kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Laktose

Laktose (fra latin lactis, "mælk" + -ose, et suffiks for sukkerarter) eller mælkesukker er en naturlig bestanddel af mælk. Laktose er  opbygget af to monosakkarider, glukose og galaktose, bundet sammen af en beta-1,4-glykosidbinding. Laktose har den kemiske formel  og er dermed en isomer til sucrose, dog er laktose mindre sødt og mindre opløseligt. Det gennemsnitlige indhold af laktose i dansk komælk er ca. 4,5 %, og laktosen er vigtig i mælkeindustrien i forbindelse med syrning af mælk ved fremstilling af ost, smør og syrnede mælkeprodukter. Diverse mælkesyrebakterier omdanner nemlig dette mælkesukker til mælkesyre.

Laktosetolerans 
Børn kan metabolisere laktose, dvs. tolerere mælk.
Evnen til at metabolisere laktose ses kun hos nogle voksne, især  nordlige europæere og visse østafrikanere. 
Evnen skyldes genetiske mutationer, der højst sandsynlig er opstået i forbindelse med husdyrbrug med køer. Et arkæologisk DNA-studium indikerer, at laktosetolerans ikke var udbredt i neolitiske europæiske landbrugere, og at udbredelsen af laktosetolerans sandsynligvis har været en konsekvens af landbruget.. 

Det enzym, der sørger for metaboliseringen, kaldes laktaseflorizinhydrolase (LPH). Genet LCT udtrykker dette protein, og findes på det andet kromosom (2q21).
En finsk forskergruppe har associeret laktosetolerans hos nordeuropæere til SNP'en C/T-13910.
Andre mutationer (G/C-14010, T/G-13915 og C/G-13907) er uafhængigt af hinanden ansvarlige for laktosetolerans hos østafrikanere.<ref>Sarah A. Tishkoff og andre, "Convergent adaptation of human lactase persistence in Africa and Europe", Nature Genetics, Publiseret online den 10. december 2006.</ref>.

Det manglende laktosemetaboliseringsevne kaldes også hypolaktasi eller laktoseintolerans.

 Se også 

 Henvisninger 
 Generelle 
 Torben Nathan og Ove Schaffalitzky de Muckadell, "Mælkesukker-intolerans (Laktoseintolerans)", Netdoktor.dk'', 22. november 2006.
 Mutationer der ændrede mennesket, Videnskab.dk

Noter 

Biokemi
Sødemidler
Solbjerg (Aarhus Kommune)

Solbjerg, også kaldet Ny Solbjerg, er en by i Østjylland med , beliggende i Aarhus Kommune. Solbjerg ligger godt 15 kilometer fra centrum af Aarhus. Byen hører til Region Midtjylland.

Solbjerg er beliggende i Astrup Sogn, Tulstrup Sogn, Hvilsted Sogn, Tiset Sogn og en del af Vitved Sogn.

Den østjyske by ligger på et højdedrag ved den østlige del af Solbjerg Sø.

Ny Solbjerg stammer fra slutningen af det 19. århundrede, hvor der blev etableret en landevejskro ved et vejkryds lidt fra Gammel Solbjerg, og kroejeren valgte at kalde sin kro for Ny Solbjerg Kro. Efterhånden blev kroen knudepunkt for områdets landboforening, og der voksede en by op på stedet vest for den ældre landsby, Astrup.

I 2017 fremlagde Banedanmark planer om en ny jernbanelinje fra Hasselager til Hovedgård, den såkaldte Ny bane Hovedgård - Hasselager, der blev foreslået til at ville gå enten øst eller vest om eller igennem Solbjerg.

Eksterne henvisninger 
 Aarhus.dk – om Solbjerg
 Solbjergs Webportal
 Solbjerg Fællesråds hjemmeside
 Solbjerg på Openstreetmap
 Kapel i Solbjerg (nedbrudt) hos danmarkskirker.natmus.dk (Danmarks Kirker, Nationalmuseet)

Henvisninger

Se også 

 Stilling-Solbjerg Sø

Byer i Aarhus Kommune
 
Byer og bydele med genforeningssten
Emmerlev Kirke

Emmerlev Kirke ligger mellem landsbyerne Emmerlev og Sønder Sejerslev, ca. tre kilometer nord for Højer.

