kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ezechias Levin von Arentskiold

Ezechias Levin von Arentskiold (ved dåben: Arentzen) (8. oktober 1682 på Kronborg – 3. august 1744 i Rendsborg) var en dansk officer.

E.L. Arentzen var søn af proviant- og ammunitionsforvalter Jacob Arentzen og hustru Johanne Surean. 1703 blev han fyrværker, 1705 fik han rejsetilladelse til udlandet for at deltage i de allieredes felttog. Om efteråret traf han sammen med greven af Laurwigen og fulgte med denne til Frankrig. Han fik da ansættelse i det franske artilleri, hvor han tjente i 5 år, og blev i 1707 titulær provincialkommissær. Han kaldte sig stadig d'Arentzen. 1710, da krigen antoges at nærme sig sin slutning, søgte han om at få ansættelse hjemme og blev i 1711 med oberstløjtnants karakter ansat som chef for Fyrværkerkompagniet i Holsten. 1712 fik han kompagni; var med i felttoget, udmærkede sig ved Stralsunds og Wismars erobring. 1714 blev han adlet med navnet Arentschiold. 1716 blev han chef for Holstenske Artillerikorps. 1727 lod kongen ham stille for en inkvisitionskommission. Han blev overbevist om at have taget imod foræringer af de folk, som blev ansatte i civil-militære bestillinger. Dommen lød derfor på tab af charge og ejendomskonfiskation, men kongen formildede dog dommen til 4 ugers arrest.

Han blev 1731 brigader, samme år generalmajor, 1737 Ridder af Dannebrog, 1739 generalløjtnant. Rendsborg Tøjhus blev udvidet under ham, og hans navn står endnu over porten med årstal 1740. Da der i 1743 var udsigt til krig med Sverige, fik han overkommandoen både over det danske og det holstenske Artillerikorps. Han døde pludselig 3. august 1744 ved et middagsselskab på sin gård uden for Rendsborg og blev begravet i familiebegravelsen i Skt. Olafs Kirke i Helsingør. Han var en tapper og dygtig officer, nærmest hvad man ville kalde en hugzu, dog med interesser og kundskaber; han kom nogle gange i forlegenhed, fordi han havde sat sig ud over givne kongelige ordrer og kun fulgt sit eget hoved; han stræbte efter at være en grand seigneur, førte et stort hus, byggede og indrettede sit hus prægtig, men var også i pengeforlegenhed. I Rendsborg sagdes om ham efter hans død: «frolich gelebt, selig gestorben». Han var gift med Anna Barbara von Rheder, der overlevede ham.

Kilder 
 P.C. Bang, "Ezechias Levin von Arentskiold", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Personer fra Helsingør
Danskere i 1700-tallet
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Generalløjtnanter fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Bortala

Bortala (kinesisk: 博尔塔拉; pinyin: Bó'ěrtǎlā; Wade-Giles: Pó-ěrh-t'ǎ-lā; uigurisk: بۆرتال; uigur-latin: Börtala) er et autonomt præfektur for mongoler og ligger i Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Bortala har et areal på 24.895,68 km² og ca. 470.000 indbyggere, med en tæthed på 19 indb./km².

Geografi 

Bortala ligger i den sydvestlige del af landskabet Dzungarian. Det grænser til Kazakhstan mod nord og vest,med en international grænse på 385 km. Mod øst ligger byen Wusu amtet Toli i præfekturet Tacheng; mod syd grænser det til amterne Nilka, Yining og Huocheng i det autonome præfektur Ili.

Der er to store søer i området: Ebi-Nur og Sayram.

Administrative enheder 
Det autonome præfekturet Bortala har jurisdiktion over et byamt (市 shì) og 2 amter (县 xiàn).

Etnisk sammensætning 

Præfekturer i Xinjiang
Autonome præfekturer i Kina
Krydseren Aurora

Krydseren Aurora (med kyrilliske tegn: Аврора) er en russisk panserdækskrydser.

Aurora er et af klenodierne fra Den russiske revolution i 1917, da Oktoberrevolutionen indledtes med et skud fra Aurora. Besætningen på Aurora tog sågar aktivt del i de indledende manøvrer i revolutionen og beskød Vinterpaladset, hvor den provisoriske regering havde til huse.

