kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Cicely Tyson

Cicely Tyson (født 19. december 1924, død 28. januar 2021) var en amerikansk teater,- tv,- filmskuespiller og model. Hun blev Oscarnomineret for sin præstation i filmen Drømmen om et nyt liv og modtog i 2018 en Æres-Oscar for sit bidrag til den amerikanske filmindustri. Hun var i en periode gift med jazzmusikeren Miles Davis.

Opvækst 
Hun voksede op i Harlem-distriktet, hvor hendes dybt religiøse forældre var flyttet fra øen Nevis i Caribien. Hendes far stod for indkøbsvogne i en købmand i området og hendes mor arbejdede som tjenestepige. Efter et par år separerede hendes forældre og Cicely blev tvunget til at tjene nogle ekstra penge ved at sælge indkøbsposer i nabolaget. Efter eksamen fra gymnasiet arbejdede hun som sekretær ved det amerikanske Røde Kors-division. Tyson arbejdede sort som model, hvilket var økonomisk ganske indbringende.

Karriere 
Hun fik scendebut i en Harlem-opsætning af Dark of the Moon og fortsatte sin karriere i off-Broadway spil. Hun fik sin filmdebut i 1966 i A Man Called Adam og spillede derefter rollen som Portia i filmen Hjertet er en ensom vandrer  fra 1968, før hun fik sit store gennembrud i 1972 i filmen Drømmen om et nyt liv, som hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle for. Nogle af hendes mest berømte roller er som den 110-årige kvinde i tv-mini-serien The Autobiography of Miss Jane Pittman og i tv-serien Rødder. Hun medvirkede kun sporadisk i film, fordi hun ønskede roller som stærke, målbevidste sorte kvinder, som i Stegte grønne tomater og The Rosa Parks Story.

I 2016 tildelte præsident Barack Obama Tyson Presidential Medal of Freedom.
I 2018 modtog hun en Æres-Oscar for sine "uforglemmelige præstationer og personlig integritet der har inspireret generationer af filmskabere, skuespillere og publikum".

Filmografi (udvalg) 
 1966 – A Man Called Adam
 1972 – Drømmen om et nyt liv
 1991 – Stegte grønne tomater
 2011 – Niceville

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Remembering Cicely Tyson, YouTube
 

Skuespillere fra USA
Modeller fra USA
Personer fra New York City
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Marsha Mason

Marsha Mason (født 3. april 1942) er en amerikansk skuespiller og instruktør. Mason er blevet nomineret til fire Oscars for bedste kvindelige hovedrolle: 1974 i Orlov til midnat, 1978 i Hvem sover hvor? , 1980 i Et nyt kapitel og endelig 1982 i Only When I Laugh. Hun har også vundet to Golden Globe Awards for de to første film.

Mellem 1973 og 1983 blev hun gift med dramatiker og manuskriptforfatter Neil Simon, der skrev manuskriptet til tre af filmene Mason Oscar-nomineringer for.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Filminstruktører fra USA
Personer fra St. Louis
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Ravnstrup Sø

Ravnstrup Sø er en  knap 10 hektar stor sø vest for Herlufmagle i  Næstved Kommune på Sydsjælland, der blev købt af Fugleværnsfonden i 1983 og oprettet som fuglereservat. Det er en   næringsrig sø  omgivet af tæt rørskov og pilekrat og  en smal bræmme af gammel naturskov. Søen afvandes af en bæk der løber til Torpe Kanal. Hele reservatet er stort set beskyttet af 
Naturbeskyttelseslovens §3.

Der er foretaget en omfattende naturgenopretning i og  omkring Ravnstrup Sø, hvor Vandstanden i søen er blevet hævet, og et  område med rørskov og pilekrat er blevet ryddet i den nordlige ende af søen, og et engområde  slås med le af en frivillig arbejdsgruppe.  Naturplejen er også til gavn for de mange frøer, der lever ved søen herunder den butsnudet- og spidssnudet frø

Reservatet har et rigt varieret  fugleliv, men rummer ingen deciderede sjældenheder, og  reservatet har  betydelige botaniske interesser.

Der er anlagt  en natursti som fører til et fugletårn og det lille fugleskjul
ved søen med udsigt over fuglelivet på søen og i rørskoven. I reservatets
nordøstlige del er der opført en shelter

Eksterne kilder og henvisninger
 Om ravnstrup Sø på fuglevaernsfonden.dk
 Plejeplan for Fugleværnsfondens arealer ved Ravnstrup Sø

Naturreservater i Danmark
Søer i Næstved Kommune
Naturgenopretning i Danmark
Søer på Sjælland
Arka Gdynia

Arka Gdynia er en polsk fodboldklub.

