kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fredsdommer

En fredsdommer (Justice of the Peace eller JP) er en dommer, som håndterer summarisk ret. Fredsdommere udnævnes eller vælges blandt jurisdiktionens indbyggere. Juridisk uddannelse er ikke påkrævet.

Historie 
Fredsdommere findes i en række lande og er i almindelighed tjenestemænd uden juridisk uddannelse og med begrænset magt indenfor et lokalt område. Begrebet kommer oprindeligt fra England, hvor loven Justice of the Peace Act blev vedtaget i 1361. I kolonitidens Amerika havde fredsdommere lokalsamfundets vigtigste embede. Embedet var den vigtigste politiske position for kolonistene.

England og Wales 
I 1195 udnævnte kong Richard Løvehjerte bestemte riddere for at oprette fred i områder som var uregerlige. De var ansvarlig overfor kongen for at sikre, at loven blev opretholdt og således sikre «kongens fred», og de var kendte som «keepers of the peace», opretholdere af freden. 

Fredsdommere (Justice of the Peace) i nutidens England og Wales behøver ikke at have en formel juridisk uddannelse, men de bør have intelligens, sund fornuft, integritet og evne til at handle retfærdigt (fairly). Tre fredsdommere kan tilsammen danne en egen lokal domstol, der kaldes for «magistrates' court», og som kan give bøder til op til 15.000 pund.

Udbredelse 
I nutiden er der også fredsdommere (Justice of the Piece eller JP) i Australien, Canada, Hongkong, Indien, Irland, Jamaica, Malaysia, Singapore, Sri Lanka og i enkelte delstater i USA.

På det europæiske fastland er der fredsdommere i Spanien (Juzgado de Paz) og i Belgien (Vrederechter eller justice de Paix).

Henvisninger 

Storbritanniens retsvæsen
Kalefeld

Kalefeld er en by og en kommune i Landkreis Northeim, i den tyske delstat Niedersachsen.

Geografi 
Kalefeld ligger mellem Harzen og Solling ved den lille flod Aue (Leine) i den sydlige del af Niedersachsen.

Kommunen Kalefelds areal er på 84,10 km², hvoraf 39 % er dækket af skov.

Inddeling 
I kommunen ligger landsbyerne :

Nabokommuner 
Byerne Northeim, Einbeck, Bad Gandersheim, Seesen, Osterode am Harz og kommunerne Bad Grund (Harz) Katlenburg-Lindau

Historie 
I 2008 fandt tyske arkæologer rester efter et slag udkæmpet mellem Romerske legionærer and Germanske stammer .
Kalefeld nævnes første gang i 889 i et skrift fra kejser Arnulf von Kärnten.

I Trediveårskrigen og i Syvårskrigen var der ødelæggelser i kommunen.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Byens websted

Byer i Niedersachsen
Lavon-affæren

Lavon-affæren (også kendt som Operation Susannah) var benævnelsen på en række bombeattentater, som den israelske militære efterretningstjeneste iværksatte mod amerikanske og britiske mål i Egypten i sommeren 1954. Israelernes plan var at få mistanke rettet mod forskellige grupper i Egypten (blandt andet Det muslimske broderskab) for at stå bag disse attentater for derved på ny at skabe et fjendtligt forhold mellem Egypten og USA. Baggrunden var, at Egypten og USA havde startet en tilnærmelsespolitik i begyndelsen af 1950'erne. En anden grund var ønsket om at få forpurret en aftale om tilbagetrækning af britiske styrker fra Suezkanalzonen.

Ansvaret for den fejlslagne aktion blev lagt på den israelske forsvarsminister Pinhas Lavon (deraf navnet). Selve bombeattentaterne blev udført af egyptiske jøder på opdrag af israelsk efterretningstjeneste. En af planlæggerne bag aktionen var den israelske efterretningsafdelings leder Binyamin Gibli.

Følger 
Den egentlige sammenhæng kom imidlertid frem og gav bagslag for Israel og de indblandede personer.