Skibet er bygget i 1903 på Orlogsværftet i Sankt Petersborg og deltog i Den russisk-japanske krig i årene 1904-1905 som en del af den russiske Stillehavsflåde.

Aurora er stadigvæk i tal i den russiske flåde og er bemandet med værnepligtige samt kadetter fra det nærliggende søakademi.

Skibet blev i 1956 fortøjet på floden Neva i bydelen Petrogradskij i Sankt Petersborg, lige overfor Hotel St. Petersborg, og omdannet til et museumsskib.

Links 

 Krydserens hjemmeside

Sankt Petersborgs historie
Museumsskibe
Krydsere fra Rusland
Krigsskibe fra Sovjetunionen
Ebi-Nur

Aibi  eller Ebi-Nur (kinesisk: 艾比湖; pinyin: Àibǐ Hú) er en sø i  det  autonome præfektur Bortala i Xinjiang, i det nordvestlige Kina tæt ved grænsen til Kazakhstan. Den liger ved den sydvestlige ende af Dzungaria-porten, og afvander Dzungariasletten. Den havde oprindelig  et areal på over 1.000 km2 og en gennemsnitsdybde på under 2 meter . Da den har et højt saltindhold (87 g/liter) lever der ingen fisk eller planter i søen.

I august 2007 blev området ved Aibisøen udpeget som naturreservat af den kinesiske regering.

Søen bliver hastigt mindre, og havde i 2007 kun et areal på 500 km2.

Eksterne kilder og henvisninger 

Søer i Kina
Xinjiangs geografi
Flash!

Flash! er debutalbummet fra den danske elektro-pop duo Electric Lady Lab. Det blev udgivet den 7. januar 2011 på Mermaid Records. Andensinglen, "You & Me" sampler "Rhythm Is a Dancer" (1992) fra den tyske eurodance gruppe Snap!. Singlen har ligget #2 på hitlisten, og har solgt mere end 25.000 eksemplarer. Flash! blev ikke nogen kommerciel succes, idet albummet tilbragte én enkelt uge på hitlisten som #11.

Modtagelse 
Musikmagasinet Gaffa gav albummet 4 ud af 6 stjerner, og skrev "Sangerinden Stine har en god vokal – hvilket ikke har været flertallet af eurodance-acts forundt. Teksterne hæver sig over genrens ironiske og til tider komplet åndsforladte niveau med duoens forkærlighed for melankoli. Melodierne er godt skruet sammen – på en måde, så man faktisk kan skelne numrene fra hinanden." Peter Schollert fra Jyllands-Posten skrev at albummet til tider tegner for tydelige referencer til Depeche Mode i 80'erne og Madonna-albummet Ray of Light. Han fremhæver numrene "Flash!", "I Follow You" og "Fascinated", men mener albummet som helhed mangler "punchlines, sætninger og budskaber". B.T.'s Henning Høeg kritiserede sangskriver Martin Bøge Pedersen for "kluntede og klichéfyldte engelske tekster", men beskrev samtidig sangerinde Stine Hjelm Jacobsens vokal som både "omfangsrig" og "personlig". Ifølge anmelderen hæmmes albummet af manglende "pragt-omkvæd", og gav det 2 ud af 6 stjerner.

Trackliste 

Noter
 "You & Me" sampler "Rhythm Is a Dancer" med Snap!.
 "Let Go" sampler "Dooh Dooh" med Barcode Brothers.
 "Fascinated" sampler sangen af samme navn med Company B.

Hitlisteplacering

Referencer 

Album fra 2011
Popalbum fra Danmark
Canet-en-Roussillon

Canet-en-Roussillon (på Catalansk: Canet de Rosselló) er en by og kommune i departementet Pyrénées-Orientales i Sydfrankrig.

Canet er en populær badeby, som om sommeren tiltrækker store mængder turister.

Geografi 
Canet ligger ved Middelhavet 10 km øst for Perpignan. Mod sydøst ligger Cabestany (9 km) og mod syd Saint-Cyprien (11 km) og Saint-Nazaire (5 km). Kommunen afgrænses mod nord af floden Têts udmunding i Middelhavet og mod øst af Middelhavet. Mod syd ligger indsøen Étang de Canet-Saint-Nazaire.