Klubben blev grundlagt i 1929. Den har sin base i Gdynia (Provinsen Pommern) og spiller på Stadion Miejski. Klubben havde sin storhedstid i firserne. Arka vandt den polske pokalturnering i 1979 og 2017.

Titler 
 Polsk pokalturnering (2): 1978/79, 2016/17
 Polsk Super Cup (1): 2017

UEFA 
Arkas målscore er altid først.

Førsteholdstruppen

Nuværende spillertrup 2017/18 

 Nuværende spillertrup 2017

Kendte spillere 

  Arkadiusz Aleksander
  Adrian Budka
  Filip Burkhardt
  Emil Drozdowicz
  Andrzej Dybicz
  Bartosz Karwan
  Łukasz Kowalski
  Janusz Kupcewicz
  Bartosz Ława

  Olgierd Moskalewicz
  Rafał Murawski
  Adam Musiał
  Grzegorz Niciński
  Krzysztof Piskuła
  Grzegorz Podstawek
  Marcin Radzewicz
  Maciej Szmatiuk
  Andrzej Szarmach

  Marek Szyndrowski
  Przemysław Trytko
  Norbert Witkowski
  Zbigniew Zakrzewski
  Paweł Zawistowski
  Dariusz Żuraw

Danske spillere 

  Frederik Helstrup (2017-?)

Eksterne henvisninger 

 Klubbens officielle hjemmeside
 Arka Fanklub
 Arka på 90minut.pl

Noter 

 
Etableret i 1929
Fodboldklubber fra Polen
Mikhail Nikolajevitj af Rusland

Mikhail Nikolajevitj af Rusland, (, ; født 13. oktober/25. oktober 1832 på på slottet i Peterhof, død 5. december/18. december 1909 i Cannes) var storfyrste og søn af Nikolaj 1. af Rusland og kejserinde Aleksandra Fjodorovna (født Charlotte af Preussen).

Embeder 
I 1862–1882 var Mikhail Nikolajevitj var generalguvernør over Georgien og resten af russisk Kaukasus. I denne periode boede familien i Tbilisi. I 1878 blev har udnævnt til generalfeltmarskal. Fra 1882 og frem til sin død i 1909 var han formand for det russiske statsråd.

Ægteskab 
Mikhail giftede sig i Sankt Petersborg den 28. august 1857 med prinsesse Cecilie af Baden (1839–1891), som antog det russiske navn Olga Fjodorovna. Hun var datter af storhertug Leopold af Baden og dennes hustru Sophie Vasa, som igen var datter af det afsatte svenske kongepar Gustav 4. Adolf af Sverige og Frederikke af Baden.

Børn 
 Nikolaj Mikhailovitj (1859-1919)
 Anastasija Mikhailovna (1860-1922), gift med Frederik Frans 3. af Mecklenburg-Schwerin, forældre til dronning Alexandrine af Danmark.
 Mikhail Mikhailovitj (1861-1929) gift morganatisk i 1891 med grevinde Sophie af Merenberg og de Torby.
 Georgij Mikhailovitj (1863-1919), gift med Maria af Grækenland og Danmark, datter til den danskfødte Georg 1. af Grækenland
 Aleksandr Mikhailovitj (1866-1933), gift med storfyrstinde Ksenija Aleksandrovna af Rusland, datter af Aleksandr 3. af Rusland og Dagmar af Danmark
 Sergej Mikhailovitj (1869-1918) 
 Aleksej Mikhajlovitj (1875-1895), døde af tuberkulose

Huset Holsten-Gottorp-Romanov
Personer fra Sankt Petersborg
Ubådskrigen

Ubådskrigen er en del af første verdenskrig, og betegner Tysklands strategi med at forstyrre handel ved at angribe uindskrænket med ubåde.

Den tyske hærledelse gennemtrumfede den uindskrænkede ubådskrig.

Tyske ubåde sænkede en del af ententemagternes handelsskibe. Da torpedoer kun var medbragt i et begrænset antal, forsøgte man ofte at sænke skibene med dækskanonerne. Søfolkene fik derved tid til at gå i redningsbådene før sænkningen. De såkaldte Q-både var udadtil plimsollere, men udstyret med skjulte kanoner under dæk. Q-bådene havde to besætninger; den ene var en samling tilsyneladende kujoner, der gik i bådene, mens den anden tog kampen op mod den overraskede ubåd. Modtrækket kom d. 1. februar 1917, da Tyskland erklærede uindskrænket ubådskrig mod alle handelsskibe.

