kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Asta Esper Andersen

Asta Esper Nederby (Hagen) Andersen (født 19. juli 1919 i Østerbølle, død 24. juni 2012 på Frederiksberg) var en dansk autodidakt skuespillerinde.

Debuterede i 1942 på Riddersalen og kom siden til Aarhus Teater, Fiolteatret, Det Danske Teater, Café Teatret og Betty Nansen Teatret.
Hun medvirkede i Ordet, Mutter Courage, Hedda Gabler og Hosekræmmeren.

Hun var gift med skuespilleren Paul Hagen og er mor til skuespilleren Esper Hagen.

Man har senest kunne opleve hende i komedieserien Rollator Banden på Kanal 5.

Hun er begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård.

Film i udvalg 
 Alle går rundt og forelsker sig – 1941
 Arvingen – 1954
 Det var på Rundetårn – 1955
 Nyt legetøj – 1977
 Verden er fuld af børn – 1980
 Koks i kulissen – 1983
 Try To Remember (1984)
 Babettes gæstebud – 1987
 Sort høst – 1993
 Voksne mennesker – 2005
 Nynne – 2005

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Danmark
Esper Hagen

Esper Hagen Andersen (født 17. maj 1948 i Aarhus , død 24. januar 2015 i København ) var en dansk skuespiller.

Liv og karriere 
Esper Hagen var søn af skuespillerparret Paul Hagen og Asta Esper Andersen.

Esper Hagen blev uddannet fra Odense Teater 1971, debuterede på Det ny Teater og havde sidenhen engagementer på Odense Teater, Bristol Music Centers Teater, ABC Teatret og Det Danske Teater.

Fra tv huskes han som Arnold i serien Matador. Han har også medvirket i En by i provinsen.

Filmografi

Tv-serier 
 En by i provinsen - 1977
 Matador - 1978 - 1981

 Spillefilm 
 Soldaterkammerater på bjørnetjeneste – 1968
 Takt og tone i himmelsengen – 1972
 Romantik på sengekanten – 1973
 Alt på et bræt – 1977
 Kniven i hjertet – 1981
 Forræderne – 1983

 Tegnefilm og -serier 
 Asterix: Operation Bautasten - General Motus
 Asterix og briterne - General Motus
 Atlantis - Det forsvundne rige - Preston B. Whitmore 
 Muppets juleeventyr - Statler m.fl.
 Familien Flintstone – Fred Flintstone
 Familien Jetson – George Jetson
 Frikvarter – Inspektør Prickly
 Agent Egern – Marocco
 Darkwing Duck – Max Motor
 Smølferne – Gammelsmølf
 The Legend of Mulan Dyrenes Fodboldkamp Spider-Man: The Animated Series – J. Jonah Jameson, Keglekongen
 Fragglerne – Onkel Rejsende Mack m.fl.
 Rip, Rap og Rup på eventyr'' – Max Motor

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 

Skuespillere fra Danmark
Tegnefilmsdubbere fra Danmark
John Amdisen

John Amdisen (født 8. juli 1934, død 14. januar 1997) var en dansk fodboldspiller, der spillede i forsvaret for AGF og Danmarks fodboldlandshold i 1950'erne og 1960'erne. Efter sin aktive periode var Amdisen i en periode manager for AGF.

Karriere 
Amdisen spillede hele sin karriere i AGF og var en del af holdet, der blev danmarksmestre i 1955, 1956, 1957 og 1960. Han var også med til at vinde pokalturneringen i 1955, 1957, 1960, 1961 og 1961, og han blev som den hidtil eneste kåret som årets pokalfighter to gange, i henholdsvis 1957 og 1961. Med sine fire DM- og fem pokaltitler er Amdisen den mest vindende AGF-spiller gennem tiderne.

Han var også med i en række kampe for AGF i mesterholdenes Europa-cupturnering. Han var således med i holdets allerførste kamp i turneringen i 0-2 nederlaget mod Reims, og i 1960-61, hvor AGF nåede kvartfinalen, scorede han tre gange: i hjemmesejren i første runde over Legia Warszawa, i 3-0 hjemmesejren anden runde over Fredrikstad samt i nederlaget på 3-1 i udekampen i kvartfinalen mod Benfica.

John Amdisen nåede ni A-landskampe, seks B-landskampe (anfører tre gange), fem U-21 landskampe og en enkelt U-19 landskampe (hvor han scorede sit eneste landsholdsmål). I 1964 var han med i Danmarks trup, der blev nr. fire ved EM-slutrunden i Spanien, dog uden at komme i kamp.