Historie 
Fund af redskaber vidner om, at Canet har været beboet siden forhistorisk tid. Et keltisk folk slog sig derefter ned i området i det 9. eller 8. århundrede fvt. Gravurner fra denne tid blev udgravet i 1970-80 blandt andet ved boligområdet Chênes Verts.

I romertiden var Canet uden tvivl udskibningssted for Ruscino - det gamle Perpignan. Et stort antal handelsvarer er passeret hen over stranden. Spor af romersk bebyggelse er fundet ved Baja del Puig øst for den nuværende by og blev udgravet i 1980'erne af foreningen Amis du Vieux Canet (det gamle Canets venner). udover lervarer og dårligt bevarede bygningsrester fra romertiden, fandt man også spor fra den senere visigotiske periode (6. - 7. århundrede).

Den nuværende by voksede op omkring slottet - på grunde af de urolige tider - i det 8. århundrede. Det er formentligt også på denne tid, de første fæstningsværker omkring byen er bygget. Selve slottet nævnes først omkring 1050 under Gausfied II, greve af Roussillon. I de følgende århundreder var herremændene i Canet relativt betydende og store jordejere.

I 1642 blev byen, som på dette tidspunkt hørte til Spanien hårdt ramt af et fransk bombardement. Flere huse blev ødelagt og byen blev endeligt indtaget af Frankrig. I april 1649 udnævnte Ludvig den 14. Joseph Fontanella til vicegreve af Canet og samtidig til regent for kancelliet for Catalonien, Roussillon og Cerdagne.

I begyndelsen af de 18. århundrede blev byens fæstningsværker opgivet af hæren og blev derefter brugt som bygningsmaterialer af indbyggerne. I det 19. århundrede var murene ødelagt bortset fra de dele, der indgik i eksisterende bygninger.

Allerede i det 18. århundrede begyndte Canet den udvikling, der skulle gøre byen til et populært badested. Udviklingen fortsatte i det 19. århundrede. I år 1900 blev byen forbundet til Perpignan med en sporvognslinje og byggeriet langs stranden tog for alvor fart. Med indførelsen af betalt ferie i 1936 gik det endnu stærkere selv om 2. verdenskrig lagde en midlertidig dæmper på udviklingen.

1. januar 1972 kommunerne Canet og Saint-Nazaire lagt sammen, men igen delt 15. november 1983.

Borgmesteren

Demografi

Udvikling i folketal

Venskabsbyer 
 Maynooth, Irland (2011)

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Pyrénées Catalanes

Byer i Pyrénées-Orientales
Rivesaltes

Rivesaltes (på Catalansk: Ribesaltes) er en by og kommune i departementet Pyrénées-Orientales i Sydfrankrig.

Rivesaltes er også hovedby i et kanton af samme navn.

Byen er kendt for dessertvinene Rivesaltes og Muscat de Rivesaltes.

Geografi 
Rivesaltes ligger ved floden Agly 10 km nord for Perpignan og 10 km fra Middelhavet. Nærmeste byer er mod vest Espira-de-l'Agly (3 km), mod sydvest Peyrestortes (3 km) og mod sydøst Pia (5 km).

Historie 
Byens navn kommer af det latinske Ripis Altis, som betyder høje flodbanker.

I 923 nævnes Rivesaltes og dens to kirker Sainte-Marie og Saint-André i et dokument, hvor en Landric giver byen i arv til abbediet i Lagrasse. Byen hørte til Lagrasse helt til den franske revolution.

Demografi

Udvikling i folketal

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Les Pyrénées Catalanes

Byer i Pyrénées-Orientales
Come Closer

Come Closer er det fjortende studiealbum fra danske rockgruppe Big Fat Snake. Det blev udgivet den 24. januar 2011, og er gruppens andet album siden guitarist Peter Viskinde forlod gruppen i 2009. "Love Is Freeware" blev udgivet som den første single den 15. november 2010. Albummet debuterede som #3 på album-hitlisten, med 1386 solgte eksemplarer i den første uge. Come Closer modtog i marts 2011 guld for 10.000 solgte eksemplarer.

