kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ferdinand Bauditz

Ferdinand Bauditz er det anvendte navn om flere personer:

 Ferdinand Bauditz (1778-1849) (1778-1849) – dansk officer (Ferdinand Christian Fürchtegott Bauditz)
 Ferdinand Bauditz (1811-1866) (1811-1866) – dansk officer (Ferdinand Carl Adolph Bauditz)
 Ferdinand Bauditz (redaktør) (1846-1912) – dansk redaktør (Ferdinand Frederik Christian Bauditz)
Zaibatsu

Zaibatsu (japansk: zaibatsu,  財閥) var store japanske konglomerater under landets tidlige industrialisering. Virksomhederne havde oftest en stor bankdel og en stor industridel, og var familieejede. De fire store konglomerater, Mitsubishi, Mitsui, Sumitomo og Yasuda, har aner tilbage til Edo-perioden.

Juridisk set ophørte zaibatsuerne under de allieredes besættelse af Japan, da familiernes ejendele blev beslaglagt, og virksomhederne blev gjort illegale. De blev delvist efterfulgt som keiretsu.

Se også
Keiretsu
Chaebol

 Zaibatsu
Japans historie
Des Moines (flod)

Des Moines River er en ca. 845 km lang biflod til Mississippifloden. Den har sine kilder i den sydlige del af  Minnesota, dels Lake Shatek, dels Okamanpeedan Lake. De to grene løber  sammen ca. 8 km syd for byen Humboldt i delstaten Iowa. Des Moines River, som er den længste flod i Iowa, flyder bl.a. gennem byen Des Moines på sin vej mod Mississippifloden, som den løber ud i syd for byen Keokuk. 

Vigtige bifloder er Boone River og Raccoon River. Floden afvandingsområde er på 38.340 km².

Byen Des Moines har fået sit navn efter floden. Navnet er en forvrængning af Miami-Illinoissprogets moingona, som betegner de i området for almindelige gravhøje ("burial mounds").

Oversvømmelser

Den 19. maj 1944 havde Riverview Park lige åbnet for sessonen. Ved daggry den 23. maj begyndte flodbredden at kollapse, og der dannedesen åbning på omkring 30 meter, der medførte oversvømmelse af hele parken og området omkring.

I sommeren 1993  fremtvang oversvømmelse af floden og bifloden Raccoon evakuering af en stor del af byen Des Moines og nærliggende områder.

Den 13. juni 2008 var der  varsel om frivillig evakuering og flere tusinde mennesker forlod deres hjem.

Se også
Vandløb i USA

Eksterne kilder/henvisninger 

Vandløb i USA
Mississippiflodens bifloder
Vandløb i Minnesota
Vandløb i Iowa
Vandløb i Missouri
Ferdinand Bauditz (1778-1849)

Ferdinand Christian Fürchtegott Bauditz (27. juni 1778 i Nakskov – 29. april 1849 i København) var en dansk officer og hofmand.