Statistik 
 DM-guld: 1955, 1956, 1957 og 1960
 Pokalvinder: 1955, 1957, 1960, 1961 og 1965
 Kåret til pokalfighter: 1957 og 1961

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

 

Fodboldlandsholdsspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra AGF
Fraktur

Fraktur kan henvise til flere artikler:

Fraktur (typografi), en skrifttype
Fraktur (anatomi), en brækket knogle
Århus Domkapitel

Århus Domkapitel blev oprettet i Aarhus i år 1203 som det sidste af de danske domkapitler. Efter reformationen blev kapitlets privilegier bekræftet af kongen i 1538, og i 1546 fik kapitlet nye statutter af kongen. I 1541 blev kapitlet pålagt at underholde én studerende ved Københavns Universitet. Kapitlet blev i 1542 tamperret (ægteskabsret) sammen med stiftslensmanden og superintendenten, og i 1628 gejstlig ret for Århus Stift.

Ved reformationen bestod domkapitlet af tre prælaturer, ærkedegnedømmet, domprovstiet og kantoratet, foruden 19 kannikedømmer, hvoraf det ene fulgte med domprovstiet.

Litteratur 
 Ole Bay: "Mellem reformation og opløsning. Århus domkapitel 1536-1665" i Aage Andersen, Per Ingesman og Erik Ulsig (red.): Festskrift til Troels Dahlerup på 60-årsdagen den 3. december 1985, Arusia – Historiske Skrifter:Århus 1985, s. 105-122

Dansk kirkehistorie
Domkapitel
Etableret i 1203
Lene Vasegaard

Lene Vasegaard (født 9. februar 1940 på Frederiksberg) er en dansk skuespillerinde.

Hun er uddannet fra Det kongelige Teaters Elevskole i 1964. Herefter har hun haft freelance-roller på bl.a. Aarhus Teater, Gladsaxe Teater, Det ny Scala og Café Teatret. Blandt de forestillinger som denne alsidige skuespillerinde har medvirket i kan nævnes Den kønneste pige i Amherst, Cabaret, Medea, Barselsstuen, Pygmalion, Petra von Kants bitre tårer og Skærmydsler.

På tv har hun bl.a. medvirket i afsnit af serierne En by i provinsen og Nikolaj og Julie.

Hun har også indspillet en række film, som f.eks. Man sku' være noget ved musikken (1972), Flugten (1973), Øjeblikket (1980), Koks i kulissen (1983), Barndommens gade (1986), Sort høst (1993), Carlo og Ester (1994) og Den blå munk (1998).

Kilder
 

Personer fra Frederiksberg
Skuespillere fra Danmark
Ludvig von Kahlen

Ludvig von Kahlen (født ca. 1700 i Lauenburg, død 1774) var en dansk kaptajn og en af de første opdyrkere af den jyske hede.

Karriere 
Som ung havde von Kahlen arbejdet med landbrug og havde erfaring som landmåler. Siden aftjente han sin værnepligt ved et holstensk regiment.

I 1753 var han løjtnant og på dette tidspunkt interesseret i opdyrkning af heden. Han sendte flere forslag om finansiering af hedegårde til Rentekammeret, men fandt først gehør, da han fremlagde mere detaljerede beregninger, som indebar kolonister fra hans hjemegn. Dette forslag godkendte Frederik 5.

Syd for Sejbæk i Fjends Herred, nuværende Viborg Kommune, byggede Ludvig von Kahlen i 1755 et hus, han kaldte "Kongenshus". Herefter drog han til Mecklenburg for at hente landsmænd. De første tyske kolonister ankom 16. oktober 1759; flokken bestod af ni mand og et mulæsel. Det lykkedes kun at overtale ganske få familier, men de kunne ikke trives på den øde egn og ville hjem igen allerede efter en uges tid. De flygtede i nattemørket, skønt von Kahlen havde sørget for væbnet vagthold. Andre blev indsat i Viborg tugthus, så de ikke skulle slippe væk; men til sidst fik hver familie udbetalt seks skilling til rejsepenge, så de kunne vende hjem. Ludvig von Kahlen ansatte herefter lokale tjenestefolk, men også de mistede modet. Efter otte års pløjning og såning med ringe udbytte gav han op.

I 1766 blev han, efter flere ansøgninger, kaptajn ved en militærenhed i Fladstrand (nuværende Frederikshavn), og her døde han i 1774.

Huset, som Ludvig von Kahlen byggede, eksisterer ikke længere, og dets beliggenhed er ukendt. Der er opsat en mindesten med hans navn i Kongenshus Mindepark.

Andre steder på heden havde staten lignende forsøg med opdyrkning af heden, blandt andet i Randbøldal og ved Havredal.