Trackliste

Referencer 

Album fra 2011
Big Fat Snake-album
Henrik Wulff

Henrik Jacob Wulff (10. april 1841 på Østergård i Malle Sogn ved Løgstør – 3. juni 1922 i København) var en dansk politiker, journalist, forfatter og jurist.

Wulff var søn af justitsråd, domæneforvalter Joseph Wulff og Marie f. Brandt. Han tog 1861 dansk juridisk eksamen og var 1. fuldmægtig på Viborg byfogedkontor 1862-68, altså også i den bevægede tid, da byen var besat af fjendtlige tropper. 1869-72 var han sagfører i Aarhus, 1873-77 medarbejder ved Dagbladet, 1877-84 redaktør af Folkets Avis, hvor han afløste Erik Bøgh, lidt senere sekretær ved organisationen Den frivillige Selvbeskatning til Forsvarets Fremme, fra 1887 fuldmægtig under Det kongelige danske Landhusholdningsselskab, siden 1899 tillige medarbejder ved Nationaltidende, hvis landbrugsafdeling han bl.a. ledede. 1894-1919 var han redaktør af Højrebladet.

Wulff var fra ungdommen af besjælet af en levende almensans og en varm fædrelandskærlighed, og han har med den ham egne fyrige energi kæmpet for, hvad der lå ham på sinde. Allerede straks efter krigen blev han en af de virksomste arbejdere for skyttesagen i Jylland. I halvfjerdserne deltog han i stiftelsen og ledelsen af Jyllandsposten i Aarhus, og i det konservative partis organisationsarbejde har han taget virksom del. For forsvarsvæsenets fremme og for sønderjydernes sag har han arbejdet utrættelig i skrift, tale og gennem administrativ virken, og han har i firserne med ære bestået flere valgkampagner (Langeland i 1880, 1887 og 1890 mod Edvard Brandes og Fredericia 1881) uden dog at nå ind i Folketinget. Et ret omfattende biografisk arbejde foreligger fra hans hånd i Den danske Rigsdag: Politiske Portræter af samtlige Rigsdagens Medlemmer 1879-81 (1882).

Wulff ægtede 18. september 1864 Caroline Emilie Wiberg, datter af kantor ved Viborg Domkirke Carl Wiberg og Hansine f. Thejlgaard. I 1899 udnævntes han til justitsråd. Han blev også Ridder af Dannebrog 1892.

Han er begravet på Vestre Kirkegård.

Kilder 
 M.P. Friis, "Henrik Wulff", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 H. Wulff, Da Fjenden var i Landet, 1906.
 Nationaltidende, 11. april 1918 og 3. juni 1922.
 Tidsskrift for Landøkonomi, 1922, s. 325 ff.
 Berlingske Tidende, 3. juni 1922.

 Kraks Blaa Bog 1910

Eksterne henvisninger 

Chefredaktører fra Danmark
Folketingskandidater fra Højre (1881-1915)
Jurister fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Journalister fra Danmark
Debattører fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Christian Wedell

Christian Gustav lensgreve Wedell(-Wedellsborg) (22. juli 1701 på Søndergårde – 29. januar 1759 på Wedellsborg) var en dansk godsejer og officer.

Han var søn af grev Hannibal Wedell, blev 1719 kaptajn i Dronningens Livregiment, men forflyttedes 1720 til Livgarden til Fods. 1727 udnævntes han til oberstløjtnant i grev Christian Friis' hvervede rytterregiment, men tog 1732 sin afsked fra militærtjenesten. 1721 var han blevet kammerherre, havde 1727 fået det hvide bånd og var amtmand over Segeberg Amt. Efter opnået myndighedsalder tiltrådte Wedell besiddelsen af grevskabet Wedellsborg, der af hans formyndere var blevet forøget med meget hartkorn. Han skildres som en slet økonom, der atter afhændede en stor del jordegods; 1750 bortsolgte han Søndergårde. Wedell, der 1750 blev gehejmeråd, døde 29. januar 1759.