Biografi 
Han var en søn af generalløjtnant Friedrich Carl Bauditz, kom i sit 10. år ind på Landkadetakademiet, blev 1795 fænrik i Kongens Regiment, 1799 sekondløjtnant og 1803 premierløjtnant. Under troppemanøvrerne dette år på Sjælland kom han ved sin færdighed i korttegning i nærmere berøring med kronprinsen, der fattede megen interesse for ham og 1805 ansatte ham som adjudant ved sit hovedkvarter i Kiel. Ved generaladjudantstabens oprettelse i 1808 indtrådte Bauditz, der året forud var avanceret til kaptajn, i staben som divisionsadjudant og blev ansat som stabschef ved Vahrendorffs korps. 1811 blev han major, 1812 overadjudant og stabschef hos prins Ferdinand, der i de sidste krigsår førte division. 1815 ledsagede han efter kongens befaling prinsen på en længere udenlandsrejse, og fra nu af knyttedes Bauditz mere direkte til prinsens person, og hans tjeneste gled efterhånden over til at blive hofmandens, om han end fremdeles hørte under generalstaben, ved hvilken han 1818 blev oberstløjtnant, 1829 oberst, 1832 generalkvartermesterløjtnant. Fra 1822-27 fungerede han som hofchef hos prinsen, og 1833 efter admiral Johan Frederik Bardenfleths død blev han virkelig hofchef. Denne stilling, som han beklædte indtil kort før sin død, tiltalte ham for øvrigt ikke ubetinget. Han skattede højt prinsesse Caroline, prinsen derimod mindre, og dennes uorden i pengesager gav af og til anledning til mere eller mindre heftige sammenstød. Han var således en gang på nippet til at miste sin post, fordi han tillod sig at bebrejde prinsen, at denne, hvis pengeaffærer var blevet fuldstændig ordnede ved Christian VIII's tronbestigelse, i løbet af de følgende 2 år havde stiftet en ny gæld på ikke mindre end 600.000 Rdl. 1841 blev han generalmajor à la suite, og året efter tildeltes der ham Dannebrogordenens Storkors (Han var blevet Ridder af Dannebrog 1824, Dannebrogsmand 1830 og Kommandør 1836).

Bauditz var en fint dannet, smuk og nobel personlighed. Han forstod med megen smag at arrangere hoffets fester og
skuespil, var meget musikalsk udviklet og stod på en fortrolig fod med flere af datidens ypperste kunstnere og skønånder – således bl.a. Bertel Thorvaldsen og Knud Lyne Rahbek –, hvem han ofte samlede om sig i sit gæstfrie, hyggelige hjem. Han ægtede 22. oktober 1806 Cathrine Holm (16. maj 1787 – 2. september 1863), datter af købmand Christopher Holm i Helsingør. Bauditz døde i København 29. april 1849.

Hans dagbog, som han førte fra 1815 til sin død, findes i Rigsarkivet.

Han er begravet på Garnisons Kirkegård. Der findes et portrætmaleri af N.P. Holbech (Frederiksborgmuseet). Miniature fra 1809 af F.C. Camradt.

Kilder 
 S.A. Sørensen, "Ferdinand Bauditz", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Eksterne henvisninger 
 

Storkors af Dannebrog
Generalmajorer fra Danmark
Hofchefer fra Danmark
Ferdinand 1
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Nakskov
Personer fra København
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Keiretsu

Keiretsu (japanska:keiretsu, 系列) kaldes de japanske horisontalt integrerede virksomhedskonglomerater som ejer store dele af den japanske industri. De har sin oprindelse i førkrigstidens zaibatsuer, som efter Stillehavskrigen delvist blev fortsat gennem alliancer og opkøb. Nogle af disse virksomheder er centreret omkring en bank og kan kaldes for horisontielle.

Horisontale keiretsu 
Der findes fem moderne konglomerater (5大企業集団):
 Mitsubishi
 Mitsui
 Sumitomo
 Mizuho
 Sanwa

Vertikale keiretsu 
Flere japanske virksomheder er vokset til virksomhedskonglomerater uden den centrale kapitalstøtte fra en bank. Disse vertikale keiretsu findes først og fremmest indenfor bil- og elektronikindustrien. Hvoraf Toyota er den største.

Bilindustri:
Toyota
Nissan
Honda
Daihatsu
Isuzu

Elektronik:
Hitachi
Toshiba
Sanyo
Matsushita
Sony

 Keiretsu
Japans økonomi
Lucien Pothier

Lucien Pothier (15. januar 1883 i Cuy – 29. april 1957 i Troyes) var fransk cykelrytter. I første udgave af Tour de France i 1903 blev Lucien Pothier nr. 2  kun overgået af Maurice Garin. Dette resultat gentog sig i første omgang i Tour de France 1904, men i november 1904 blev både en hel række deltagere diskvalificeret herunder Garin og Pothier. Pothier blev udelukket for livstid, men han stillede igen til start i Tour de France 1907. Dette skete dog uden større succes, da han udgik under 4. etape

Kilder

Eksterne henvisninger 

Mandlige cykelryttere fra Frankrig
Carl Bauditz

Friedrich Carl Bauditz (20. august 1741 på Travendal Slot – 9. april 1816 i Aarhus) var en dansk officer.