Eftermæle 
Jeppe Aakjær har omtalt von Kahlen og hans projekt omkring 150 år efter.

Ida Jessens roman fra 2020, Kaptajnen og Ann Barbara, har von Kahlen som hovedperson og handler om hans projekt med at opdyrke heden.

Referencer

Se også 
 Kongenshus Mindepark
 Kartoffeltyskere

Kilder/Eksterne henvisninger 

 Det begyndte på Kongenshus, af Gert Lynge Sørensen, 2003
 Fra Alhedens første Kolonisation. P. M. Rørsig
 Kongenshus Hede 

Danskere i 1700-tallet
Officerer fra Danmark
Jamahiriyya

Jamahiriyya (ar. جماهيرية) er et arabisk udtryk, der almindeligvis oversættes til "massernes stat". Udtrykket, som er skabt af Muammar al-Gaddafi, er tænkt som et generisk udtryk, der skal beskrive en statstype. I praksis er Libyen den eneste stat, hvor udtrykket bruges. Ordet benyttes gerne i uoversat form.

Ordet kommer af jumhuriya, der er den almindelige arabiske oversættelse af republik, hvor man har ændret jumhur – "folk" – til flertalsformen jamahir — "masserne". 

Demokrati
UEFA Champions League 2005-06

UEFA Champions League 2005-06 var den 51. udgave af det europæiske klubmesterskab i fodbold og den 14. udgave siden relanceringen af turneringen til UEFA Champions League i 1992. Brøndby IF stillede op for Danmark, men blev slået ud i 2. runde af Ajax Amsterdam. Nummer et og to i de indledende puljer gik videre til ottendedelsfinalerne. Nummer tre i hver pulje gik direkte videre til tredje runde af UEFA-cuppen.

Turneringen blev vundet af FC Barcelona, efter en finalesejr over Arsenal.

Kvalifikation

Første kvalifikationsrunde

Anden kvalifiaktionsrunde

Tredje kvalifikationsrunde

Gruppespil

Gruppe A

Gruppe B

Gruppe C

Gruppe D

Gruppe E

Gruppe F

Gruppe G

Gruppe H

Slutspil

Overblik

Ottendedelsfinaler

|}

Kvartfinaler

|}

Semifinaler

|}

Finale

Statistik

Topscorere 
Topscorerne fra UEFA Champions League 2005-06 (kun gruppespil og slutspil) er som følger:

Kilde:

Referencer 

Sæsoner i UEFA Champions League
Fodboldsæson 2005-06
David Niven

David Niven (født 1. marts 1910, død 29. juli 1983) var en engelsk skuespiller, der lige så vel spillede førsteelsker som snarrådig actionhelt. Hans varemærke var den elegante charmør gennem næsten 50 år i filmbranchen og et utal af roller.

Biografi 
Fødenavn: James David Graham Niven. Hans far var løjtnant i British Army, men faldt i slaget ved Gallipoli i 1915. Niven fulgte i sin fars fodspor og gik ind i hæren, hvor han endte med rang af sekondløjtnant. 

Han opgav dog snart sin officersbestalling, og derefter blev han først statist i Hollywood i 1930'erne, men hurtigt steg han i graderne til mere betydningsfulde roller. Under 2. verdenskrig meldte han sig frivilligt til tjeneste, og det blev derfor kun til to film i den periode. Men efter krigen fortsatte han, hvor han havde sluppet, og blandt hans store successer kan nævnes rollen som "Phileas Fogg" i en indspilning af Jorden rundt i 80 dage, sprængstofekspert i Navarones kanoner og "Sir Charles Litton", tyv, i Den lyserøde panter.

Niven skrev sine erindringer i to bøger: Månen er en ballon og  Bring on the empty horses og romanen Pandoras æske, der udkom på dansk i 1982.

Filmografi 
Niven har blandt andet spillet med i følgende film:
 Roulettens dronning (1935)
 Fangen på Zenda (1937)
 Stormfulde højder (1939)
 Vejen frem (1942)
 Den listige Pimpernel (1950)
 Affæren Carrington (1955)
 Jorden rundt i 80 dage (1956)
 Fra bord til bord (1958)
 Navarones kanoner (1961)
 55 dage i Peking (1963)
 Den lyserøde panter (1963)
 Casino Royale (1967)
 Konge, dame, knægt (1972)
 Middag med mord (1976)
 Døden på Nilen (1978)
 Flugten til Athena (1979)
 Den lyserøde panter ser rødt (1983)

Priser og hædersbevisninger 
 1959: Oscar og Golden Globe for bedste mandlige hovedrolle i Fra bord til bord
 1981: Specialpris ved British Film Awards

Eksterne henvisninger 

 
 En hjemmeside dedikeret til David Niven 

Skuespillere fra England
Oscar for bedste mandlige hovedrolle
Hollywood Walk of Fame
Officerer fra Storbritannien
Briter i 1900-tallet
Selvbiografer fra England
Ormepadder

Ormepadderne (Gymnophiona) er den dårligst udforskede orden indenfor padderne. Det skyldes bl.a. at de lever deres liv under jorden eller i vand.