Eksterne kilder og henvisninger 
 Emmerlev Kirke  hos KortTilKirken.dk
 Emmerlev Kirke  i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Kirker i Tønder Kommune
Kirker i Ribe Stift
Kirker i Tønder Amt
Stilling-Solbjerg Sø

Stilling-Solbjerg Sø er en ca. 7 km lang sø i Østjylland, som ligger mellem Stilling (i Skanderborg Kommune og Solbjerg (i Aarhus Kommune). I Stilling-enden kaldes den også Stilling Sø, mens den i Solbjerg-enden kendes som Solbjerg Sø, i midten kaldes den for Fregerslev sø. Søen indgår i Aarhus Ås øvre løb.
Stilling-Solbjerg Sø rummer bl.a. træningsbanen for Skanderborg Vandski Klub.

Der er ikke uhindret adgang til søen, men både ved Stilling og ved Solbjerg er der større fællesarealer med bade- og bådebroer, bænke og områder til rekreative formål. Fra nordsiden er der adgang ved Søgårde og fra sydsiden ved Stilling Sø Selskabslokaler.

Fortællinger om søen 
Der er en del fortællinger og sagn om søen og fra området.

Under Torstenssonkrigen mod Sverige 1643-1645 rejste Christian 4.'s generaler permanent rundt med en kiste fyldt med sølvpenge til lejesoldaternes sold. I vinteren 1643-1644 var Skanderborg Slot belejret af den svenske hær, og en gruppe danske landsknægte skulle have forsøgt at redde de mange penge og føre dem til Aarhus. Sagnene siger, at de blev overrasket af en deling svenske soldater, og at de derfor slog hul i isen på søen og under beskydning dumpede krigskassen ned på bunden for at forhindre svenskerne i at få fingre i den.

Miljøforholdene 
Stilling-Solbjerg Sø er karakteriseret som en kalkrig og dyb sø; en såkaldt søtype 10. Den er klassificeret som en badevandssø og der er pt. blå flag ved Stilling badebro.

Søen kæmper med et forhøjet klorofylniveau, der i den seneste dekade er målt til omkring 2,5 gange over målsætningen. Der har tidligere været store forureningsproblemer i søen med især fosfor og kvælstof fra både landbrug og spildevand fra husholdninger. Problemerne er dog aftaget siden 1980'erne, på grund af en aktiv indsats og således er kvælstofniveauet faldet markant. Fosforniveauet er dog ikke meget anderledes end dengang, bl.a. pga. oplagring i sedimentet og der er som regel algeblomst af blågrønalger i august og september.

Stilling-Solbjerg Sø har en ganske artsrig undervandsvegetation med 13 registrerede arter, men vegetationen er ustabil pga. af de høje fosfor og klorofyl niveauer og dækker kun ca. 2% af søens bundareal. Der er registreret i alt 10 fiskearter i Stilling-Solbjerg Sø; gedde, rudskalle, skalle, brasen, aborre, hork, sandart, flire, ål, hundestejle og knude. De dominerende arter er skalle og aborre og sandart bestanden er veletableret.

Fredning 
Områderne omkring søen og en sti op i Pilbrodalen, i alt 254 ha. blev fredet i 1964 og 1965.

Referencer

Kilder og eksterne henvisninger 
 By- og Landskabsstyrelsen (Miljøministeriet): Teknisk baggrundsnotat til Vandplan 1.7 Århus Bugt, Bilag 3
 Århus Amt (1998): Stilling-Solbjerg Sø , Søens Venner. .
 Krigskassen.dk 
 Fredningskendelse
 Solbjerg Sø på Openstreetmap

Søer i Skanderborg Kommune
Søer i Aarhus Kommune
Fredede arealer i Danmark
Solbjerg Sø
Solbjerg
Ben Gurley

Ben Gurley (født 23. december 1926, død 7. november 1963) var en amerikansk ingeniør og pioner inden for design af transistor-baserede computere. 

Gurley var fra midten af 1950'erne ansat ved MIT Lincoln Lab, hvor han deltog i konstruktion af en række tidlige computere. Gurley designede og byggede display-system til TX-0 og TX-2, som var blandt de første computere der havde noget der kan sammenlignes med en moderne computer-skærm og gav mulighed for interaktiv grafik. Da Ken Olson forlod Lincoln lab i 1957 overtog Gurley opgaven med at opbygge TX-2.