Han var født på Travendal, hvor hans fader, Adolph August Bauditz (1696-1763), der var overførster og amtsforvalter i de hertugelige plönske lande, boede. Moderens navn var Cathrine f. Claussen (født 1717). Det var oprindelig bestemt, at han skulle være jurist, og han studerede i den anledning ved gymnasiet i Plön, men under troppesamlingen i Holsten 1758 fik han lyst til militærstanden og blev på hertug Frederik Carls anbefaling ansat som volontær i Livgarden til Fods, hvorfra han overgik til Kronprins Christians – det senere Kongens – Regiment. 1762 deltog han som fænrik i toget til Mecklenburg, blev året efter sekondløjtnant, 1769 premierløjtnant, 1782 kaptajn, 1787 major, 1796 oberstløjtnant og 1803 oberst. 1806 blev han chef for 1. jyske regiment, 1808 generalmajor og afgik efter en tiltagende øjensvaghed fra tjenesten 1816 som generalløjtnant. I 1812, da den danske hovedhær opstilledes på Sjælland for at imødegå Carl Johans ventede angreb, var der betroet ham kommandoen over hærens 2. division, der bevogtede den nordøstlige del af øen.

Bauditz havde et stateligt ydre og var kendt for sin smukke kommandostemme og sin ualmindelig gode hukommelse. Der er fældet mange nedladende bemærkninger over såvel hans karakter som hans duelighed – udtalelser, der dog hidrører fra hans åbenbare fjender, og som ikke på nogen måde kunne godkendes. Han var tværtimod, efter
alt hvad der i øvrigt foreligger, en forstandig, hæderlig og retsindig mand, der bragte orden og fasthed tilbage i det regiment – 1. jyske –, han var sat til at reformere, og som på det tidspunkt, da han overtog kommandoen, efter kronprinsens udsagn var slet og uden disciplin. Men han var streng og nøjeseende i tjenesten, tålte ingen indvending eller modsigelse, var tavs og indesluttet, og det er troligt nok, at han i hvert fald i den første tid har været alt andet end afholdt af sine undergivne ved regimentet. 1813 blev han Ridder af Dannebrog.

Han giftede sig 1772 med Dorothea Sophie Koye (født i Helsingør 14. april 1748, død i Ribe 13. december 1785), en datter af major, senere amtsforvalter på Møn Valentin Koye og Sophie Cathrine f. Ramcken. Bauditz døde i Aarhus 9. april 1816. Han er begravet i Aarhus.

Kilder 
 S.A. Sørensen, "Carl Bauditz", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 C.J. Anker, Oberst N. Tidemands Optegnelser.

Carl
Personer fra Holsten
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Riddere af Dannebrog
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Visegrád

Visegrád er en by 40 km nord for Budapest i Ungarn. Den ligger i provinsen Pest langs den del af Donau, som kaldes Donauknæet. Byen har  indbyggere, er kendt for sin historiske betydning og er et populært mål for turister.

Historie 
Visegrád er første gang nævnt i et dokument fra 1009. I 1241, hvor krige lagde store dele af landet i ruiner, blev Visegrád historisk set et endnu vigtigere sted, og i 14. århundrede blev byen Ungarns hovedstad, hvilket stod på i ca. 100 år, inden det igen blev Budas tur. Byens betydning faldt gradvist i takt med ændringer i krigsførelse, hvorved borgens strategiske betydning svandt hen.

Visegrád fik atter bystatus i 2000.

I 1335 afholdtes et møde i Visegrád imellem Johan af Luxemburg (konge af Bøhmen), Karl 1. af Ungarn og Kasimir 3. af Polen; med dette møde som historisk forbillede dannede Polen, Tjekkoslovakiet og Ungarn Visegrádgruppen under et nyt møde i byen den 15. februar 1991.