I det skæbnesvangre telegram fra Zimmermann fra 1917, sendte det tyske kejserriges udenrigsminister Zimmermann et kodet telegram til den tyske ambassadør i Mexico om den foreståede tyske udvidelse af ubådskrigen, samt om den strategi, Tyskland gerne så gennemført i form af bl.a. en alliance med Mexico. Englænderne opsnappede telegrammet og havde held med at afkode meddelelsen. De informerede herefter USA, der kort tid efter indtrådte i krigen.

Noter

Europas historie
1. verdenskrig
Amerikanske krige
Britiske krige
Franske krige
Tyske krige
Østrigske krige
Lisa Rinna

Lisa Rinna (født 11. juli 1963 i Medford, Oregon, USA), er en amerikansk skuespiller.

Rinna, som har italiensk oprindelse, og fik sit gennembrud i rolle som Taylor McBride i TV-serien Melrose Place hvor hun medvirkende 1996-1998. Hun har også medvirket i tv-serien Horton-sagaen, hvor hun spillede Billie Reed. Hun har medvirket i The Real Housewives of Beverly Hills siden sæson 4.

Filmografi 
 Good Advice (2001)

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra USA
Diahann Carroll

Diahann Carroll (/daɪæn kær.əl/) (født Carol Diahann Johnson den 17. juli 1935, død 4. oktober 2019) var en amerikansk teater- tv- og filmskuespiller. Hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle i 1975, for sin præstation i filmen Claudine og vandt en Tony for bedste kvindelige skuespiller i en musical i 1962, for sin præstation i No Strings.

Biografi 
Diahann Carroll blev uddannet på Manhattan School of Performing Arts og arbejdede som natklubsanger og model, før hendes  debut på Broadway i 1954 i stykket The House of Flowers. Samme år fik hun sin filmdebut i Carmen Jones, hvor hun spillede overfor Dorothy Dandridge. I 1968 fik Carroll hovedrollen i tv-serien Julia og fik en masse opmærksomhed, da hun var den første afro-amerikanske kvinde til at have sin egen tv-serie. I 1980'erne spillede hun i flere år rollen som Dominique Deveraux i tv-serien Dollars. I 2000'erne har hun spillet i tv-shows som Greys hvide verden og White Collar.

I 1983 blev Carroll kendt som den første sorte skuespiller for at erstatte en hvid skuespiller i en rolle på Broadway. Dette skete i et opsætningen af Agnes of God.

Diahann Carroll har vundet mange priser, blandt andet vandt hun en Tony Award i 1962 for hendes præstation i No Strings. Hun blev derefter den første afroamerikanske kvinde til at vinde prisen. I 1967 vandt hun en Golden Globe for sin præstation i tv-serien Julia. Hun har yderligere været nomineret til to Golden Globes, fire Emmy Awards og i 1975 nomineret for en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle, for sin præstation i Claudine.

Privatliv 
Caroll har været gift fire gange. Det første ægteskab var med pladeproducenten Monte Kay og sammen fik parret en datter. Det andet ægteskab var med butiksindehaveren Fred Glusman, som kun varede få uger i 1973. I 1975 giftede hun sig med redaktøren Robert DeLeon, men i 1977 blev hun enke, da DeLeon døde i et bilulykke. Fjerde ægteskab med sanger Vic Damone varede varede fra 1987 til 1996. Hun har også haft forhold til Sidney Poitier og David Frost.

Filmografi (udvalg) 
 1954 – Carmen Jones
 1959 – Porgy og Bess
 1961 – Holder de af Brahms?
 1967 – Lad natten komme
 1968 – Gangsterreden
 1968–1971 – Julia (TV-serie) (86 afsnit)
 1974 – Claudine
 1978 – The Star Wars Holiday Special
 1985–1987 – The Colbys (TV-serie) (7 afsnit)
 1984–1987 – Dollars (TV-serie) (73 afsnit)
 1989–1993 –  A Different World (TV-serie) (9 afsnit)
 1990 –  Murder in Black and White
 1991 – The Five Heartbeats
 1997 –  Eve's Bayou
 1999 – Having Our Say: The Delany Sisters' First 100 Years
 2000 – Sally Hemings: An American Scandal
 2001 – Legenden om Tarzan (TV-serie) (stemme, 3 afsnit)
 2006–2007 – Greys hvide verden (TV-serie) (5 afsnit)
 2010 – At Risk , del 1 og 2 (TV-serie)
 2010–2011 – Diary of a Single Mom (TV-serie) (7 afsnit)
 2009–2014 – White Collar (TV-serie) (27 afsnit)