Gurley forlod Lincoln Lab i 1959 og blev én af de første ansatte hos DEC, som Gurleys tidligere kolleger Ken Olson og Harland Anderson havde startet i 1957.

Gurley var ansvarlig for design af DECs første computer, PDP-1. Gurley brugte inspiration fra især TX-0 til sit design for PDP-1, men PDP-1 udnyttede i endnu højere grad end tidligere design mulighederne i transistorer. Gurley designede PDP-1 på kun 3½ måned, og den første PDP-1 leveredes i starten af 1960. Gurleys oprindelige opgave havde været ar opbygge PDP-1 ud fra eksisterende moduler, men reelt designede Gurley stort set alle dele af PDP-1 fra grunden. PDP-1 var i endnu højere grad end TX-0 og TX-2 bygget med grafik og interaktivt brug for øje. De display-kredsløb Gurley designede til PDP-1 forblev i brug hos DEC frem til 1970'erne.

Gurley var leder af design af computere hos DEC frem til 1962. Gurley forlod DEC i 1962 for at blive vice president i Ed Fredkins konsulentfirma Information International. Året efter blev Gurley myrdet af en mentalt forstyrret tidligere ansat ved DEC.

Ingeniører fra USA
Mariekirke (Husum)

Mariekirken eller Vor Frue Kirke i det sydslesvigske Husum blev bygget i 1833, da Husum endnu var dansk. Arkitekten var den danske guldalderbygmester C.F. Hansen, hvis forældre kom fra Husum og som også tegnede Christiansborg Slotskirke i København. Kirken blev opført i en fremtrædende klassicistisk stil. Kirken er Husums hovedkirke.

Kirkens tårn skal minde om et fyrtårn og skal danne et orienteringspunkt for menigheden i den daglige hverdag. De mægtige doriske søjler i kirkens indre forestiller menigheden, som bærer kirken. Den centrale placering og udformning af prædikestolen og alteret understreger ordets og sakramentes enestående placering. Kirken kan dermed omtales som typisk protestantisk prædikenkirke. Prædikestolen selv er udsmykket med arkantusblade, det typiske element i korintiske søjler. Over prædikestolen ses korset og en store bue, som lader blikket fortsætte ind i et åbent rum. Buen og korset er symbolet på Guds fred med mennesker. Korset er formet som et livstræ. Dele af inventaret er ældre end kirken, deriblandt bronzedøbefonten fra Husumkunstneren Lorenz Karstensen fra 1643 og et epitafium fra 1572.

Kirken blev opført, efter at den forhenværende bykirke fra 1436 var revet ned i begyndelsen af 1800-tallet. Den forhenværende kirke havde et højt katedral-kor med store hvælvinger og et næsten 100 meter høj tårn. Mange genstande fra den nedrevne kirke findes nu i kirker i omegnen. Det gotiske alter blev overført til kirken i Svavsted, præsteportrætter og alterlysestager i Sankt Jørgen i Husum. Andre genstande blev overført til Nationalmuseet i København. Den nedrevne kirke var større end den nuværende, den tidligere kirketårn stod, hvor nu Tinebrønden står, midt på torvet. 

Indtil 1431 hørte Husum til nabosognet Mildsted.

Menigheden hører til Nordfrislands kirkekreds i den nordtyske evangelisk-lutherske landskirke. I købstaden findes også en dansk menighed.

Ekstern henvisning 

 Menighedens hjemmeside (tysk)

Kirker i Slesvig-Holsten
Husum
Evan Bayh

Birch Evans Bayh III (født 26. december 1955 i Shirkieville, Indiana) er en amerikansk politiker. Senator for Indiana fra 1999 til 2011. Tidligere guvernør i Indiana. Medlem af Det Demokratiske Parti. Bayh var en ganske kort periode i 2006 kandidat til den demokratiske nominering til præsidentkandidat i 2008.

Familie og uddannelse 

Evan Bayh er søn af den tidligere amerikanske senator Birch Bayh der forsøgte at blive demokratisk præsidentkandidat i 1976 men tabte til guvernøren fra Georgia Jimmy Carter. Birch Bayh blev valgt til senatet i 1963 og genvalgt i 1969 og 1975. Birch Bayh forsøgte at blive genvalgt i 1981 men tabte til den senere amerikanske vicepræsident Dan Quayle.