Billedgalleri

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Byens hjemmeside 

Byer i Ungarn
Seværdigheder
Byer ved Donau
Nøgleharpe

En nøgleharpe () er et traditionelt svensk strygeinstrument med tangenter.
Tangenterne bruges til at afkorte de fire spillestrenge, som er grundstemt i c, g, c1 og a1, for at hæve tonehøjden på disse. 
Ud over disse strenge har nøgleharpen et system med resonansstrenge. Spillestrengene sættes i svingning med en bue, akkurat som andre strygeinstrumenter. Nøgleharpen holdes på maven, når den bruges, omtrent som en guitar, og buen føres i lodrette bevægelser.
Nøgleharpen er meget brugt i svensk folkemusik, specielt i områderne omkring Uppsala og Uppland, men bruges over hele Sverige.

Historie 
Man har billeder af svenske nøgleharper helt tilbage til 1460 i kirkemalerier (og 1408 i Siena, Italien). Instrumentet blev et almindeligt folkemusikinstrument i Uppland i 1600-tallet. Udover Sverige er instrumentet kendt fra Tyskland, og det har været antaget, at den vallonske indvandring i 1600-tallet bidrog til populariseringen, men dette er ikke bevist. Gennem størstedelen af 1900-tallet reduceredes brugen af instrumentet, frem til 1970'ernes folkemusikbølge gav den en renæssance.
De ældste nøgleharper havde ikke resonansstrenge, og det antages, at disse blev indført via England fra Mellemøsten.
Den ældste bevarede nøgleharpe er den såkaldte Moraharpe, fra 1526.

Eksterne henvisninger 
 European Nyckelharpa Cooperation
 International Days of the Nyckelharpa, Tyskland
 Eric Sahlström Institutet, Sverige

Kildeangivelser 

Folkemusikinstrumenter
Strengeinstrumenter
Donauknæet

Donauknæet (ungarsk: Dunakanyar) er betegnelsen for en strækning af floden Donau ca 40 km nord for Budapest i det nordlige Ungarn.

Donau slår nogle sving kort efter Esztergom inden den i en relativt ret vinkel drejer sydover ved Visegrád. Langs denne del af Donau ligger nogle af Ungarns mest besøgte turistbyer (for eksempel Esztergom, Visegrád og Szentendre).

Billedgalleri 

Ungarns geografi
Knæet
Lukáš Hrádecký

Lukáš Hrádecký (født 24. november 1989) er en finsk målmand af slovakisk afstamning, der til daglig spiller for Bayer Leverkusen i den tyske Bundesliga.

Han har tidligere spillet for Esbjerg fB og Brøndby IF. Han har været en ombejlet herre, og har blandt andet været sat i forbindelse med store klubber som Manchester United og Napoli.

Karriere

Esbjerg fB 
Hradecky nåede at spille 85 kampe for Esbjerg fB fra 2009 til 2013, hvor han var med til at vinde pokalturneringen.

Brøndby IF 
Den 12. juni 2013, underskrev han en fire-årig aftale med Brøndby IF.

Eintracht Frankfurt 
Den 7. august 2015, skiftede Hrádecký til Eintracht Frankfurt i Tyskland. Han har fået kontrakt til 2018.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Fodboldspillere fra Finland
Fodboldspillere fra Esbjerg fB
Fodboldspillere fra Brøndby IF
Fodboldspillere fra Eintracht Frankfurt
Personer fra Bratislava
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Emmanuil Gneftos

Emmanuil Gneftos (født 1904) var en græsk bokser i vægtklassen weltervægt. Han deltog i de den olympiske bokseturnering ved OL 1924 hvor han tabte i første runde til danskeren Andreas Petersen.