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra New York
Teaterskuespillere fra USA
Filmskuespillere fra USA
Modeller fra USA
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Personer fra New York City
Harry Hamlin

Harry Robinson Hamlin (født 30. oktober 1951 i Pasadena, California) er en amerikansk skuespiller. Hamlin er kendt for sin rolle som Perseus i fantasy-filmen Titanernes kamp fra 1981, og som Michael Kuzak i den juridiske drama-serien LA Law.

Filmografi 
 Disappearance (2002)
 Titanernes kamp (1981)

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra USA
Valerie Perrine

Valerie Ritchie Perrine (3. september 1943) er en amerikansk skuespiller og model.

Liv og kariere 
Perrine blev født i Galveston, Texas, som datter af Winifred "Renee" (født McGinley), en danser, der optrådte i Earl Carrolls Vanities, og Kenneth Perrine, en oberstløjtnant i USAs hær. Hendes mor var skotte (af irsk afstamning) fra Helensburgh i Dunbartonshire. Som følge af hendes fars karriere boede Perrine i sin barndom mange steder, når familien flyttede til hans forskellige udstationeringer.

Hun begyndte sin karriere som Las Vegas-showgirl. Hun filmdebuterede som softcore pornoskuespilleren Montana Wildhack i Kurt Vonneguts Slagtehus 5 fra 1972. Perrine blev fotograferet til en billedserie til maj 1972-udgaven af Playboy og kom senere på forsiden i august 1981. Hun blev den første skuespillerinde, der med overlæg optrådte nøgen på amerikansk tv, da hun blottede sine bryster i en PBS-udsendelse af Bruce Jay Friedmans Steambath på Hollywood Television Theatre udsendt 4. maj 1973 (Hun blev set fra siden i færd med at tage et brusebad). Kun få af PBS' stationer turde vise programmet. Senere i 1973 optrådte hun i episoden "When the Girls Came Out to Play" i den romantiske antologi-tv-serie Love Story i 1973.

I 1975 blev Perrine nomineret til en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle og Golden Globe for bedste kvindelige hovedrolle - Drama og vandt Bedste Skuespillerinde-prisen ved Cannes Filmfestival for sin rolle som komiker Lenny Bruces stripperkone, Honney Bruce, i Bob Fosses Lenny fra 1974.

Hun var Carlotta Monti i den biografiske W.C. Fields and Me. En af hendes mest kendte filmroller kom som Miss Eve Teschmacher, Lex Luthors højrehånd, i Superman fra 1978. For denne rolle blev hun i 1979 nomineret til en Saturn Award for bedste kvindelige birolle. Hun gentog sin rollen som Miss Teschmacher i Superman II i 1980.

Perrine spillede Charlotta Steele, tidligere hustru til en rodeomester, som blev spillet af Robert Redford i Den lysende rytter. Hendes karriere udviklede sig ujævnt efter en optræden i Can't Stop the Music fra 1980, for hvilken hun blev nomineret til en Razzie Award for værste skuespiller. Denne film er sidenhen blevet en kultklassiker. I 1982 spillede hun rollen som Marcy, en korrupt politimands kone, i The Border med Jack Nicholson. I årene siden da har Perrine mest arbejdet i mindre produktioner, men havde dog en lille birolle i filmen What Women Want overfor Mel Gibson. I 1995 gæsteoptrådte Perrine i serien Homicide: Life on the Street, hvor hun spiller en ekskone til Richard Belzers detektiv John Munch.

Filmografi

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Texas
Modeller fra USA
Personer fra Galveston
Amerikanere i 1900-tallet
Playboy
Sel Station

Sel Station (Sel stasjon) var en jernbanestation på Dovrebanen, der lå i Sel kommune i Norge.

Stationen blev oprettet 6. december 1913, da banen blev forlænget fra Otta til Dombås. Betjeningen med persontog ophørte 30. maj 1965. Stationen blev fjernstyret 13. december 1968, og fra 15. juni 1975 var den kun bemandet for godstrafik. I 1983 blev den gjort helt ubemandet og fik ny status som fjernstyret krydsningsspor. Krydsningssporet blev flyttet 1,2 km mod syd 18. april 1994.

