Venetianske doger

Det følgende er en liste over alle 120 venetianske doger sorteret efter deres regeringstid, som er angivet i parentes.

I over 1.000 år blev byen og senere Republikken Venedig ledet af en doge, en titel som er afledt af det latinske dux – anfører.
Dogerne i Venedig blev valgt for livstid af bystatens aristokrati. Som regel var den udpegede person en af de kløgtigste blandt byens ældste. Den venetianske kombination af kunstfærdig pragt og republikansk (om end aristokratisk) forfatning med omhyggelig udtænkt magtdeling gør Venedig til et lærebogseksempel i konstitutionelt monarki. Fra 1300-tallet og fremefter bar dogen den såkaldte corno ducale eller dogehue, som en pendant til pavens hat.

Trods den store magt de fik overdraget, var de venetianske doger tvunget af lovgivningen til at tilbringe resten af deres levetid i Dogepaladset og Markuskirken, undtagen når de måtte rejse af diplomatiske årsager.

600-tallet 
 Paolo Lucio Anafesto (697–717)

700-tallet 
 Marcello Tegalliano (717–726)
 Orso Ipato (726–737) myrdet, måske på initiativ af Eutychius, Exark af Ravenna
 Dominicus Leono Abrogatis – kort Interregnum (737–742)
 Teodato Ipato (742–755) afsat, blindet og sendt i eksil
 Galla Lupanio (755–756) afsat, blindet og sendt i eksil
 Domenico Monegario (756–764) afsat, blindet og sendt i eksil
 Maurizio Galbaio (764–787)
 Giovanni Galbaio (787–804) flygtede til Mantua i 803 med sin familie, hvor de formentlig døde

800-tallet 
 Obelerio Antenoreo (804–811) sendt i eksil, forsøgte at genvinde magten, dræbt og hovedet udstillet på markedet
 Agnello Participazio (811–827) tvunget i eksil i Zara af hans ældste søn Giustiniano
 Giustiniano Participazio (827–829)
 Giovanni 1. Participazio (829–837) arresteret og tildelt tonsur (kronraget som en munk)
 Pietro Tradonico (837–864) snigmyrdet, men i dette tilfælde arresterede hans efterfølger morderne og henrettede dem
 Orso 1. Participazio (864–881)
 Giovanni 2. Participazio (881–887) trådte tilbage af helbredsgrunde
 Pietro 1. Candiano (887–888) dræbt i kamp under invasion af Narentines
 Pietro Tribuno (888–912)

900-tallet 

 Orso 2. Participazio (912–932)
 Pietro 2. Candiano (932–939)
 Pietro Participazio (939–942)
 Pietro 3. Candiano (942–959)
 Pietro 4. Candiano (959–976) Folket i Venedig låste ham inde paladset sammen med hans søn mens det brændte.
 Pietro 1. Orseolo (976–978) trådte tilbage for at blive en Camaldolese eneboer i Sant Miguel de Cuxa klosteret i Pyrenæerne
 Vitale Candiano (978–979)
 Tribuno Memmo (979–991)
 Pietro 2. Orseolo (991–1009) gav hovedparten af sin formue til de fattige og kirken, og gik i kloster

1000-tallet 
 Ottone Orseolo (1009–1026) arresteret, skægget raget af og forvist til Konstantinopel på grund af nepotisme. Han var far til kong Peter Orseolo af Ungarn.
 Pietro Barbolano (1026–1032) abdicerede under stærkt pres for at genindsætte Ottone Orseolo
 Domenico Flabanico (1032–1043)
 Domenico Contarini (1043–1071)
 Domenico Selvo (1071–1084) afsat fredeligt til et kloster på grund af nederlag til flåden, døde tre år senere
 Vitale Faliero (1084–1096)
 Vitale 1. Michiel (1096–1102)

1100-tallet 

 Ordelafo Faliero (1102–1117)
 Domenico Michele (1117–1130)
 Pietro Polani (1130–1148)
 Domenico Morosini (1148–1156)
 Vital II Michele (1156–1172)
 Sebastiano Ziani (1172–1178)
 Orio Mastropiero (1178–1192)
 Enrico Dandolo (1192–1205)