Eksterne henvisninger 
http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/gn/emmanouil-gneytos-1.html 

Boksere
Sportsfolk fra Grækenland
Eragon

Eragon er en roman, skrevet af Christopher Paolini i genren fantasy. Den er den første bog af de fire bøger i arven-kvartetten. Titlen Eragon er navnet på bogens helt. Paolini begyndte, at skrive romanen som bare 15-årig, og han fik den publiceret nogle år efter. Den har toppet New York Times Bestsellerliste, og bogen bliver solgt i det meste af verden. Den blev desuden filmatiseret i 2006 af instruktøren Stefan Fangmeier, og Edward Speelers spillede rollen som Eragon. Blandt rolleindhaverne var også Jeremy Irons, John Malkovich og Rachel Weisz (stemme til dragen Saphira). Efter Eragon udkom bog nummer 2: Den ældste.

Handlingen 

Bogen foregår i den fiktive verden, kaldet Alagaësia, hvor den 15-årige bondedreng Eragon holder til i en lille by, kaldet Carvahall. Her bor han sammen med sin onkel Garrow og hans fætter Roran. Landet Alagaësia er samtidig plaget af den onde og uovervindelige konge Galbatorix og hans mørke tjenere. Galbatorix er uovervindelig, fordi han er en dragerytter, og er i besiddelse af en de sjældne drager i Alagaësia. Der var mange drageryttere i Alagaësia, indtil den dag hvor Galbatorix besluttede sig for, at være enehersker. 

Men en elverdame ved navn Arya, er i besiddelse af det næsten eneste tilbageværende drageæg. Som hun vælger, at sende til et sikkert sted, da hun bliver jagtet af Galbatorix's håndlangere kaldet urgalerne. Ægget ender i Rygkammen, hvor Eragon går på jagt. Han finder ægget, som ligner en stor, blankpoleret blå sten, og tager det med hjem til Carvahall, da han ikke kan forstå, hvad det er. Han prøver at sælge stenen, men han gør det uden succes. Da det en dag udklækker, ser Eragon en smuk lille drage komme ud af ægget. Han opdrager dragen i hemmelighed, og han beslutter sig for at kalde den Saphira. 

Men en dag må Eragon flygte, da Galbatorix's onde håndlangere, kaldet Ra'zac, kommer til byen, og leder efter ægget. Hans onkel bliver dræbt af dem. Eragon flygter sammen med hans drage Saphira og historiefortælleren Brom, som senere skal vise sig at være en tidligere dragerytter. 

Eragon må lære om dragerytternes magi, og må tage på en eventyrlig og farefuld rejse, for han er Alagaësia's eneste chance for at skabe fred og balance. 

Litteratur i 2002
Bøger af Christopher Paolini
Arven-serien
Fantasy
Francesco Durante

Francesco Durante (15. marts 1684 i det napolitanske kongerige–13. august 1755 i Napoli) var en italiensk komponist. 

Som elev af Gaetano Greco og Alessandro Scarlatti nåede Durante tidlig stor dygtighed og anseelse, kom 1718 i spidsen for det konservatorium i Neapel (San Onofrio), hvor han selv i sin tid havde fået sin uddannelse, en stilling, han 1742 ombyttede med at blive Porporas efterfølger som leder af konservatoriet Santa Maria di Loreto. Durantes virksomhed i disse læreanstalter er af betydning, idet han og hans samtidige Leonardo Leo må betragtes som grundlæggerne af den berømte neapolitanske skole, der i 18. og en del af 19. århundrede beherskede musikstilen både i syden og i norden, hvor de fra´den neapolitanske skole udgåede italienske operakomponister – Duni, Jomelli, Paisiello, Pergolesi, Piccinni, Sacchini, Traetta og mange andre – førte ordet. 

Durante selv stod dog på den gamle skoles grund, komponerede ikke operaer, derimod fornemmelig kirkemusik og tillige kammermusik. I hans stil er der endnu meget af den gamle romerske skoles alvor og ædle kraft, forbundet med sydlandsk livfuldhed og mere moderne momenter. Hans talrige værker (messer, motetter, salmer, hymner, madrigaler, sonater for klaver) synes ikke at være udkomne i trykken i hans levetid. Konservatoriet i Paris besidder en næsten fuldstændig samling af dem. Et hovedværk af ham er de til påskeugen i Rom komponerede Lamentationer. I nyudgaver foreligger af Durante et Magnificat, et hefte klaverkompositioner og 12 Duetti da camera.

