kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hans Thomissøns Psalmebog 1569

Hans Thomissøns Salmebog 1569 blev udarbejdet af præsten og salmisten Hans Thomissøn og blev tildelt kongelig autorisation i Danmark. Den komplette originale titel er "Den danske Psalmebog, met mange Christelige Psalmer, Ordentlig tilsammenset, formeret oc Forbedret. Aff Hans Thomissøn". Den blev udgivet af Lorenz Benedict i København i 1569.

Som grundlag for salmebogen indsamlede Hans Thomissøn med bistand fra sin fader, Thomas Knudsen, der var sognepræst og provst i Hygum Sogn i Ribe Stift og en af de tidligste lutherske prædikanter i det nordslesvigske hertugdømme, 269 salmetekster og -melodier.

Thomissøns salmebog var den eneste tilladte salmebog i Danmark-Norge efter at have fået kongelig tilladelse. I Kirkerne skulle denne salmebog fremover være på altrene.

Hans Thomissøn var landets førende salmeekspert, og han oversatte en række salmer fra tysk til dansk. Da han i 1561 blev sognepræst i Vor Frue Kirke i København, begyndte han arbejdet, som varede i otte år. Salmebogen blev en af de vigtigste reformatoriske salmebøger i Danmark og Norge, der også omfattede de daværende (senere svenske) provinser Skåne, Blekinge, Halland og Bohuslen.

Som følge af Reformationen blev salmernes katolske minder fjernet og erstattet med et indhold, der passede til en luthersk gudstjeneste. Af samme grund indeholder salmebogen også et særligt register over "gamle papistiske sange som er korrigerede".

Melodierne af Hans Thomissøns salmebog var på tryk i 1573 hos Niels Jespersens Graduale. Salmebogen er, i henhold til 1921 koralbog med 1819 års salmer, den første kendte skriftlige kilde til melodien for salmen "Kom, Helge Ånd, Herren god", No. 133 i 1819 år salmebog og introduceret i Sverige gennem Mönsterås håndskrift i 1646. Denne salme synes at have ændret sin melodi på et tidspunkt, eftersom den i den svenske salmebog 1986 angives med en melodi af en helt anden oprindelse.

Blandt de salmer, som fandtes i salmebogen og også i senere salmebøger, kan nævnes:
 Aleneste Gud i Himmerig
 Krist stod op af døde
 Vor Gud han er så fast en borg
 Et lidet barn så lysteligt
 Lad det klinge sødt i sky
 Julen har englelyd
 Lovet være du, Jesus Krist
 Nu bede vi den Helligånd
 Af dybsens nød, o Gud, til dig
 Min sjæl, du Herren love
 O du Guds Lam uskyldig

Salmebogen blev genoptrykt, men samtidig suppleret med nye salmer frem til 1608. I det sidste genoptryk var der 1010 salmer.

Eksterne henvisninger 
Faksimile-udgave af Thomissøns Psalmebog (hos Arkiv for Dansk Litteratur)
Digital udgave af Thomissøns Psalmebog 1569 (hos Det Danske Sprog- og Litteraturselskab)
Peter Balslev-Clausen: "Forordene i reformationstidens danske salmebøger"; s. 1-25 
 Henrik Glahn: "Nogle hidtil ukendte forlæg til melodier i Hans Thomissøns Psalmebog 1569"; s. 69-85

Sangbøger fra Danmark
Salmebøger
Riddarholmsskibet

Riddarholmsskibet er et senmiddelalderligt orlogsskib, som blev fundet i Riddarholmskanalen ud for den sydøstlige del af Riddarholmen i Stockholm i 1930. Vraget blev opdaget i forbindelse med opmudringsarbejde i kanalen, som var et vandområde mellem Stadsholmen og Gråmunkeholmen, som fra 1638 hed Riddarholmen.

Fundet blev årsag til grundlæggelsen af Stockholms stadsmuseum i 1937, og det er museets første registrerede genstand. Museet åbnede for publikum i 1942 og er det vigtigste arkæologisk fund, der er gjort i Stockholm.

Skibet er blev først dateret til mellem 1420 og 1543. Det var et klinkbygget fartøj frem for kravelbygget, som var begyndt at blive almindeligt i denne periode. I 1980'erne, hvor dendrokronologien var mere udviklet, blev perioden indsnævret til mellem 1520 og 1527 (+/- 5 år), og man kunne også konstatere, at det var relativt nyt, da det sank.

Vraget er i dag udstillet på Stockholms medeltidsmuseum.

Se også 
 Svenske skibsvrag

Referencer

Litteratur 
 Ohlmarks, Åke; Siöcrona, Vera, Wieselgren, Oscar (1953). Boken om Gamla stan: en jubileumsskrift. Stockholm: Förlagsaktiebolaget Boken. Libris 1445167
 Dahlbäck, Göran (1995) [1987]. I medeltidens Stockholm. Monografier udgivet af Stockholms stad (2:a upplagan). Stockholm: Stockholmia förlag. Libris 7593257.

Eksterne henvisninger 

 Medeltidsmuseet i Stockholm

Museumsskibe
Arkæologiske fund fra Sverige
Skibsvrag i Sverige
Genstande fra middelalderen fra Sverige
Margrethe Vullum

Rota Margrethe Vullum (født Lehmann, senere gift Rode, født 14. februar 1846 i København, død i 14 . august 1918 smstds.) var en dansk-norsk forfatter, underviser og kvindesagsforkæmper, bosat i Norge 1879–1914 .

Hun var datter af den danske politiker Orla Lehmann, og var gift med den danske forfatter Gotfred Rode fra 1866 til 1877. Efter Rodes død giftede hun sig med den norske journalist Erik Vullum. I sit første ægteskab med fik hun to sønner, politikeren Ove Rode og digteren Helge Rode, kendt for sangen Der er ingenting i verden så stille som sne. Hun grundlagde sammen med sin første ægte­mand folkehøjskolen Skovgaard, hvor hun underviste i kunsthistorie. Efter at hende og en af skolens elever Erik Vullum havde indledt et forhold, anmodede hun i 1876 om separation fra Rode. Fra 1877 – 1878 boede hun i Paris, som korrespondent for Aftonbladet og Dagbladet.

Efter Gotfreds Rodes død i 1879 flyttede hun med sine to sønner til Norge og giftede sig sammen år med Vullum ved et bryllup der fandt sted på i Bjørnstjerne Bjørnsons hjem, Aulestad. I Norge blev hun Dagbladets første faste kvindelige medarbejder. Hun skrev kunst- og litteraturanmeldelser, og senere også kritiske indlæg om kvindesagen. De sidste blev også stilet til det nyopprettede tidsskrift Nylænde. Hun var ifølge Irene Iversen en ''selvstændigt og autoritativ'' litteraturkritiker, som blandt anden vakte opsigt da hun i Verdens Gang skrev en begejstret omtale af Christian Krohgs Albertine.

Hun meldte sig ind i Venstre, bistod i etableringen af Norsk Kvindesagsforening i 1884, stod bag de første kvindestrejker i 1889, og stod derudover i spidsen for Norsk Fyrstikkpakkerforening. Hun deltog i stiftelsen af Frisinnede Venstre i 1909 .

Ægteparret Vullum levede et ustabilt liv, i lang tid baseret på hendes svindende formue og få faste indkomster. De boede i Valdres, på Askø, og flere steder omkring Østlandet. Mellem 1898 – 1905 boede parret i udlandet, blandt andet Italien. I 1912 slog de sig ned i Lillehammer, hvor de blev en del af byens kulturelle elite. Han døde i 1916, hvorefter hun flyttede tilbage til København. De ligger begravet side ved side på Lillehammer kirkegård. Hendes begravelse blev arrangeret af Landkvindestemmeretforeningen og Norske Kvinders Sanitetforening.

Litteratur 
 Hanne Engberg: En frigørelseshistorie, Gyldendal, 1994.
 Irene Iversen. Norsk biografisk leksikon
 Harald Tveterås. «Erik og Margrethe Vullum» I: Samtiden, nr 6, 1982.

Eksterne henvisninger 
 Dansk Kvindebiografisk Leksikon.

Feminister fra Norge
Litteraturkritikere fra Norge
Personer fra Lillehammer
Faglitterære forfattere fra Danmark
Kvindelige forfattere i det 19. århundrede
Hiddensee-smykket

Hiddensee-smykket er et guldfund fra vikingetiden.

Fund og fremstilling 
Hiddensee-smykkets dele blev fundet mellem 1872 og 1874 nedgravet nær en gravhøj på øen Hiddensee vest for Rügen. Nedgravningsstedet blev først fritlagt af stormfloden i november 1872. Smykket formodes at være  fremstillet i Hedeby omkring 970. Støbepatricerne som givetvis blev anvendt ved fremstillingen er fundet i havnen ved Hedeby. Smykket består af 16 dele og vejer 600 gram.
Hiddensee-smykket regnes for at være Tysklands "Guldhorn". Smykket formodes at have tilhørt den danske konge Harald Blåtand.

Tyveri af kopi i 2017 
I 2017 var en kopi af smykket udstillet til Danmarks Borgcenter i Vordingborg. Kopien var udlånt af Stralsund Museum og presseformene fra det originale smykke udlånt af Vikingemuseum Hedeby. I august blev det stjålet fra museet af to mænd, der flygtede i en bil sydpå. De blev fanget kort efter, da de ville ad Storstrømsbroen, da en langsomt kørende mejetærsker blokerede hele broen. I oktober blev de stjålne genstande udstillet igen. Tyvene modtog en dom på to års fængsel i januar 2018.

Referencer

Se også 
 Haraldsguldet

Eksterne henvisninger 

Oldsager fra Vikingetiden
Genstande i guld
Arkæologiske fund fra Tyskland
Kunst i vikingetiden
Smykker
Torbjørnsbu Station

Torbjørnsbu Station (Torbjørnsbu stoppested) var en jernbanestation på Arendalsbanen, der lå i Arendal kommune i Norge.

Stationen åbnede som holdeplads 1. maj 1911, året efter at banen var taget i brug. Den blev nedgraderet til trinbræt i 1939 og nedlagt 8. juni 1997.

Stationsbygningen blev opført til åbningen i 1911 efter tegninger af Harald Kaas. Den blev revet ned i 1970.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Arendalsbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1911
Ophørt i 1997
Kolsrud Station

Kolsrud Station (Kolsrud stoppested) var en jernbanestation på Bergensbanen, der lå i Flå kommune i Norge.

Stationen blev oprettet som holdeplads 15. marts 1914. Den blev nedgraderet til trinbræt 1. august 1953 men fik dog til gengæld læssespor i 1963. Betjeningen med persontog ophørte 23. maj 1982, og 3. juni 1984 blev stationen nedlagt.

Stationsbygningen blev opført efter tegninger af Harald Kaas. Den var af samme type som på Rallerud, Ørgenvika, Bergheim og Liodden. Stationsbygningen blev senere revet ned, og sporskifterne taget op.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Bergensbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1914
Ophørt i 1984
Jernbanestationer i Viken
Liodden Station

Liodden Station (Liodden stoppested) var en jernbanestation på Bergensbanen, der lå i Nes kommune i Norge.

Stationen blev oprettet som holdeplads 20. maj 1913. Den blev nedgraderet til trinbræt 1. oktober 1958. Betjeningen med persontog ophørte 23. maj 1982, og 3. juni 1984 blev stationen nedlagt.

Stationsbygningen blev opført efter tegninger af Harald Kaas. Den var af samme type som på Rallerud, Ørgenvika, Bergheim og Kolsrud. Stationsbygningen blev revet ned i 2004, mens toiletbygningen er flyttet til Hallingdal Museum. Sporskifterne er taget op.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Noter 

Stationer på Bergensbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1913
Ophørt i 1984
Jernbanestationer i Viken
Mireille Darc

Mireille Darc (født 15. maj 1938, død 28. august 2017) var en fransk model og skuespillerinde. Hun er nok bedst kendt for sin medvirken i filmen Le Grand Blond avec une chaussure noire (Den høje lyse mand med en sort sko) fra 1972.

Noter

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Frankrig
Østdelen af Læsø

Hele Østdelen af Læsø, et strand-, klit- og hedeareal på den østligste del af Læsø blev fredet i 1963, i alt 266 hektar. Bortset fra nogle få sommerhuse har naturen her fået lov til at råde. Området er en del af Natura 2000-område nr. 9 Strandenge på Læsø og havet syd herfor

Landskabet 
Ved nordkysten ligger Danzigmand Klit, der er den højeste af klitterne, som kanter det fredede områdes nordkyst. Herfra er der en fin udsigt mod syd over hele Syrsig, som er et stort, fladt mose- og hedeområde med en del småvander.

Syrodde udgør det nordøstligste punkt på Læsø, og syd herfor ligger halvøen Bløden Hale og barriereøerne Store Knot, Lille Knot og Knogen, der repræsenterer det alleryngste af øen, idet disse områder er lagt til af havet i løbet af de sidste få århundreder. Mens nordkysten af Læsø over store stræk eroderes af havstrømmene, bliver der ved Bløden aflejret sand og grus i et strandvoldsmønster, som de fleste steder let kan erkendes i landskabet. Strandvoldene, som udgør den ”tynde” og sydligste del af Bløden Hale, er ikke mere end 50-60 år gamle. Mod syd dukker der mange steder sand- eller stengrunde op, som ikke figurerer på kortene. Nogle af dem vil snart forsvinde igen, de fleste bliver i længere tid.

Plantelivet 

Vegetationen i hede-mosearealerne følger det kendte mønster: på rimmerne (de gamle strandvolde) domineres plantevæksten af hedelyng, revling og krybende pil. I de fugtigere mellemliggende arealer (dobber) vokser mosepors, klokkelyng og græsarten blåtop. Benbræk og plettet gøgeurt findes også her.

På Bløden Hale går vegetationen over i strandeng. Her vokser bl.a. tætblomstret hindebæger, strandmalurt, strandtusindgylden og sandkryb. Der er hegnet for kvæg på en del af strandengene, som herved holdes lysåbne. På de ikke-græssede arealer kommer bl.a. bevoksninger af strandkogleaks .

Dyrelivet 
De udstrakte lavvandede havflader med store sten og småholme er et godt spisekammer for en mængde vandfuglearter. Derfor er havet syd og vest for Knotterne og hele Bovet Bugt udlagt som vildtreservat for at give fuglene fred til både rast og yngel.
Knotterne rummer Danmarks eneste større koloni af svartbag. Andre ynglefugle er (nogle kun sporadisk) edderfugl, gråand, gravand, strandskade, stor præstekrave, toppet skallesluger, rødben, sølvmåge, stormmåge, sandterne, havterne, dværgterne, splitterne, knopsvane, stor regnspove.

Fra toppen af Danzigmand kan man gøre gode iagttagelser. Herfra ses sælhunderevet mod nordvest med mulighed for at se sæler. Danzigmand har sit navn efter et skib fra Danzig, som strandede her i 1741. I hele området ses også rigtig mange fuglearter under forårsfugletrækket, også mange småfugle.

Litteratur 
 Knud Dahl: Fredede områder og statsskove. Jylland; København 1987;  (opslag 37: "Østenden af Læsø", s. 28-29)
 Tommy Dybbro: De danske ynglefugles udbredelse; København 1976; 
 Lorenz Ferdinand: "Fuglene i landskabet" (Større danske fuglelokaliteter Bind II); Dansk Ornitologisk Forening, København 1980;

Eksterne henvisninger 
 Om fredningen på fredninger.dk
 Naturplanen for Natura 2000-område nr. 9 2016-2021

Fredede arealer i Danmark
Vildtreservater i Danmark
Læsøs geografi
Olga García

Olga García (født 1. juni 1992) er en spansk fodboldspiller, der spiller som angriber for FC Barcelona og Spaniens kvindefodboldlandshold.

Eksterne henvisninger 

 Profil hos FC Barcelona 

Kvindelige fodboldlandsholdsspillere fra Spanien
Fodboldspillere fra FC Barcelona
Polens nationalvåben

Polens nationalvåben består af en hvid ørn på en rødfarvet bund. Ørnen bærer en krone, og har et gyldent næb og gyldne kløer. I Polen kaldes nationalvåbnet normalt Den hvide ørn (polsk Orzeł Biały). 

Den nuværende udgave af nationalvåbnet er fra 1927. Den hvide ørn forekommer på mønter fra kong Bolesławs tid, og var i begyndelsen piastenes familievåpen. Den hvide ørn blev gjort til nationasymbol af Przemysł 2. i 1295.