Både forsvarsminister Lavon og Gibli blev tvunget til fratræde deres stillinger på grund af skandalen. Hændelsen skabte et politisk efterspil i Israel, som skulle vare ind 1960'erne. David Ben-Gurion trak sig i 1963 fra alle poster i det israelske arbejderparti som følge af meningsforskelle knyttet til Lavon-affæren.

Hændelsen afdækkede en bitter kompetencestrid i det israelske forsvarsministerium mellem den nyudnævnte forsvarsminister Lavon og ministeriets militære og civile eksperter. Blandt dem var departementschef Shimon Peres. Lavon blev gjort til syndebuk og måtte gå af. Men striden fortsatte og førte til en regeringskrise og til, at Lavon fik en slags oprejsning, og at arbejderpartiet blev splittet ved, at dets leder David Ben Gurion brød ud og dannede sit eget parti.

Hændelsen bidrog også til at skade Israels forhold til USA og Storbritannien. Den førte også til, at jøder i Egypten blev yderligere mistænkeliggjort i en allerede spændt situation.

Lavon-affæren anses som en af de største efterretningsskandaler i Israels historie.

Noter 

Israels historie
Egyptens historie
Wafd-partiet

Wafd-partiet (arabisk al-Wafd al-Misri, 'den egyptiske delegation') var det største politiske parti i Egypten og ofte i regering fra 1920'erne indtil, at det blev opløst i 1952 efter Nassers militærkup.

Historie
I Egypten under det britiske styre førte en voksende nationalistisk bevidsthed til organiseringen af politiske partier og folkeoprør. En delegation (arabisk wafd) under fredskonferencen i Versailles i 1919, ledet af Saad Zaghloul, fik efter først at være blevet nægtet adgang fremlagt et krav om egyptisk uafhængighed, men uden at få tilslutning.

I løbet af de følgende år forhandlede britiske repræsentanter med egyptiske ledere, blandt andre Zaghloul, om selvstyre. I 1922 erklærede Storbritannien Egypten som et selvstændigt kongerige under en vis britisk kontrol. Wafd-partiet blev oprettet i 1923 med Zaghlur som leder og fik flertal ved den første folkeafstemning i 1924. Kong Fuad af Egypten nægtede først at godkende en Wafd-regering, og i årene som fulgte var partiet stadig i strid med kongen.

Mustafa an-Nahhas overtog som partileder i 1927, og partiet fik endelig magten i 1929, men mistede den igen under Depressionen. Selv om partiet i princippet var imod det britiske styre, kom det til magten igen i 1941 med britisk støtte. Wafd mistede atter magten i 1952, seks måneder før Nasser afsatte kongen og indførte diktatur i landet. Wafd og alle andre politiske partier blev derefter opløste og forbudte.

I 1978 blev Nye Wafd (Hizb al-Wafd al-Jadid) oprettet som en videreførelse af det gamle parti.

Eksterne henvisninger

"Wafd" i A Dictionary of World History. Oxford University Press, 2000. Oxford Reference Online. Oxford University Press. 18 December 2007 
"Wafd" i A Dictionary of Contemporary World History.Jan Palmowski. Oxford University Press, 2003. Oxford Reference Online. Oxford University Press. 18 December 2007

Egyptens historie
Tidligere politiske partier
Fuad 1. af Egypten

Fuad 1. af Egypten (arabisk ‏فؤاد الأول Fuʾād al-Awwal; født 26. marts 1868 i Gizapaladset i Kairo i Khedivatet Egypten, død 28. april 1936 i al-Qubah-paladset i Kairo i Kongeriget Egypten) var konge over Egypten fra 1922 til sin død.