Evan Bayh er gift med Susan Breshears Bayh der er professor i Jura. Sammen har de tvillingesønnerne Beau og Nicholas der blev født i 1995.

Evan Bayh blev uddannet fra Indiana University i 1978 med en bachelorgrad i statskundskab, økonomi og erhversøkonomi og tre år senere med en juridisk eksamen fra University of Virginia.

Efter universitet blev Evan Bayh advokatfuldmægtig og senere ansat på et advokatkontor.

Politisk karriere 
Evan Bayh blev i 1986 valgt som Secretary of State i Indiana. To år senere blev han valgt som guvernør i Indiana, Bayh var på det tidpunkt 32 år gammel og dermed den yngste guvernør i statens historie. Han blev genvalgt fire år senere i 1992 og vandt den største sejr i moderne tid. Evan Bayhs tid bliver betegnet som meget positiv, men en anelse forsigtig. Under Bayh havde Indiana overskud på de offentlige budgetter, der blev skabt en masse arbejdspladser og gennemført den største skattelettelse i statens historie.

En af Evan Bayhs største projekter som guvernørn var gennemførslen af en uddannelsesreform der betyder at alle elever der gennemfører High School og underskriver en erklæring om ikke at eksperimentere med ulovlige stoffer får tilbudt et scholarship til et af statens offentlige universiteter.

Evan Bayh fik sit første nationale gennembrud på den politiske scene da han i 1992 på det demokratiske konvent i New York holdt hovedtalen. Det der på engelsk hedder Keynote Adress.

I 1997 stoppede Evan Bayh som guvernør og blev herefter underviser på sit gamle universitet i Bloomington, mens han gjorde klar til at blive valgt til det amerikanske senat.

Senator Bayh 
Evan Bayh blev valgt til senatet i 1998 og fik i valget 64% af stemmerne. Den største margen en demokrat nogensinde har vundet med i den konservative, overvejende republikanske delstat. Evan Bayh vandt dermed den plads tilbage som hans far havde tabt 18 år tidligere.

Ved valget i 2004 blev Bayh genvalgt med 62% af stemmerne.

I senatet er Evan Bayh kendt som en midtsøgende demokrat der ofte stemmer sammen med det republikanske flertal. Bayhs stil er meget nedtonet, grænsende til det kedelige, og han er ikke kendt som en stor taler men som en politiker der har styr på sine ting.

Evan Bayh var i både 2000 og 2004 nævnt som en potientiel vicepræsidentkandidat til henholdsvis Al Gore og John Kerry.

Eksterne henvisninger 

 Bayhs officielle hjemmeside 
 All America PAC  – Bayhs kampagnehjemmeside

Medlemmer af Senatet i USA
Klemens Kappel

Klemens Kappel (født 4. november 1964 i Baden, Schweiz) er en dansk filosof og læge. Han har tidligere været medlem af Etisk Råd og har udgivet flere bøger om bl.a. medicinsk etik og politisk filosofi. 

Klemens Kappel blev i 1992 cand.phil. i filosofi ved Københavns Universitet og tog i 1993 den medicinske kandidateksamen fra samme universitet. I dag er han professor ved Institut for medier, erkendelse og formidling ved Københavns Universitet.

Udgivelser 
 Anvendt Etik, 1993 
 Medicinsk Etik, 1996.
 Det Retfærdige Samfund, 1997
 En god forretning, en bog om virksomhedsetik, 2003. 

Filosoffer fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Læger fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Ansatte ved Københavns Universitet
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Alumni fra Københavns Universitet
Edward Fredkin

Edward (Ed) Fredkin (født 2. oktober 1934, død 13. juni 2023) var en amerikansk computerpioner og skaber af feltet digital fysik, i hans senere arbejde kaldet digital filosofi. Fredkin ydede væsentlige bidrag som erhvervsmand, som tidlig computertekniker og som forsker inden for fysik og datalogi. Til trods for at Fredkin aldrig opnåede en akademisk grad, havde han flere betydende poster i den akademiske verden, inkl. professorater og som leder af forskningscentre.

Edward Fredkin påbegyndte i 1952 studier ved Caltech, som han forlod allerede efter et år. I stedet blev han tilknyttet det amerikanske luftvåben som jagerpilot. I 1956 gjorde luftvåbnet ham til kontaktofficer ved MIT Lincoln Lab i forbindelse med store militære projekter dér, og fra 1958 fortsatte han som ansat ved Lincoln Lab. Fredkin udviklede her stor interesse for computere og blev kendt som en dygtig programmør.