Han var tre gange gift: 1. gang ca. 1725 med Catharine Elisabeth Arnoldt (1709- 1737), datter af feltmarskal Hans Jacob Arnoldt, 2. gang 1741 med Mathea Catharine de Werenskiold (1706-1743), datter af konferensråd Arndt Niels Wernersen de Werenskiold og Elisabeth de Tonsberg, 3. gang med grevinde Conradine Christiane Danneskiold-Samsøe (1725 – 7. januar 1785), datter af gehejmeråd, grev Christian Danneskiold-Samsøe og Catharine Christiane von Holstein. Han var far til Hannibal Wedell.

Kilder 
 Louis Bobé, "Christian Wedell(-Wedellsborg)", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 H. Bruun, Gamle danske Minder 1869 II, 407 f.
 Tidsskrift for den norske Personalhistorie, I, 43.
 E.F.S. Lund, Danske malede Portrætter, 2. række I, 17.

Lensgrever fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Officerer fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Amtmænd fra Holsten
Christian
Personer fra Fyn
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Gehejmeråder fra Danmark
Bendt Wedell (født 1975)

Bendt Hannibal Tido lensgreve Wedell(-Wedellsborg) (født 22. oktober 1975 på Frederiksberg) er Danmarks største jordbesidder og er greve af godserne Wedellsborg og Frijsenborg. Wedells Palæ i indre København tilhører ligeledes Bendt Wedell. 

Han er søn af lensgreveparret Tido og Irene Wedell (født Raben-Levetzau). Ved faderens død 1982 overtog den 7-årige Bendt Wedell formelt set godserne, der dog reelt blev styret af moderen Irene Wedell i en periode.

Som ejer af 10.000 hektar () i Danmark er Bendt Wedell Danmarks største jordbesidder næst efter Aage V. Jensens Fonde. Han driver derudover 300 hektar i Skotland (Pr. maj 2004).

Wedell er bl.a. hofjægermester og bestyrelsesmedlem i Nordea-fonden ().

Anetavle

Kilder 

Lensgrever fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Erhvervsfolk fra Danmark
Bendt
Hofjægermestre fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Det dansende Hus

Det dansende Hus (tjekkisk: Tančící dům) eller Fred og Ginger (efter Fred Astaire og Ginger Rogers) er navnet på en forretnings- og kontorejendom i centrum af Prag i Tjekkiet.

Huset blev opført i 1997 efter tegninger af den kroatisk-fødte tjekkiske arkitekt Vlado Milunić i samarbejde med den kendte amerikanske arkitekt Frank Gehry. Bygningen ligger tæt på Moldau ved siden af en bygning der ejedes af tidligere præsident Václav Havel, som efter sigende var en af drivkræfterne bag godkendelsen af bygningens kontroversielle design.

Husets navn skyldes, at udformningen leder tankerne hen på et dansende par. Selv om bygningen falder godt ind i bybilledet skiller den sig markant ud blandt de mange huse i barok, nygotisk eller art nouveau-stil som Prag ellers er kendt for.

I bygningens øverste etage ligger en eksklusiv fransk restaurant, som har en pragtfuld udsigt ud over byen.

Eksterne henvisninger 

 Side om Det dansende Hus 

Prag
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Tjekkiet
Etableret i 1997
Caspar Herman Storm

Caspar Herman Storm (9. februar 1718 i Trondhjem – 12. marts 1777 på Fyn) var en dansk-norsk officer og stiftamtmand.

Han var søn af oberst Christian Ulrik Storm og Helene Margrethe f. von Hausmann. Familien var oprindelig svensk; Storms farfader, Arvid Christian Storm, var flygtet til Norge, fordi han havde dræbt digteren Lasse Lucidor, og var der blevet generalmajor og således rangadelig. Storm studerede ved Sorø Akademi, blev 1735 løjtnant, 1740 kaptajn, 1752 karakteriseret major, 1755 sekondmajor og 1756 premiermajor, alt i det nordenfjældske gevorbne Infanteriregiment. Derefter blev han 1763 stiftamtmand i Christiania. Efter sin moder (død 1764) arvede han betydelige midler og ejede bl.a. den indbringende Bingens Lændse. Han blev 1763 gift med Ida Sophie Mangelsen, eneste barn af den rige generalløjtnant Johan Mangelsen i Christiania, hvis formue han dog ej selv kom i besiddelse af, da hans svigerfader overlevede sin datter. Derefter ægtede han 1767 Margrethe von Heinen, enke efter Christian Stockfleth til Brahesholm.