Han var søn af khediven Ismail Pasha. Efter faderens afsættelse i 1879 blev Fuad sendt til Italien, hvor han fik sin opdragelse og gjorde tjeneste i den italienske hær. I 1892 vendte han tilbage til Egypten og blev adjudant hos sin brodersøn Abbas Hilmi. Han virkede aktivt for velgørende og almennyttige institutioner og blev præsident for det nyoprettede egyptiske universitet. Han blev sultan efter Abbas Hilmi blev afsat i 1914, og hans efterfølger sultan Hussein Kamil, Fuads ældre broder, døde i 1917. Efter det britiske protektorat var ophævet og Egypten erklæret selvstændigt, proklameredes han den 16. marts 1922 "konge af Egypten, suveræn over Nubien, Sudan, Kordofan og Dar Fur".

Kung Fuad var gift to gange. I hans andet ægteskab med Nazli Sabri fra 1919 fødtes blandt andet sønnen og efterfølgeren Farouk 1. af Egypten og datteren Fawzia af Ægypten, som 1939-1948 var gift med shah Mohammad Reza Pahlavi af Iran.

Royal Archives

Fuad var hovedkraft i moderne egyptisk historiografi. Han beskæftigede adskillige arkivarer, der kopierede, oversatte og arrangerede syvogfirs bind af korrespondance om hans forfædre fra europæiske arkiver, og senere samlede de dokumenter fra egyptiske arkiver til det, der blev Royal Archives i 1930'erne. Fuads bestræbelser på at skildre sine forfædre - især sin oldefar Muhammad Ali, sin bedstefar Ibrahim og sin far —  viste sig at få varig indflydelse på egyptisk historie.

Referencer

Eksterne henvisninger

 الملك أحمد فؤاد الأول  (Digitale kilder til Fu’ad I.  Memory of Modern Egypt på Bibliotheca Alexandrina; arabissk)

Sultaner af Egypten
Konger af Egypten
Modtagere af Serafimerorden
Egyptens historie
Personer fra Kairo
Heinrich Ströbel

Heinrich Ströbel (7. juni 1869 i Bad Nauheim – 11. januar 1944 i Zürich) var en tysk redaktør og politiker (SPD og USPD).

Fra 14. november 1918 til 4. januar 1919 delte Heinrich Ströbel (USPD) og Paul Hirsch (SPD) posten som ministerpræsident i den første provisoriske regering i Fristaten Preussen. 

Politikere fra Weimarrepublikken
Politikere fra Preussen
Politikere fra SPD
Ministerpræsidenter fra Preussen
Fawzia af Egypten

Fawzia Fuad af Egypten (, ,  5. november 1921 – 2. juli 2013) var en egyptisk prinsesse, der var dronning af Iran fra 1941 til 1948 gennem sit ægteskab med shah Mohammad Reza Pahlavi. Hun var datter af kong Fuad 1. af Egypten og tilhørte Muhammad Ali-dynastiet.

Biografi 
Hun var datter af kong Fuad 1. af Egypten og Nazli Sabri og søster til kong Farouk 1. af Egypten. Hun blev uddannet i Schweiz og talte engelsk og fransk flydende ved siden af sit modersmål arabisk. Hun blev forlovet med Irans tronfølger i 1938 og gift med ham i 1939. Parret havde ved ægteskabets indgåelse kun mødt hinanden en gang. (De fik en datter). Hun blev Irans dronning, da ægtefællen besteg tronen i 1941. 

Hun blev kendt i vestlig presse som "Asiens Venus". Under 2. verdenskrig var hun forkvinde for Selskabet til Beskyttelse af Gravide Kvinder og Børn (APPWC). 