I 1958 hentede J.C.R. Licklider Fredkin til BBN som programmør og som underviser i computere. Han var her med til at opbygge BBN´s kompetence i computere og udviklede systemer, først på en Librascope LGP-30, og fra efteråret 1959 på den første DEC PDP-1. Fredkin udviklede bl.a. PDP-1's assembler.

I 1962 forlod han BBN og startede sit eget konsulentfirma, Information International, med betydelig succes. I 1968 vendte han tilbage til MIT som professor, og fra 1971 til 1974 var han leder af Project MAC ved MIT. Han tilbragte senere et år ved Caltech og arbejdede her sammen med Richard Feynman. Fredkin var siden da professor i fysik ved både Boston University og Carnegie Mellon University.

Sideløbende hermed var Fredkin direktør for en række virksomheder, bl.a. Information International, Three Rivers Computer Corporation, New England Television Corporation, m.fl.

Fredkin var i årenes løb bredt interesseret i computere, både software og hardware. Han arbejdede inden for en lang række områder, gjorde flere opfindelser og opbyggede en betragtelig formue.

Fredkins væsentligste originale forskning er hans arbejde inden for reversibel computing og cellular automata. Fredkins arbejde med den såkaldte Fredkin Gate regnes som centralt inden for reversibel computing. Han ydede ligeledes bidrag inden for teoretisk fysik, bl.a. en beregningsorienteret fysikteori, inspireret af Konrad Zuse.

Eksterne henvisninger 
 Digital Filosofi 

Dataloger fra USA
Kiwa hirsuta

Kiwa hirsuta er et ca. 15 cm langt håret hvidt krebsdyr, som i 2005 blev fundet i det sydlige Stillehav.

Det lever på flere kilometers dybde,og kan ikke se. 

Det er så specielt et dyr at det har fået sin egen slægt og familie Kiwaida.

Se også 
 :wikispecies:Kiwa hirsuta

Kilde 
 Fancy a hairy lobster? – Sydney Morning Herald

Tibenede krebsdyr
Davids bog

Davids bog er en dansk film fra 1996, instrueret af Lasse Spang Olsen, efter manuskript af Søren Frellesen og Anders Thomas Jensen.

Medvirkende
Tomas Villum Jensen
Nikolaj Lie Kaas
Torben Jensen
Søren Thomsen
Helle Hertz
Vera Gebuhr
Solbjørg Højfeldt
Peter Gantzler
Steen Stig Lommer
Martin Spang Olsen
Benny Bundgaard
Line Kruse
Joachim Knop
Karina Skands

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 1996
Film instrueret af Lasse Spang Olsen
Dansksprogede film
Den sidste viking

Den sidste viking er en dansk film fra 1997, skrevet af Mikael Olsen og instrueret af Jesper W. Nielsen.

Medvirkende
Marika Lagercrantz
Kim Bodnia
Erik Wedersøe
Per Oscarsson
Bjarne Henriksen
Troels Trier

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 1997
Film instrueret af Jesper W. Nielsen
Film fra Danmark (administrationskategori)
Film der foregår i vikingetiden
Theodor Storm

Hans Theodor Woldsen Storm (4. september 1817 – 4. juli 1888) var en tysk forfatter. Han blev født i Husum i Nordfrisland, gik i skole i Lübeck og læste jura i Kiel. 1843 vendte Storm tilbage til Husum, hvor han slog sig ned som advokat. 1846 giftede han sig med sin kusine Constanze Louise Esmarch (d. 1864). 

Storm afviste at aflægge troskabsed for kongen af Danmark, og efter det slesvig-holstenske nederlag i Treårskrigen i 1850 frakendte den danske indenrigsminister F. F. Tillisch ham muligheden for at arbejde som advokat. Fra 1853 arbejdede Storm i stedet ved retten i Potsdam. 1856 blev han dommer ved retten i Heiligenstadt. Efter Danmarks nederlag ved krigen i 1864 vendte han tilbage til Husum som embedsmand. 

Storms vel nok mest berømte værk er Skimmelrytteren. Men han skrev også digte og er i dag anerkendt som en af de store, tyske lyrikere i 1800-tallet.