Kilder 

Operakomponister fra Italien
Egidio Duni

Egidio Romoaldo Duni (11. februar 1708 i Matera–11. juni 1775 i Paris) var en italiensk komponist.

Duni var elev af Durante og begyndte tidlig at komponere. Med en opera Nerone sejrede han i en kappestrid med Pergolesi (ifølge Fétis dog med urette, set fra et kunstnerisk standpunkt); senere skrev han operaer for forskellige italienske byer og for London, indtil han fik fast ansættelse som musiklærer ved hoffet i Parma. Stillingen ved dette fransksprogede hof foranledigede Duni til at skrive musik til små franske syngespil, og 1775 drog han til Paris, hvor han komponerede og fik opført en række arbejder i Opéra-comique-genren, der gjorde megen lykke. 

Duni er en af de første repræsentanter for denne genre og har således en vis musikhistorisk interesse; hans musik overførte napolitanernes melodirigdom og ynde på fransk grund; stor selvstændig værdi har den ikke. Af Dunis franske operaer kan nævnes: Ninette à la cour, Les chasseurs et la laitière, Le peintre amoureux, Nina et Lindor, Le retour au village
med flere. Flere af disse er opførte i København.

Værker

Italienske operaer 
Nerone (Rome, 1735) 
Adriano in Siria (1735–1736)
Giuseppe riconosciuto (1736)
La tirannide debellata (1736)
Demofoonte (London, 1737)
Didone abbandonata (1739)
Catone in Utica (1740)
Bajazet (1743)
Antaserse (1744)
Ipermestra (1748)
Ciro riconosciuto (1748)
L'Olimpiade (Parma, 1755)
La buona figliuola (Parma, 1756)
Alessandro nelle Indie
Adriano
Demetrio

Franske operaer
Ninette à la cour, Parma, (1755)
La chercheuse d'esprit, Paris, (1756)
Le peintre amoureux de son modèle, Paris, (1757)
Le docteur Sangrado, Saint Germain, (1758)
La fille mal gardée, Paris, (1758)
La veuve indécise, Paris, (1759)
L’isle de foux, Paris, (1760)
Nina et Lindor, (1761)
Mazet, Paris, (1761)
La bonne fille, Paris, (1762)
Le retour au village, Paris, (1762)
La plaidreuse et le procés, Paris, (1763)
Le milicien, Versailles, (1763)
Les deux chasseurs et la laitière, (1763)
Le rendez-vous, Paris, (1763)
La fée Urgèle, Fontainebleau, (1765)
L'école de la jeunesse, Paris, (1765)
La clochette, Paris, (1766)
Les moissonneurs, Paris, (1768)
Les sabots, Paris, (1768)
Themire, Fontainebleau, (1770)

Litteratur

Eksterne henvisninger 
 

Operakomponister fra Italien
Barokkomponister
Italienere i 1700-tallet
Personer fra Basilicata
Egil Hovland

Egil Hovland (18. oktober 1924 i Råde, Norge - 5. februar 2013) var en norsk komponist. 
Hovland har komponeret 3 symfonier, orkesterværker, en koncert for trompet og strygere, og et norsk Te Deum. 
Han beherskede en bred kompositionsstil fra romantisk musik til tolvtone musik.

Han har komponeret melodien til 4 salmer, der i skrivende stund er i den danske salmebog.

Udvalgte værker  

 Symfoni nr. 1 "Symfoni Veris" (1952-1953) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1954-1955) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1970) - for fortæller, kor og orkester
 Violinkoncert (1974) - for violin og orkester

Eksterne henvisninger 

Komponister fra Norge
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Bjarne Brustad

Bjarne Brustad (4. marts 1895 i Kristiania – 20. maj 1978 sammesteds) var en norsk komponist, violinist og lærer. 

Brustad spillede i sine tidlige år violin i Oslo og Stavanger Symfoniorkestre. Han rejste rundt i Europa som violinist og komponist i 1920´erne. Han har komponeret 9 symfonier, orkesterværker, kammermusik og violinkoncerter.