Ægteskabet var arrangeret af politiske årsager: ved det forenedes et kongeligt sunnidynasti med et kongeligt shiadynasti. Forholdet mellem ægtefællerne var ikke lykkeligt. Fawzia skal have trivedes dårligt i Iran, som endnu ikke var så udviklet og moderne som Egypten, og været deprimeret på grund af ægtefællens utroskab og seksuelle utilregnelighed. Fawzia lod sig separere fra ægtefællen i 1945 og flyttede tilbage til Egypten, hvor hun fik en egyptisk skilsmisse, som dog ikke var anerkendt i Iran. Hendes iranske og officielle skilsmisse gik igennem i 1948, da parret formelt blev skilt. Den officielle årsag var, at Fawzias helbred ikke kunne tåle klimaet i Iran. Ved skilsmisseaftalen frasagde hun sig forældreretten over sin datter. Samme år fik hendes broder kong Farouk skilsmisse fra sin ægtefælle, og Fawzia overtog dermed den repræsentative rolle som førstedame i Egypten. 

Hun giftede sig i 1949 med løjtnant Ismail Chirine. Parret fik to børn. Fawzia blev i Egypten, efter at hendes broder Farouk blev afsat ved revolutionen i 1952.

Eksterne henvisninger 

Irans historie
Egyptens historie
Dronninger af Iran
Prinsesser
Monuments to an Elegy

Monuments to an Elegy er det ottende studiealbum fra det amerikanske rockband The Smashing Pumpkins. Albummet er en del af bandets Teargarden by Kaleidyscope-projekt og blev udgivet den 5. december 2014. 

Den første single fra albummet "Being Beige" blev udgivet den 20. oktober. Albummet er indspillet af Billy Corgan (sang, guitar, bas, keyboard) og Jeff Schroeder (guitar), samt Mötley Crüe-trommeslager Tommy Lee, der dermed erstatter Mike Byrne, som har været trommeslager i The Smashing Pumpkins siden 2010. Med kun ni sange og en samlet længde på lidt over en halv time er Monuments to an Elegy det korteste Smashing Pumpkins-album nogensinde. 

"One and All" blev den anden single udgivet fra albummet. Singlen blev udgivet den 4. november 2014 og gik ind som nummer 34 på den amerikanske rockhitliste. "Drum + Fife" blev udgivet som albummets tredje single den 21. november 2014. 

Efter en uge i handlen gik Monuments to an Elegy ind som nummer 33 på den amerikanske Billboard-albumhistliste. Det er den dårligste placering og første uden for top 10 for et nyt Smashing Pumpkins-album siden debutalbummet Gish i 1991. På en liste over indie-album gik albummet dog ind som nummer 1.

Skæringsliste 

 "Tiberius"
 "Being Beige"
 "Anaise"
 "One and All"
 "Run2Me"
 "Drum and Fife"
 "Monuments"
 "Dorian"
 "Anti-Hero"

Alle sange er skrevet af Billy Corgan.

Singler 

 "Being Beige" (20. oktober 2014)
 "One and All" (4. november 2014)
 "Drum + Fife" (21. november 2014)

Medvirkende

Bandet 

 Billy Corgan – sang, guitar, keyboard, slaginstrumenter, bas
 Jeff Schroeder – guitar

Andre 

 Tommy Lee – trommer
 Howard Willing – producer

Teargarden by Kaleidyscope 

I 2009 begyndte The Smashing Pumpkins indspilningerne og udgivelsen af bandets næste store albumprojekt, Teargarden by Kaleidyscope. Den oprindelige plan var, at bandet ville udgive 44 sange enkeltvis over en årrække til fri downloadning på bandets officielle hjemmeside. 

"A Song for a Son" blev udgivet som det første nummer i december 2009, og i løbet af det næste halvandet år blev der i alt udgivet 10 sange på internettet. De første fire sange blev også udgivet på ep'en Songs for a Sailor i foråret 2010, mens de næste fire udkom i efteråret samme år på ep'en The Solstice Bare. Efter udgivelsen af de første 10 sange besluttede Billy Corgan dog at gå tilbage til albumformatet og indspillede i sommeren 2011 de 13 sange, der i juni 2012 blev udgivet samlet på Oceania.

I 2014 indspillede bandet yderligere to album, Monuments to an Elegy og Day for Night, der begge er en del af Teargarden by Kaleidyscope. Day for Night, der forventes udgivet i 2015, afslutter projektet. 