1200-tallet 
 Pietro Ziani (1205–1229)
 Jacopo Tiepolo (1229–1249)
 Marino Morosini (1249–1252)
 Reniero Zeno (1252–1268)
 Lorenzo Tiepolo (1268–1275)
 Jacopo Contarini (1275–1280)
 Giovanni Dandolo (1280–1289)
 Pietro Gradenigo (1289–1311)

1300-tallet 

 Marino Zorzi (1311–1312)
 Giovanni Soranzo (1312–1328)
 Francesco Dandolo (1328–1339)
 Bartolomeo Gradenigo (1339–1342)
 Andrea Dandolo (1342–1354)
 Marino Faliero (1354–1355) – dømt for forræderi, henrettet og dømt til damnatio memoriae (evig glemsel)
 Giovanni Gradenigo (1355–1356)
 Giovanni Dolfin (1356–1361)
 Lorenzo Celsi (1361–1365)
 Marco Cornaro (1365–1367)
 Andrea Contarini (1367–1382)
 Michele Morosini (1382–1382)
 Antonio Venier (1382–1400)
 Michele Steno (1400–1413)

1400-tallet 
 Tommaso Mocenigo (1413–1423)
 Francesco Foscari (1423–1457) – tvunget til at abdicere af Timandsrådet
 Pasquale Malipiero (1457–1462)
 Cristoforo Moro (1462–1471)
 Nicolo Tron (1471–1473)
 Nicolo Marcello (1473–1474)
 Pietro Mocenigo (1474–1476)
 Andrea Vendramin (1476–1478)
 Giovanni Mocenigo (1478–1485)
 Marco Barbarigo (1485–1486)
 Agostino Barbarigo (1486–1501)

1500-tallet 

 Leonardo Loredan (1501–1521)
 Antonio Grimani (1521–1523)
 Andrea Gritti (1523–1538)
 Pietro Lando (1538–1545)
 Francesco Donato (1545–1553)
 Marcantonio Trivisan (1553–1554)
 Francesco Venier (1554–1556)
 Lorenzo Priuli (1556–1559)
 Girolamo Priuli (1559–1567)
 Pietro Loredan (1567–1570)
 Alvise 1. Mocenigo (1570–1577)
 Sebastiano Venier (1577–1578)
 Nicolò da Ponte (1578–1585)
 Pasqual Cicogna (1585–1595)
 Marino Grimani (1595–1606)

1600-tallet 
 Leonardo Donato (1606–1612)
 Marcantonio Memmo (1612–1615)
 Giovanni Bembo (1615–1618)
 Nicolò Donato (1618–1618)
 Antonio Priuli (1618–1623)
 Francesco Contarini (1623–1624)
 Giovanni 1. Cornaro (1624–1630)
 Nicolò Contarini (1630–1631)
 Francesco Erizzo (1631–1646)
 Francesco Molin (1646–1655)
 Carlo Contarini (1655–1656)
 Francesco Cornaro (1656–1656)
 Bertuccio Valiero (1656–1658)
 Giovanni Pesaro (1658–1659)
 Domenico 2. Contarini (1659–1674)
 Nicolò Sagredo (1674–1676)
 Alvise Contarini (1676–1683)
 Marcantonio Giustinian (1683–1688)
 Francesco Morosini (1688–1694)
 Silvestro Valiero (1694–1700)
 Alvise 2. Mocenigo (1700–1709)

1700-tallet 

 Giovanni 2. Cornaro (1709–1722)
 Sebastiano Mocenigo (1722–1732)
 Carlo Ruzzini (1732–1735)
 Alvise Pisani (1735–1741)
 Pietro Grimani (1741–1752)
 Francesco Loredan (1752–1762)
 Marco Foscarini (1762–1763)
 Alvise Giovanni Mocenigo (1763–1779)
 Paolo Renier (1779–1789)
 Ludovico Manin (1789–1797) – tvunget til at abdicere af Napoleon

Henvisninger

Kilder 
 Norwich, John Julius. A History of Venice. New York: Vintage Books, 1989. .

Doger
Lister over personer