Han har også undervist blandt andre Egil Hovland, Knut Nystedt og Bjarne Sløgedal.

Eksterne henvisninger 

Komponister fra Norge
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Violinister fra Norge
Klassiske violinister
Nordmænd i 1900-tallet
Personer fra Oslo
Hjalmar Borgstrøm

Hjalmar Borgström f. Jensen (23. marts 1864 i Kristiania – 5. juli 1925 smst) var en norsk komponist og musikkritiker.

Borgstrøm var en betydningsfuld komponist og musikerkritiker af sin generation. Han har komponeret 2 symfonier, orkesterværker, to operaer etc.

Udvalgte værker  

 Symfoni nr. 1 (1890) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1912) - for orkester
 Klaverkoncert (1910) - for klaver og orkester
 Violinkoncert (1914) - for violin og orkester

Eksternt link
Om Borgström og stykket Tanken i musiktidsskriftet Ballade 

Komponister fra Norge
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Vejlen/Ulvedyb

Vejlen eller   Ulvedyb er en 5,9 km2 stor  brakvandssø omgivet af store rørskove i Gjøl og Øland Sogne, i Jammerbugt Kommune. Det er en tidligere fjordarm i nordsiden af Gjøl Bredning i Limfjorden, som den er afskåret fra af en dæmning der blev anlagt i perioden 1914- 1921. Mod øst ligger halvøen Gjøl, mod vest halvøen Øland og mod nord ligger, adskilt med et dige med tilhørende pumpestation, Ølands Vejle.
 
Området  er både ramsarområde fuglebeskyttelsesområde og habitatområde under Natura 2000-område Natura 2000-område nr. 15 Nibe Bredning, Halkær Ådal og Sønderup Ådal.

Eksterne kilder 
 Naturstyrelsen: Arealer ved Ulvedybet
 Miljøstyrelsen reservatfolder nr. 5: Ulvedybet

Søer i Jammerbugt Kommune
Naturområder i Nordjylland

EU-habitatområder i Danmark
Ramsarområder i Danmark
Limfjorden
Hermannsdenkmal

Hermannsdenkmal (tysk for Hermannsmindesmærket) er et monument i den tyske delstat Nordrhein-Westfalen. Mindesmærket står i den sydlige del af Teutoburgerskoven, som ligger sydvest for Detmold. Kæmpestatuen står på det øverste punkt i det skovklædte og 386 meter høje Teutberg.

Monumentet er rejst for at hylde Hermann (latin: Arminius), cheruskerhøvding, der slog romerne i det afgørende Varusslaget i år 9 e.k., som (måske) fandt sted i Teutoburgerskoven. På tidspunktet for mindesmærkets tilblivelse var det den fremherskende opfattelse, at slaget fandt sted i umiddelbar nærhed af monumentet.

Det 7 meter lange sværd bærer inskriptionen:

Deutsche Einigkeit, meine Stärke – meine Stärke, Deutschlands Macht.
(Tysk enighed, min styrke – min styrke, Tysklands magt.)

Historie 

Konstruktionen af den 53,46 meter høje statue begyndte i 1841 og var færdiggjort i 1875 med stor finansiel støtte fra Preussen. Byggeriet fandt sted efter tegninger af billedhuggeren Ernst von Bandel.

Statuen var et led i hele den fællestyske rørelse, der fandt sted i disse år med samling af de tyske stater under en fælles ledelse af 'jernkansleren' Bismarck. Det var de samme følelser der førte til rejsning af andre nationale mindesmærker, som fx Niederwalddenkmal ved Rhinen eller Walhalla i Donaustauf nær Regensburg.

Turisme 
Statuen er en af de mest populære turistdestinationer i Tyskland med over 130.000 besøgende om året. Statuen står på en høj sokkel, som er med til at hæve den yderligere og hvorfra der er en flot udsigt.

Eksterne henvisninger 

 Hjemmeside om statuen – på tysk

Monumenter i Tyskland
Nordrhein-Westfalen