Stationsbygningen er opført efter tegninger af Arnstein Arneberg. Den blev fredet sammen med pakhuset og udhuset af Riksantikvaren i 1997, da stationsanlægget fremstår som typisk og som en helhed fra tiden omkring banens åbning. Indtil 1996 var der endvidere en 80 meter lang stenperron, der blev fjernet ved en fejl. I tilknytning til stationen er der desuden rester af et læsseanlæg for fedtsten og talk fra brudene i Bårstad ved Lalm i Ottadalen. Transporten foregik via en 6,8 km lang svævebane, der stod klar i 1920, og som blandt gik over Tolstadkampen og ned til en modtagesilo ved stationsområdet.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Noter 

Stationer på Dovrebanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1913
Jernbanestationer i Oppland
Sjoa Station

Sjoa Station (Sjoa stasjon) er en tidligere jernbanestation på Dovrebanen, der ligger i Sel kommune i Norge.

Stationen blev åbnet som holdeplads 2. november 1896, da banen blev forlænget fra Tretten til Otta. Den blev opgraderet til station 1. november 1902. Den blev fjernstyret 5. december 1967 og gjort ubemandet 1. maj 1968. Betjeningen med persontog ophørte 29. maj 1988 men blev genoptaget fra 28. maj 1988 til 7. januar 2001. Derefter har stationen haft status som fjernstyret krydsningsspor.

Stationsbygningen er en toetages bygning i rødmalet træ, der blev opført til åbningen i 1896 efter tegninger af Paul Due. Oprindeligt var der 18 stationsbygninger af denne type langs banen, hvoraf 12 er tilbage. Stationsbygningen i Sjoa regnes for at være forholdsvis autentisk.

Pakhuset blev også opført i 1896 efter tegninger af Paul Due. I 1978 blev det flyttet og ombygget til Sjoa kapell. På det tidspunkt havde der været arbejdet på at etablere et kapel i Sjoa siden 1930'erne, og en grund var blevet erhvervet i 1947, uden at det havde ført til noget byggeri. Da processen kom i gang igen, fik man imidlertid øje på pakhuset, som der ikke længere var brug for. Ved ombygningen påsattes en tagrytter med kors på. Indvendigt er der 70 siddepladser, sakristi, køkken og lager.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 Norske jernbanestasjoner om Sjoa Station

Noter 

Stationer på Dovrebanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1896
Jernbanestationer i Oppland
Snøan Station

Snøan Station (Snøan stasjon) var en jernbanestation på Dovrebanen, der lå i Midtre Gauldal kommune i Norge.

Stationen åbnede 20 september 1921 sammen med den sidste del af banen mellem Dombås og Støren. Den blev nedgraderet til holdeplads 15. maj 1934, opgraderet til station igen i 1944 og nedgraderet til trinbræt 1. maj 1958. Betjeningen med persontog ophørte 30. maj 1965, og 1. februar 1971 blev stationen nedlagt.

Stationsbygningen blev opført efter tegninger af Jens Flor. Den var af den mindste type, der blev benyttet på den "oprindelige" Dovrebanen (strækningen over Dovre). Typen blev også benyttet på stationer som Fagerhaug, Engan, Driva og Garli. Bygningen i Snøan blev revet ned i 1973.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Noter 

Stationer på Dovrebanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1921
Ophørt i 1971
Jernbanestationer i Trøndelag
Carol Kane

Carolyn Laurie Kane (født 18. juni 1952) er en amerikansk skuespiller og komiker. Hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle i 1976, for sin præstation i filmen Hester Street.

Carol Kanes forældre er Joy Laurie, en jazzsanger, danser og pianist, og Michael Kane, en arkitekt, der også arbejdede for Verdensbanken.

Hendes familie var jødisk, og hun er en efterkommer af russiske indvandrere. Hun debuterede i 1966. Hendes mest berømte roller er Simka Dahblitz-Gravas, hustru til Latka Gravas (Andy Kaufman) i den amerikanske tv-serie Taxi fra 1980 til 1983. Hun har også medvirket i blandt andet Ghost Busters sammen med Bill Murray.

Filmografi 
 Det bli'r i familien Addams (1993)

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Ohio
Komikere fra USA
Teaterskuespillere fra USA
Filmskuespillere fra USA
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Personer fra Cleveland
Marie-Christine Barrault

Marie-Christine Barrault (født 21. marts 1944) er en fransk teater-, tv- og filmskuespiller. Hun er bedst kendt for sin præstation i Fætter og kusine fra 1975, for hvilken hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle. I 2010 udgav hun sin selvbiografi med titlen This Long Way To Get To You.