Storms barndomshjem i Husum er i dag et museum. Storm var ivrig fortaler for et tysk Slesvig-Holsten. Han døde i Hademarschen, hvorhen han var flyttet efter sin pensionering i 1880.

Storms værker på dansk 
 2009: Skovbrynet. Hovedland. Oversættelse og efterskrift Hugo Hørlych Karlsen.
 1989: Festen paa Haderslevhus og To Brødre. Historiske Fortællinger. Lehmann & Stage. Oversat af Julius Schiøtt.
 1983: Festen på Haderslevhus og Dobbeltgængeren. To fortællinger. Oversat af Peer Sibast.
 1982: Skimmelrytteren. Melbyhus. Oversat af Peer Sibast.
 1971: Den lille Frederik. En historie med tegninger af Felicitas Kuhn. Litas.
 1885: Fem Noveller. Schou. Oversat af Johannes Magnussen.
 1883: Fire Noveller. Schou. Oversat af Johannes Magnussen.
 1873: Ved Universitetet. Novelle. Philipsen. Oversat af Andrè Lütken.
 1871: Immensee. Efter Originalens 12. Opl. ved M.M.

Anmeldelser af Theodor Storm 
Anmeldelser af Theodor Storm anno 2009:
 Erotikkens hjemløse hjemve i Dagbladet Information
 Skovbrynet af Theodor Storm på litteratursiden.dk

Eksterne henvisninger 

 Storm Samfundet 
 Theodor Storm's World 
 Kort dansk Theodor Storm-portræt

Referencer 

Novelleforfattere fra Tyskland
Personer fra Husum (Slesvig)
Tilhængere af slesvig-holstenismen
Advokater fra Tyskland
Danskere i 1800-tallet
Tyskere i 1800-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Romanforfattere fra Tyskland
Digtere fra Tyskland
Peter Schrøder

Peter Schrøder (født 13. juni 1946) er en dansk skuespiller, filminstruktør og teaterleder. Schrøder er uddannet som skuespiller på Statens Teaterskole i 1973 og fik sit gennembrud samme år i Niels Klims underjordiske Rejse på Gladsaxe Teater. Han fortsatte sin teaterkarriere ved Aalborg Teater, hvor han blandt andet spillede rollen som Prinsen i Der var engang og som Henrik i Mascarade. Senere har han også spillet store roller på Det Kongelige Teater, Hvidovre Teater og Betty Nansen Teatret.

Film og tv 
Han har gjort sig bemærkelsesværdig i film som blandt andet Gummi-Tarzan (1981), Busters verden (1984),  Springflod (1990), Krummerne (1991), Hjælp - Min datter vil giftes (1993), At kende sandheden (2002), Dommeren (2005) og Kærestesorger (2009).

På tv har han blandt andet medvirket i serierne Een gang strømer..., Landsbyen, Flemming og Berit, Bryggeren, Madsen og Co. og senest i Dicte. Ligeledes er han også meget rost for satireprogrammet Den gode, den onde og den virk'li sjove, hvor han fast hver gang betonede "Det er fand'me uhyggeligt du".

Virke som instruktør 
Desuden har han medvirket i voksenjulekalenderen på TV2, Jul i den gamle trædemølle, hvor han spillede Flemming.

Schrøder har også arbejdet som instruktør: I 1993 instruerede han Hans Scherfigs roman Det forsømte forår, der solgte over 400.000 biografbilletter. I 1995 instruerede han Kun en pige, hvori Schrøder også har en birolle. I 1996 instruede han også Cirkusrevyen, men efter uoverensstemmelser med skuespillerholdet valgte han at forlade produktionen kort inden premieren. Senest har han instrueret filmen Lotto fra 2006.

Schrøder var i perioden 2005-2014 teaterdirektør på Vendsyssel Teater, hvor han blandt andet har spillet Jeppe på Bjerget (2005) og Svend, Knud og Valdemar (2006). Han var desuden frem til 2017 kunstnerisk leder samme sted.

Privat 
Privat har han siden den 31. juli 1989 været gift med skuespillerinden Susanne Heinrich. Han er desuden far til skuespilleren Mikkel Schrøder Uldal.

Filmografi

Film

Tv-serier

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Danmark
Bodilprisen for bedste mandlige birolle
Robertprisen for årets mandlige birolle
Filminstruktører fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog