsen. Efter befrielsen blev han ved Københavns Byret 12. juli 1947 idømt fem års fængsel, men allerede med udgangen af oktober samme år blev han benådet efter en hjerneblødning.

LS ophørte ikke med at eksistere efter besættelsen, men fik ingen indflydelse. I 1949 blev der på Knud Bachs fødselsdag, 26. september, af LS og Knud Bachs enke rejst et mindesmærke over Knud Bach ved hans fødegård, Røngegård, under medvirken af 4-5.000 jyske landmænd.

LS spillede dog en vis rolle i 1950'rne, jf. Erik Helmer Petersen, Det danske landbrugs historie IV 1914-1988, Odense, 1988.

Litteratur 
 Steen Andersen: "Opgør mod korruption og bengnaveri. Bondepartiet under besættelsen" i Joachim Lund (red.): Partier under pres – demokratiet under besættelsen, Gyldendal:København 2003 , s. 290-327
 Per Brogaard: Landbrugernes Sammenslutning, Studenterrådet ved Aarhus Universitet:Århus 1969
 Ole Schierbeck: "Ud af glemmebogen" i Politiken, 24. november 1996
 Bjørn Poulsen (red.), Bondeprotest, i: Bol og By – Landbohistorisk tidsskrift 1994:2
 Erik Helmer Petersen, Det danske landbrugs historie IV 1914-1988, Odense, 1988

Eksterne henvisninger 
 Danmark under besættelsen og befrielsen  – opslag om LS i internetleksikon

Foreninger fra Danmark
Danmark under 2. verdenskrig
Accent (musik)

I musikalske termer er en accent fremhævelsen af en tone eller et slag i musikken. Fremhævelsen kan være dynamisk (kortvarig forøgelse af lydstyrken) eller tidsmæssig.
En accent angives ved et tegn over den node der ønskes fremhævet.

Typer af accenter
De nævnte accenttyper svarer til de fem accenter der kan ses på illustrationen øverst.

Musikteori
Randi Laubek

Randi Laubek (født 30. juli 1973 i Voerså) er en dansk sanger og sangskriver. Hun debuterede i 1997 med Ducks and Drakes og modtog i 1998 tre grammy for denne udgivelse, dels som Årets danske sangerinde, Årets danske sangskriver og for Årets danske album. I 2000 modtog hun igen en grammy som Årets danske sangerinde.

Desuden medvirkede Laubek i duet med Kasper Eistrup på nummeret "The Ghost Of No One" fra Kashmirs Home Dead EP fra 2001.

Randi Laubeks musikstil er en blanding af pop, soul og jazz, men er egentlig vanskelig at sætte i bås. Hendes tekster er lyriske og underbygges af den gode stemme.

Diskografi 
Album
 Ducks and Drakes, 1997
 Almost Gracefully, 2000
 The Wedding of All Things, 2003
 Figures of Eight, 2005
 Sun Quakes, 2009
 Letter to the World, 2012
 Pow Wow, 2016
 Inner Seas Outer Fields, 2016
 Jetty out to Sea, 2021

medvirkende på
 Motello Soundtrack (med Tango Orkestret), 2002
 D'damer & Allan Olsen Live (med Allan Olsen, Annika Aakjær, Marie Bergman, Maria Timm Wachmann, Dorthe Gerlach), 2014

Eksterne henvisninger 
 Randi Laubeks hjemmeside

Referencer 

Sangere fra Danmark
Pia Raug

Pia Raug Nielsen (født 21. februar 1953 i Odense) er en dansk sangerinde, sangskriver, komponist og forfatter.

Raug voksede op i et hjem med en far, der var musiker og bl.a. spillede på sav. Derfor var musikken en naturlig ting i hendes liv. Og da hun i 1973 flyttede til Århus for at læse på Aarhus Universitet kom hun her hurtigt i kontakt med byens folkemusikmiljø og begyndte at optræde.

Hun udgav i 1978 sin første LP, Hej lille drøm, som indbragte hende en guldplade for 50.000 solgte eksemplarer.
Fra den stammer hendes nok mest kendte sang Regnvejrsdag i november. Ebba Munk skrev teksten og Raug musikken.
Her findes både Raugs oversættelse af Janis Ians At seventeen og titelnummeret Hej, lille drøm, som også var en Munk-Raug sang.
 
I 1984 udgav hun på grund af frygt for en kræftsygdom prosadigtet Huset. I 2000  kom romanen Bristepunktet.
Pia Raug har altid været politisk aktiv på venstrefløjen og stillede i 1991 op for Enhedslisten uden at blive valgt.

De sidste par år har Pia Raug især sunget salmer og optrådt i kirker.
Hun er KODA's repræsentant i komponisternes verdenskongres CIAM.

Hun blev på Junibevægelsens landsmøde 2008 valgt til ledelsen.

Udgivelser

Musik 
 Hej Lille Drøm, 1978
 Saga, 1979
 Det, 1981
 Iskrystaller, 1983
 Længsel, 1987
 Forår i Menneskenes Land, 1988
 Husker du, 1990
 Håbet, 1991
 Hjertesproget, 1993
 Silke og stål, 1994
 Ind Under Jul, 1996
 Farver og Forvandlinger, 1998

Bøger 
 Huset: nøgen går jeg i bevidsthedens hus (prosa), 1984
 Bristepunktet (roman), 2000

Henvisning 

Sangere fra Danmark
Romanforfattere fra Danmark
Personer fra Odense
Politikere fra JuniBevægelsen
Sangskrivere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Studenter fra Odense Katedralskole
Sejs-Svejbæk

Sejs-Svejbæk er en stationsby i Midtjylland med , beliggende i Sejs-Svejbæk Sogn syv kilometer sydøst for Silkeborg. Byen ligger i Region Midtjylland og hører til Silkeborg Kommune. Sejs-Svejbæk er opstået ved at de to byer Sejs og Svejbæk er samenvokset til ét samlet byområde. Byen ligger ned til Brassø som er en del af Gudenå-systemet mellem Julsø og Borresø.

Byens anløbsbro i Julsø ved Traktørstedet Ludvigslyst besejles af Silkeborgsøernes færgefart med bl.a. dampfærgen Hjejlen.

Foruden Gudenåen og statsskovene grænser byområdet op til fredet hede med lyngbakkerne Sindbjerg og Stoubjerg.

Der er skole 0.-9. årgang, tre børnehaver, to vuggestuer, et plejecenter, en kirke, en jernbanestation, discount- og almindelig dagligvareforretning, slagter, og flere mindre erhvervsdrivende som blomsterhandlere, frisører, en campingplads og en café mv. I lokalområdet er der desuden en stor idrætsforening med mange forskellige afdelinger og aktiviteter samt en spejdergruppe.

Historie 
Sejs Huse var oprindeligt en spredt bebyggelse ved Borresø. Adskilt fra denne lå ca. 1 km mod øst Svejbæk station med gårdene Karolinelyst og Ludvigslyst.

Stationsbyen 
Jernbanen mellem Silkeborg og Skanderborg blev anlagt i 1871 og Svejbæk Station åbnede i 1872, i dag fungerer den som et station på Skanderborg-Skjern-banen.

I 1926 blev der oprettet trinbræt i Sejs ved Sindbjergvej, dette blev nedlagt igen d. 22 maj 1971.

Svejbæk Vandværk blev bygget i 1936.

Svejbæk stationsby havde 174 indbyggere i 1925, 269 i 1930, 466 i 1935 og 365 i 1940.

Efter 2. verdenskrig fortsatte byen sin udvikling: den havde 408 indbyggere i 1945, i 1960 940 og i 1965 1.617 indbyggere.

Kalsholtvej i byens østlige udkant regnes som landets dyreste villavej uden for hovedstadsområdet.

Egen kirke 
Oprindeligt hørte Svejbæk under Linå Sogn, men i kraft af et voksende indbyggertal blev det fra 1971 aktuelt at oprette egen kirke og sogn. Den 10. december 1989 kunne Sejs-Svejbæk Kirke indvies. Hele byggesagen havde da varet 10 år. Sejs-Svejbæk-området blev nu et selvstændigt sogn, og et nyt menighedsråd kunne tage over efter menighedsrådsvalget i marts 1990.

Tidligere lå Svejbæk i Gjern herred, Århus Amt.

Indbyggertal

Politik

Notabiliteter 
 Esben Bjerre Hansen – radio- og tvvært
 Peter Sørensen – fodboldtræner
 Søs Egelind – skuespiller
 Flemming Fjeldgaard – journalist
 Robert Skov – professionel fodboldspiller.
 Lars Larsen – forretningsmand
 Jacob Brunsborg – forretningsmand
Jonas Risvig - filminstruktør

Eksterne henvisninger 
 Silkeborg Kommune
 Sejs-Svejbæk Lokalråd
 Sejs Skole
 Sejs-Svejbæk Kirkes hjemmeside 
 Sejs-Svejbæk Borgerforening
 Sejs-Svejbæk Idrætsforening
 Sejs-Svejbæk Lokalhistorisk Forening
 Nordskoven Silkeborg
Offentlig transport:
 Bybus – køreplan: Torvet-Sejs-Svejbæk

Kilder 

 
Gudenå
Malteserkors

Malteserkorset har været et symbol brugt af kristne riddere siden det første korstog. Det består af fire V-formede arme, som mødes i den smalle ende. I den ydre ende har hver arm to spidser og danner ligeledes en V-form.

Korset er fortsat symbol for Malteserordenen, og bliver brugt i en række ridderlige ordener og våbenskjold. Eksempelvis for distriktet Mecklenburg-Strelitz i Tyskland indgår det i våbenet, i Queensland, Australien er det delstatens emblem, og det indgår i Wallis og Futunas flag. Og i Storbritannien var det det første stempel, der blev anvendt på frimærker udformet som et malteserkors.

Både det britiske Victoria kors og den norske St. Olavs Orden har et malteserkors som ordenstegn. Et malteserkors er også ordenstegn for alle Sveriges fire højeste ordener; Serafimerordenen, Sværdordenen, Nordstjerneordenen og Vasaordenen.

Se også 
 Malteserkreuz Aquavit – der benytter et Mantuakors som symbol.

Heraldiske kors
Stevstamme

En stevstamme kan defineres i forbindelse med de danske folkeviser.

En stevstamme er et firelinjet omkvæd, der indleder folkevisen. Den har ingen episk (fortællende) funktion, idet den ikke bidrager til handlingsforløbet, men bruges derimod til at anslå en stemning. Stevstammen er ikke bevaret i alle folkeviser pga. af den mundtlige overlevering. Det ligger i ordet, at det er fra denne strofe, stevet stammer. Oprindeligt betyder ordet 'stev' en kort strofe eller omkvæd i oldnordisk digtning.

Folkeviser
Sange fra Danmark
Favignana

Favignana er en italiensk ø i øgruppen Ægadiske Øer beliggende vest for Sicilien. Øen er med et areal på 19 km² den største af øerne i øgruppen. Der er kun én by på øen beliggende midt på øens nordkyst, hvor en bugt danner en naturlig havn. Øen udgør sammen med de to mindre øer, Levanzo og Marettimo, én kommune med ca. 4.100 indbyggere, hvoraf ca. 3.200 bor på Favignana. Det højeste punkt på øen er Monte Santa Caterina, 314 m.o.h. Der er færgeforbindelse til Trapani på Sicilien og til de to andre øer i øgruppen.

Favignana nævnes første gang omkring år 400 f.Kr. som et fønikisk bosted. I 1081 kom normannerne til øen, hvor de bl.a. opførte den fortsat eksisterende borg på øens højeste punkt, Monte S. Caterina. Siden Middelalderen har et væsentligt erhverv på øen været tunfangst, som dog i de seneste år er gået meget tilbage på grund af overfiskeri og konkurrence fra tunfangsten på de store oceaner. Man kan imidlertid fortsat ved kysten umiddelbart vest for byen se en af de gamle tunfangerstationer, som er en af de få i Italien, der fortsat er aktiv.

Favignana er også kendt for sin udnyttelse af den tuf, som øen består af. Den har været udnyttet helt siden romertiden og mange steder på øen ses disse udgravninger stadig. Langs kysten ses endvidere mange klippegrotter. Der har tidligere været skov på øen, men skoven er i dag væk, og vegetationen er typisk maki.

Eksterne henvisninger 

Øer i Italien
De Ægadiske Øer
Trapani (provins)
Levanzo

Levanzo er den mindste af øerne i den italienske øgruppe Ægadiske Øer vest for Sicilien. Den har et areal på ca. 5,8 km² og har ca. 200 indbyggere. Det højeste punkt er Pizzo Monaco, 270 m.o.h. Der er færgeforbindelse til Trapani på Sicilien og til de to andre øer i øgruppen, Favignana og Marettimo.

Øen består af kalksten og er især berømt for klippehulen, Grotta del Genovese, hvor der er fundet malerier fra forhistorisk tid. Hulen menes at have være beboet fra ca. 10.000 til ca. 6.000 f.Kr., og det er således fra denne tid malerierne stammer. Malerierne forestiller især pattedyr, fugle og fisk, men også mennesker. Malerierne anses for at have høj kunstnerisk kvalitet.

Øer i Italien
De Ægadiske Øer
Marettimo

Marettimo er en af de tre øer i den italienske øgruppe Ægadiske Øer, beliggende vest for Sicilien. Øen har et areal på ca. 12 km², og er dermed den næststørste af øerne. Indbyggertallet er ca. 700, der alle bor i øens eneste by, der ligger midt på østkysten. Det højeste punkt er Monte Falcone, 686 m.o.h. Der er færgeforbindelse til Trapani på Sicilien og til de to andre øer i øgruppen, Favignana og Levanzo.

Øen har været beboet fra fønikisk tid, og på øen findes rester af en bebyggelse fra romersk tid. Man kan også se resterne af en lille kirke fra den tidligste kristne tid. På øens nordøstligste punkt, Punta Troia, står stadig en borg, der blev opført af normannerne i 1140 på resterne af en borg, der oprindeligt var opført af araberne. Før Italiens samling i 1860 blev borgen bl.a. brugt som fængsel for modstandere af styret under kongen af Napoli.

Øen er bjergrig og rejser sig flere steder stejlt op fra havet, og der er langs havet flere klippehuler. Fra det højeste bjerg, Monte Falcone, er der en flot udsigt over hele øen og naboøerne. På den vestlige side af øen ved Punta Libeccio findes et fyrtårn, ellers findes al bebyggelse, der stadig anvendes, omkring byen. Den eneste vej på øen fører fra byen til fyret; men der er mange stier på øen, der gør det muligt at komme rundt på øen, f.eks. til normannerborgen ved Punta Troia eller op på Monte Falcone.

Øer i Italien
De Ægadiske Øer
Ferdinandea

Ferdinandea var en ø i Middelhavet omtrent midt mellem byen Sciacca på Sicilien og den italienske ø Pantelleria. Øen opstod ved et vulkanudbrud i havbunden i juli 1831, og i løbet af få dage kom der så meget materiale op fra krateret, at der opstod en ø på ca. 4 km² og med en højde på ca. 65 meter.

Øen blev hurtigt genstand for territoriale stridigheder, idet flere lande var på udkig efter steder i Middelhavet, hvor der kunne etableres flådebaser. De første til at gøre krav på øen var Kongeriget Napoli, der gav den navnet Ferdinandea efter kongen, Ferdinando II. Kort tid efter gjorde imidlertid også både England og Frankrig krav på øen, og alle tre lande sendte skibe til øen for at plante deres flag. Kong Ferdinando II protesterede overfor England og Frankrig, idet han mente, at international ret gav ham retten til øen; men han fik aldrig svar på sin protest.

I oktober 1831 begyndte øen imidlertid at synke i havet. Øen var skabt af et meget porøst materiale, kaldet tefrit, som ikke i længden kunne klare sig over for havets bølger. Øen blev således langsomt nedbrudt. I november 1831 var øens højde kun ca. 20 meter og i januar 1832 forsvandt den helt under havet igen. I 1846 og 1863 dukkede lidt af øen kortvarigt frem igen; men blev atter hurtigt nedbrudt af havet.

I 1968 havde den undersøiske vulkan igen et kortvarigt udbrud; men det var ikke tilstrækkeligt til at den hævede sig over havets overflade. Også i 2002 blev der registreret vulkansk aktivitet, uden at det førte til øens genopståen. Aktuelt befinder det højeste punkt på den undersøiske vulkan sig ca. 6 meter under havets overflade.

Øer i Italien
Vulkaner i Italien
Tidligere øer