Storm var en velstuderet og kundskabsrig mand med smukke interesser. Han besad et udvalgt og elegant bibliotek på 9000 bind og interesserede sig for oprettelsen af en højere undervisningsanstalt i Christiania i realistisk retning. Et satirisk brev fra ham (Høst, Struensee III, 261 f.) vidner om, at han var en god stilist. Han førte et stort og kostbart hus og havde stor byggelyst. I Christiania opførte han en meget elegant gård, der siden blev Krigsskolens lokale, og i Oslo «Ladegården» på den middelalderlige bispegårds tomt.

Under alt dette forværredes imidlertid hans økonomiske stilling i den grad, at han i marts 1772 måtte gøre opbud, hvorpå han nedlagde sit embede og drog til Danmark. Opbuddet var så meget slemmere, som offentlige midler var inddraget i boets masse, hvorved også hans kollega i stiftsdirektionen, den gamle biskop Frederik Nannestad, blev ruineret. Det er blevet sagt, at Storm kort efter sin ulykke skal have gjort et besøg i Sverige og ikke have stået ganske uden for de stemplinger, som Gustav III netop ved den tid begyndte for at gøre sig til herre over Norge. Sine sidste leveår tilbragte han på Fyn, hvor han døde 12. marts 1777. En datter af hans første ægteskab var gift med grev Frederik Anton Wedel-Jarlsberg og moder til Norges statholder Herman Wedel-Jarlsberg.

Kilder 
 Ludvig Daae, "Caspar Herman Storm", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Danskere i 1700-tallet
Bogsamlere fra Danmark
Personer fra Trondheim
Amtmænd fra Norge
Officerer fra Danmark
Caspar Herman
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Christian Stockfleth

Christian Stockfleth er navnet på flere personer:

 Christian Stockfleth (1639-1704) (1639-1704) – dansk stiftamtmand og diplomat
 Christian Stockfleth (1715-1750) (1715-1750) – dansk stiftamtmand, højesteretsassessor og godsejer
Christian Stockfleth (1715-1750)

Christian Stockfleth (født 22. december 1715, død 25. november 1750 i København) var en dansk stiftamtmand, godsejer og højesteretsassessor.

Han var søn af major Vilhelm Stockfleth til Brahesholm og Krengerup i Fyn (1671-1725) og Maria Dorothea f. Charisius (1690-1722). Han blev 1735 hofjunker og assessor i Hofretten, 1736 vicelandsdommer i Fyn, 1738 virkelig justitsråd og fungerende landsdommer sammesteds. 1744 blev han udnævnt til stiftamtmand i Trondhjem og tiltrådte 1745 dette embede, som han 1747 ombyttede med et assessorat i Højesteret, i hvilket år han også (efter højesteretsdom) blev ejer af Søholm i Fyn, hvor han i Vedtofte har oprettet et hospital for 4 fattige, til hvilket han skænkede 1000 Rdl. 1750 blev han Ridder af Dannebrog og døde allerede 25. november samme år i København som sidste mand af den rangadelige, fra biskop Henning Stockfleth nedstammende gren af slægten. I gravskriften over ham hedder det, at han havde en munter sjæl i et svagt legeme. Den kendte poet Ambrosius Stub synes i flere år at have været i hans hus på Brahesholm som et slags sekretær.

Han blev gift 1. gang 1739 med Adolphine Christine Rostgaard (1706-1740), datter af oversekretær Frederik Rostgaard; 2. gang 18. april 1749 med Margrethe von Heinen (26. juni 1730 – 14. februar 1805), dame de l'union parfaite, datter af major Ulrik Frederik von Heinen til Ulriksholm og Catharina f. von Brüggemann. Hun blev senere (1767) gift med stiftamtmand Caspar Herman Storm.

Kilder 
 H.J. Huitfeldt-Kaas, "Christian Stockfleth", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Samlinger til det norske Folks Sprog og Historie, IV, 296.
 Dansk Tidsskrift, 1898, s. 11 ff.

Christian 2
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Godsejere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Højesteretsdommere fra Danmark
Landsdommere fra Danmark
Filantroper fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Dommere i Hofretten (Danmark)