Album fra 2014
Alternative-album
Smashing Pumpkins-album
Karen Syberg

Karen Margherita Syberg (født 24. december 1945 i Odense) er en dansk forfatter, kønsforsker og feminist. Hun var i 1970 blandt rødstrømpebevægelsens stiftere og var med til at starte Femølejren i 1971. Hun er student fra Nyborg Gymnasium i 1964 og læste efterfølgende til reklametegner og studerede på Det Fynske Kunstakademi, hvilket hun dog afbrød efter et år, for at studere dansk og historie på Københavns Universitet. Disse fag forlod hun dog efter et par år og begyndte at læse litteraturvidenskab og blev uddannet mag.art. i 1975. Efter afsluttet kandidatstipendium blev hun ekstern lektor sammensteds. Hun har desuden skrevet i Politisk Revy og blev kulturredaktør på Information i 1985. Af bøger har hun skrevet en biografi om Tove Ditlevsen, samt en række romaner og essays.

Hun er datter af Franz Adolf Syberg og Gudrun Karen Marie Rasmussen og barnebarn af Fritz Syberg. Hun har desuden en to år yngre bror og en søn (født 1973).

Bibliografi 
Karen Syberg har skrevet følgende bøger, romaner og essays:

 Kvindeundertrykkelsens specifikke karakter under kapitalismen (antologi). Nordisk Sommeruniversitet, 1973
 Virkeligheden der voksede over hovedet: om Christian Kampmanns forfatterskab. Roskilde Universitetsforlag, 1976
 Tove Ditlevsen. Myte og liv (Biografi) Tiderne Skifter 1997
 Ved nærmere eftertanke. Nynne Koch ser tilbage (Erindringer) Gyldendal 1999
 Admiraler elsker sukkerpærer. Livet i en landsbyhave (Essays) Samleren 2001
 Havetid - Livet i en landsbyhave (Essays) Samleren 2004
 Æblets fortælling (kulturhistorie) People's Press 2007
 Stederne (roman) People's Press 2007
 E20 (roman) Rosinante 2009
 Mellem paradisæbler og skvalderkål Lindhardt & Ringhof 2014

Referencer 

Romanforfattere fra Danmark
Biografiforfattere fra Danmark
Essayister fra Danmark
Feminister fra Danmark
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Personer fra Odense
Attika (bygningsdel)

Attik eller attika er den ugennembrudte, leddelte overbygning, som ofte findes over hovedgesimsen og af og til helt kan skjule flade tage. Den krones af en svagt fremspringende gesims og kan inddeles i felter ved hjælp af pilastre. I felterne er der ofte fyldinger, inskriptioner eller relieffer, over pilastrene statuer eller vaser. Attikas vekslende højde er mindst en tredjedel af hovedgesimsen.

Glosen tyder på, at attika stammer fra Athen; tidligst bruges de på triumfbuer som fodstykker for statuerne, der kronede disse æresporte, og derfra overførtes de også til andre bygninger. I senrenæssancen og barokken blev attika udbredte, og det skete også, at de blev indrettet som et øverste lavt stokværk over facadens hovedgesims.

Eksterne henvisninger og kilder 
 , bind 2, side 345, skrevet af Mag.art Chr. A. Jensen

Bygningsdele
Kordofan

Kordofan eller Kurdufan er en region på 380.255 km2 i Sudan, mellem Darfur i vest og Den Hvide Nil i øst. Den blev i 1994 opdelt i provinserne Nordkordofan, Sydkordofan og Vestkordofan; den sidst nævnte blev i 2005 opløst og dens område delt mellem de to andre delstater. De vigtigste byer er Umm Ruwabwa, Al-Ubayyid og An-Nahud.

Kordofan er for størstedelens vedkommende et bølgende slettelandskab beliggende cirka 500 meter over havets overflade. Araberne på steppelandet i nord lever af kvægavl, mens nubierne og de andre folk på savannerne i syd lever af agerbrug. Der dyrkes blandt andet bomuld, hirse, durra og gummi. Regionen har store erosionsproblemer blandt andet på grund af overgræsning.