Opvækst 
Marie-Christine Barrault blev født i Paris, Frankrig, datter af fransk-katolske forældre Martha (født Valmier) og Max-Henri Barrault. Hendes forældre skiltes og hendes far, der arbejdede i teatret, døde, mens hun var teenager. Hendes mor var ude af stand til at passe på sine børn. Hun har en bror, Alain, og hun blev opdraget af sin bedstemor, Felicite. Hendes mor blev igen gift og fik flere børn. Hun blev vejledt i at skuespille med sin tante og onkel, de franske kunstnere Jean-Louis Barrault og Madeleine Renaud, selv om de i første omgang ikke støttede hendes drømme om at blive skuespiller. Hun optrådte i skuespil på gymnasiet og derefter indskrevet i en skuespilleskole. Hun er en brystkræft overlever.

Karriere 
Barrault fik sin start på tv i L'oeuvre (1967). Hun fik sin spillefilmdebut i 1969 i Éric Rohmers Min nat hos Maud. I 1970 spillede Barrault  sammen med Pierre Richard i komediefilmen Distracted. I 1975 medvirkede Barrault i Fætter og kusine, som hun modtog en Oscar-nominering for bedste kvindelige hovedrolle for. Hun arbejdede med Rohmer igen i 1978, i rollen som Guinevere i Perceval le Gallois, og hun har også en cameo i hans film Kærlighed om eftermiddagen.

Barrault er ikke flydende på engelsk og har derfor generelt afvist tilbud i at optræde i engelsksprogede film. Imidlertid accepterede hun i 1980 et tilbud fra Woody Allen til i at optræde i sin film, Stardust Memories. I 1988 blev hun nomineret til en Genie Award for sin præstation i No Blame. I 1991 skildrede hun Marie Curie i en tv-mini-serie. I sin senere karriere har hun foretrukket at optræde på scenen i Frankrig. I 2015 kom hun til Los Angeles på turné for at optræde i skuespillet Les Yeux Ouverts, hvor hun skildrer den franske forfatter Marguerite Yourcenar.

Privatliv 
Barraults første mand var producent Daniel Toscan du Plantier, som hun giftede sig i 1965, med hvem hun havde to børn, David og Ariane. Hun var gift med instruktøren Roger Vadim fra 1990 til han døde af kræft i 2000.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Frankrig
Personer fra Paris
Franskmænd i 1900-tallet
Franskmænd i 2000-tallet
Modtagere af Æreslegionen
Oscar-nominerede skuespillere
Sally Kirkland

Sally Kirkland  (31. oktober 1941) er en amerikansk teater- og filmskuepiller.

Opvækst 
Kirkland blev født i New York City. Hun er opkaldt efter sin mor, Sally Kirkland (født Sarah Phinney), som var moderedaktør på Vogue og LIFE magazines og voksede op i Oklahoma. Faren, Frederic McMichael Kirkland, arbejdede i skrotindustrien.

Karriere 
Kirkland begyndte at optræde Off-Broadway i 1963. Efter nogle få ukrediterede og småroller i film og tv, kom hun op i den undergrundsfilmen Coming Apart (1969). I 1970'erne havde hun små roller i populære film som Sidste stik, Vore bedste år, En stjerne er født og Rekrut Benjamin. Hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle for Anna (1987), og hun vandt en Golden Globe Award og en Independent Spirit Award for bedste skuespillerinde i en film.  Hendes præstation modtog udbredt kritisk ros, i en forestilling, som Rita Kempley skrev til Washington Post som "super".

Kirkland er vært for et ugentligt program på det syndikerede HealthyLife Radio Network.

Kirkland har haft hyppige tv-roller, herunder The Simple Life 5: Goes to Camp, Three's Company, The Incredible Hulk, Murder, She Wrote, High Tide og sæbeoperaen Doll of Dolls og Days of our lives. Film, hvor hun har optrådt, er EDtv, JFK, Adam and Steve og Coffee Date.

Velgørenhed 
Kirkland er også en sundhedsaktivist, herunder fortaler for kvinder, der er skadet af brystimplantater. Hun grundlagde Kirkland Institute for Implant Survival Syndrome i august 1998.

Kirkland er en ordineret minister i bevægelsen Movement of Spiritual Inner Awareness.

Filmografi

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Personer fra New York City
Radioværter fra USA
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Oscar-nominerede skuespillere