Polakkene har en velkendt legende om våbenets oprindelse: ifølge historien gik de tre høvdingebrødre Lech, Czech og Rus hver sin vej og oprettede hvert sit rig. Czech blev fader til tjekkerne og Rus til rutenerne. Da Lech kom til en plads i det nuværende Polen, søgte han ly natten, hvor han så en hvid ørn flyve op fra sin rede mod den røde solnedgang, hvilket forklarer den røde baggrunden på våbnet. Begejstret bestemte han sig for at slå sig ned der, og placerede ørnen i sit våben. Her grundlagde Lech ifølge legenden Polens første hovedstad, som han kalte Gniezdno (i dag Gniezno), fra ordet gniazdo (rede).

 

Nationalvåben
Rigsvåbener fra Europa
Gammel Ølstykke

Gammel Ølstykke er en tidligere landsby, nu en del af Ølstykke-Stenløse byområde. Byområdet ligger i Ølstykke Sogn (tidligere Ølstykke Herred, Frederiksborg Amt).

Historie 
Ølstykke går tilbage til middelalderen. Ølstykke Kirke er i sin vestlige, oprindelige del bygget af kampesten med hjørnekvadre af kalksten. Kirkeskibet er allerede i middelalderen blevet forlænget i hele sin bredde mod øst med munkesten, ligesom sakristiet og våbenhuset også ere tilbyggede med samme materiale.

Ølstykke landsby bestod i 1682 af 19 gårde, 1 hus med jord og 12 huse uden jord. Det samlede dyrkede areal udgjorde 986,7 tønder land skyldsat til 201,69 tønder hartkorn. Dyrkningsformen var trevangsbrug.

Da jernbanen til Frederikssund blev anlagt i 1879, gik den i en stor bue udenom Ølstykke. Stationer blev placerede i Stenløse ca. 2 km sydøst for Ølstykke og der, hvor landevejen mellem Slangerup og Roskilde skar jernbanen ca. 2 km nordvest for Ølstykke; i begge tilfælde udviklede der sig stationsbyer. Ved Ølstykke var de eneste tjenester kirke, præstegård og skole. Mens både Ølstykke Stationsby og Stenløse voksede, gik udviklingen udenom Ølstykke landsby.

Først i anden halvdel af 1960-erne begyndte en bebyggelse i tilknytning til landsbyen. Byudviklingen forsatte efter kommunalreformen i 1970.

I 2002 oprettedes Egedal Station for at betjene Gammel Ølstykke.

Noter

Litteratur 
 Karl-Erik Frandsen: Vang og tægt. Studier over dyrkningssystemer og agrarstrukturer i Danmarks landsbyer 1682-83 (Bygd 1983), 
 Henrik Pedersen: De danske Landbrug fremstillet paa Grundlag af Forarbejderne til Christian V.s Matrikel 1688. Udgivet efter hans Død paa Bekostning af Carlsbergfondet (København MCMXXVIII; Reprotryk for Landbohistorisk Selskab, København 1975), 
 J.P. Trap: Kongeriget Danmark, 3. Udgave 2. Bind: Frederiksborg, Kjøbenhavns, Holbæk, Sorø og Præstø Amter; Kjøbenhavn 1898; s. 155

Bydele i Ølstykke-Stenløse
Jabberwocky

Jabberwocky er den engelske titel på nonsens-digt af Lewis Carroll, der optræder i børnebogen Bag spejlet, om mødet mellem en ung dreng og et monster ved navn The Jabberwock.

Jabberwocky kan også henvise til:

Film og tv 
 Jabberwocky (film fra 1971), instrueret af Jan Švankmajer
 Jabberwocky (tv-serie), en amerikansk tv-serie for børn, 1972–1974
 Jabberwocky (film fra 1977), en film fra 1977 instrueret af Terry Gilliam
 Jabberwock, en tv-film fra 2010 instrueret af Steven R. Monroe

Musik 
 Jabberwocky (band), et fransk electro-pop band
 Jabberwocky (album), af Clive Nolan og Oliver Wakeman
 Jabberwocky (musical), af Andrew Kay, Malcolm Middleton og Peter Phillips

Software
 Jabberwacky, en chatbot skabt af Rollo Carpenter og vinder af 2005 and 2006 Loebner prisen
 Jabberwock, en chatbot skabt af Jürgen Pirner, vinder af 2003 Loebner prisen

Andre medier og underholdning
 Jabberwock (magasin), udgiver i London af Chapman & Hall
Udlejre

Udlejre er en tidligere landsby, nu en del af Ølstykke stationsbys område. Byområdet ligger i Ølstykke Sogn (tidligere Ølstykke Herred, Frederiksborg Amt).