Kordofan dannede længe en del af Sultanatet Sennar, blev i midten af 1700-talet erobret af fyrsterne i Darfur og i 1821 af Muhammed Ali i Egypten. Kordofan var frem til 1882 besat af Egypten og stod der efter indtil 1899 under mahdisterne, som i 1883 knuste en egyptisk-britisk generobringshær under general William Hicks. Senere vandt briterne magten over området, og Kordofan udgjorde siden en del af først den britiske kolonis, siden den selvstændige stat Sudans område.

Kilder 
 Kordofan (Store norske leksikon)
 Nordisk Familjebok, 1800-talsutgåvan, bind 8 (1884), sp. 1361-1362; opslag: Kordofan
 Nordisk Familjebok, Uggleupplagan, bind 14 (1911), sp. 1023-1024; opslag: Kordofan

Sudans geografi
Regioner
Værnsfælles Forsvarskommando

Værnsfælles Forsvarskommando (VFK) udgør ledelsen af Forsvaret i Danmark og består af Forsvarschefen, Viceforsvarschefen og syv stabe. Kommandoen har ansvaret for indsættelse, udvikling og drift af det danske militær. VFK er i Danmarks centraladministration en styrelse under Forsvarsministeriet.

VFK blev etableret den 1. oktober 2014, idet den overtog store dele af Forsvarskommandoens opgaver, personel og også dettes mærke. De tre tidligere værns operative kommandoer blev integreret som værnsstabe. Etableringen var et resultat af en bearbejdning af forsvarsforliget 2013-2017, som talte om en snævrere sammenknytning mellem Forsvaret og ministeriet og Værnsfælles Operativ Kommando. Samtidigt med etableringen af VFK blev de funktionelle tjenester, som hidtil havde indgået i Forsvarskommandoen, omdannet til selvstændige styrelser under Forsvarsministeriet.

Organisation

Forsvarschefen støttes af et ledelsessekretariat og af Viceforsvarschefen, alle i København. Hertil findes i VFK syv stabe:
 Operationsstaben i København – generalmajor Kenneth Pedersen.
 Koordinations- og Udviklingsstaben i København – kontreadmiral Frank Trojahn.
 Hærstaben i Karup – generalmajor H.C. Mathiasen.
 Marinestaben i Karup – kontreadmiral Torben Mikkelsen.
 Flyverstaben i Karup – generalmajor Anders Rex.
 Arktisk Kommando i Nuuk – generalmajor Kim Jesper Jørgensen.
 Specialoperationskommandoen i Aalborg – generalmajor .

De enheder og myndigheder, som tidligere var underlagt en af de operative kommandoer, referer nu direkte til VFK.

Organisationsdiagram

Noter og henvisninger

 Ny organisering af Forsvarets ledelse  på forsvaret.dk. Besøgt 2014-10-18.

Danmarks militær
Danske styrelser
Forsvarsministeriet
Julie (film)

Julie er en dansk spillefilm fra 2011, instrueret af Linda Wendel, der også skrev filmens manuskript og producerede filmen. Julie er en gendigtning af August Strindbergs ''Frøken Julie.

Den 80 minutter lange spillefilm havde premiere den 7. juli 2011 i Danmark og blev vist på CPH:PIX og på filmfestivaler i Mannheim, Göteborg, Lecce og Skt. Petersborg, men modtog ingen priser.

Handling
Filmen handler om tennispigen Julie, der forelsker sig i sin tennistræner for at gøre sig fri af sin ambitiøse far.