Historie 
Udlejre landsby bestod i 1682 af 9 gårde. Det samlede dyrkede areal udgjorde 384,1 tønder land skyldsat til 88,70 tønder hartkorn. Dyrkningsformen var trevangsbrug.

Da jernbanen til Frederikssund blev anlagt i 1879, blev Ølstykke Station placeret i Udlejre ejerlavs nordøstligste hjørne. Tidligt begyndte en stationsby at vokse frem, men det var først i 1960-erne at byudviklingen for alvor tog fart og store dele af Udlejre ejerlavs jorder mellem jernbanen i nord, Skenkelsø sø mod vest samt veje mod syd og øst blev udstykket til villakvarterer, der også omfattede Udlejre.

Noter

Litteratur 
 Karl-Erik Frandsen: Vang og tægt. Studier over dyrkningssystemer og agrarstrukturer i Danmarks landsbyer 1682-83 (Bygd 1983), 
 Henrik Pedersen: De danske Landbrug fremstillet paa Grundlag af Forarbejderne til Christian V.s Matrikel 1688. Udgivet efter hans Død paa Bekostning af Carlsbergfondet (København MCMXXVIII; Reprotryk for Landbohistorisk Selskab, København 1975), 
 J.P. Trap: Kongeriget Danmark, 3. Udgave 2. Bind: Frederiksborg, Kjøbenhavns, Holbæk, Sorø og Præstø Amter; Kjøbenhavn 1898; s. 155

Byer i Egedal Kommune
Tranebjerg Kirke

Tranebjerg Kirke er en kirke i landsbyen Tranebjerg på Samsø. Kirken lå tidligere i Tranebjerg Sogn, men dette blev 1. maj 2014 slået sammen med de øvrige sogne på Samsø til Samsø Sogn. Kirken er opført i romansk-gotisk stil i 1300-tallet. Det kraftige tårn er fra ca. 1525. Kirken har sandsynligvis erstattet en tidligere kirke blot 100 m der, som blev anlagt i forbindelse med Gammel Brattingsborg, der blev ødelagt af marsk Stig Andersen Hvide.

Syd for kirkebygningen ligger Tranebjerg Kirkelade, der i middelalderen fungerede som tiendelade for kirken.

Interiør

Referencer

Eksterne henvisninger 
 'Tranebjerg Kirke (Samsø Herred)'. Danmarks Kirker, udgivet af Nationalmuseet.

Kirker i Samsø Kommune
Kirker i Århus Stift
Kirker i Holbæk Amt
Skenkelsø

Skenkelsø er en tidligere landsby i Jørlunde Sogn (tidligere Jørlunde Herred, Frederiksborg Amt).

Historie 
Skenkelsø landsby bestod i 1682 af 14 gårde. Det samlede dyrkede areal udgjorde 497,6 tønder land skyldsat til 127,53 tønder hartkorn. Dyrkningsformen var trevangsbrug.

Da jernbanen til Frederikssund blev anlagt i 1879, blev Ølstykke Station placeret i Udlejre ejerlavs nordøstligste hjørne, lige udenfor Skenkelsø ejerlavs sydøstlige rand. Tidligt begyndte en stationsby at vokse frem, og denne bredte sig også nordpå langs landevejen.

Uden forbindelse med stationsbyen blev i 1960-erne udstykket et mindre villakvarter i Skenkelsø.

Noter

Litteratur 
 Karl-Erik Frandsen: Vang og tægt. Studier over dyrkningssystemer og agrarstrukturer i Danmarks landsbyer 1682-83 (Bygd 1983), 
 Henrik Pedersen: De danske Landbrug fremstillet paa Grundlag af Forarbejderne til Christian V.s Matrikel 1688. Udgivet efter hans Død paa Bekostning af Carlsbergfondet (København MCMXXVIII; Reprotryk for Landbohistorisk Selskab, København 1975), 
 J.P. Trap: Kongeriget Danmark, 3. Udgave 2. Bind: Frederiksborg, Kjøbenhavns, Holbæk, Sorø og Præstø Amter; Kjøbenhavn 1898; s. 155

Byer i Egedal Kommune