Medvirkende 
 Birgitte Hjort Sørensen som Julie
 Rolf Hansen som Jan
 Trine Appel som Kristine
 Jesper Christensen som Mester
 Dan Boie Kratfeldt som Håndlanger
 Niels Skousen som Eddy

Anmeldelser og modtagelse blandt publikum
Filmen fik overvejende negative anmeldelser. Filmen fik tildelt 2 stjerner af Berlingske Tidende, og også Politiken (to stjerner ud af 6) og Dagbladet Information gav filmen en hård medfart. Nordjyske tildelte filmen 3 ud af 6 stjerner.

Filmen blev ikke en kommerciel succes. Blot 155 biografgængere løste billet (andre kilder angiver tallet til 127), hvilket gør filmen til den mindst sete danske biograffilm siden 2000.  Filmen er dog udgivet på DVD.

Noter

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 2011
Dramafilm fra Danmark
Henning Bay Nielsen

Henning Bay Nielsen (født  21 marts 1965), cand.med. fra Københavns Universitet. Speciallæge i anæstesi. Overlæge i anæstesi på Rigshospitalet og ekstern lektor i anæstesi ved Københavns Universitet . Disputats med titlen "Arterial desaturation in man: Implication for O2 uptake and work capacity" - forsvaret ved Københavns Universitet i 2003  og endvidere publiceret . En række videnskabelige publikationer omhandlende fysiologiske problemstillinger . Siden 2016 Adjungeret professor ved Institut for Idræt og ernæring.   

Henning Bay Nielsen er tidligere konkurrenceroer . Han har vundet VM-sølv i otter ved VM i 1990 på Tasmanien, Australien . I 2005 indvalgt i det internationale roforbund FISAs Sports Medicine Commission . Fra 2011 formand for Dansk Forening for Rosport.

Eksterne kilder/henvisninger 

Læger fra Danmark
Roere fra Danmark
Jacob Beermann

Jacob Beermann (født 29. marts 1989) er en dansk personlig træner, forfatter og foredragsholder. Han har i mange år været landsholdsløfter i styrkeløft, er opvokset i Humlebæk uden for København og har repræsenteret Tårnby Styrkeløfterklub. Han har konkurreret i styrkeløft siden 2009 og er blandt de bedste danske mandlige styrkeløfter på tværs af vægtklasserne med en wilks-score på 543. Jacob Beermann har været på landsholdet i styrkeløft og repræsenteret Danmark ved EM og VM syv år i træk siden hans internationale debut i 2010.

Beermann har per november 2015 de danske rekorder i hans vægtklasse -74 kg i squat, dødløft og total for seniorer samt squat, bænkpres, dødløft og total for juniorer. Hans højeste wilks-score blev løftet til EM i Chemnitz, Tyskland, i 2015 med serien 302,5 kg i squat, 167,5 kg i bænkpres og 282,5 kg i dødløft, hvilket gav ham en total på 752,5 kg på 73,67 kg kropsvægt.

I sommeren 2013 flyttede han til Oslo i Norge for at træne med det norske landshold på Olympiatoppen Toppidrettssenter. I en periode på 2 år blev han trænet af den succesfulde norske landsholdstræner tyskeren Dietmar Wolf. I efteråret 2016 flyttede Beermann tilbage til København.

Jacob Beermanns personlige rekorder er per november 2015 følgende:
 Squat: 302,5 kg
 Bænkpres: 170 kg
 Dødløft: 292,5 kg
Han har været danmarksmester fem gange og hans bedste internationale placeringer er førsteplads på tværs af vægtklasser ved de nordiske juniormesterskaber styrkeløft i 2011, førsteplads i dødløft ved junior-VM i 2012, førsteplads i dødløft ved junior-EM i 2011 og 2012 samt tredjeplads ved EM senior i squat (2013) og dødløft (2013+2015).

Nu arbejder Jacob både 1-til-1 og i større grupper med især optimering af løfteteknik, længerevarende smerteproblematikker og videreuddannelse af personlige trænere og fysioterapeuter. Beermann har en kandidatgrad (MSc.) i klinisk håndtering af smerter fra University of Edinburgh i Skotland.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Styrkeløftere fra Danmark
Styrketræning