Ormepadder har ingen ben.

De findes i Afrika, det sydøstlige Asien og Amerika.

Nogle ormepadder i familien Caeciliidae er giftige.

Klassifikation 
Orden: Gymnophiona
 Familie: Rhinatrematidae
 Familie: Ichthyophiidae
 Familie: Uraeotyphlidae
 Familie: Caeciliidae
 Familie: Scolecomorphidae
 Familie: Typhlonectidae - herunder den sjældne art Atretochoana el. Atretochoana eiselti

Referencer 
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Order Gymnophiona
Vandtårn

Et vandtårn er en vandbeholder, hvori vandet opbevares så højt, at det skaber tryk i et vandforsyningssystem. Arkitektonisk varierer de efter den periode, de er blevet opført i. Flere ældre vandtårne er indrettet til andre formål, og mange vandtårne er fredede. Deres opgave er i et stort omfang overtaget af centrale pumpesystemer.

Fysikken bag vandtårne 
Et vandtårn udnytter tyngdekraften til at lagre mekanisk potentiel energi. Et vandsystem, der sender vand i vandhaner, skal have så højt tryk, at vandet kan bevæge sig flere kilometer fra vandværket og op i etageejendomme. Trykket opnås nu med pumper. I slutningen af 1800-tallet og i første halvdel af 1900-tallet, hvor mange eksisterende vandtårne er fra, pumpedes vandet fra vandværker op i vandtårne med deres egne pumper. (Se illustration.) Når vandet bliver pumpet op i tårnet, bliver den kinetiske energi omdannet til potentiel energi, og den potentielle energi koster ikke penge at bevare, modsat det vand, der ikke udnytter et vandtårns højde til at bevare trykket. Derfor behøver vandtårnets pumpe kun at være aktiv, når vandstanden er lav.

Mindre vandtårne er meget fordelagtige, hvis der er langt til vandværket. Et manuelt påfyldt vandtårn til brusebad er et godt projekt i en spejderlejr.

Galleri

Se også 

 Vandtårne i Danmark
 Cisternerne – Museum indrettet i Københavns gamle cisterner på Frederiksberg.
 Cisterne

 
Væskebeholdere
Slavoj Žižek

Slavoj Žižek (født 21. marts 1949 i Ljubljana, Slovenien) er slovensk sociolog, filosof, psykoanalytiker og kulturkritiker. Han har en doktorgrad i filosofi fra universitetet i Ljubljana og har studeret psykoanalyse ved Paris Universitet. I 1990 kandiderede han for præsidentposten i Slovenien for partiet Sloveniens Liberale Demokrati (slovensk: Liberalna demokracija Slovenije) – dog uden at vinde.

Žižek er en vigtig repræsentant for slovensk filosofi, som er velkendt for sin brug af psykoanalytikeren Jacques Lacan til en ny læsning/tolkning af populærkulturen. Ud over sin rolle som fortolker af Lacan skriver han essays om adskillige emner, heriblandt: fundamentalisme, tolerance, politisk korrekthed, globalisering, subjektivitet, menneskerettigheder, Lenin, postmodernisme, multikulturalisme, David Lynch og Alfred Hitchcock.

Bibliografi 

Žižek har fået udgivet bøger på flere forskellige sprog, hvoraf følgende er blevet oversat til dansk:
 Den nye klassekamp – De sande grunde til flugt og terror.Information Forlag. 2016
 Det Skrøbelige Absolutte. Gyldendal, 2000.
 Om troen. Forlaget Anis, 2002.
 Velkommen til Virkelighedens Ørken. Information, 2002.
 Irak – den lånte kedel. Husets Forlag, 2006.
 Vold – Seks skæve refleksioner. Forlaget Philosophia, 18. august, 2008.
 Ideologiens sublime objekt. Hans Reitzels Forlag, 2010.

Litteratur 

 Bjerre, Henrik Jøker & Carsten Bagge Laustsen (2006): “Slavoj Zizek”. Roskilde Universitetsforlag
 Bjerre, Henrik Jøker & Carsten Bagge Laustsen (2013): “Den nyttige idiot - en introduktion til Slavoj Zizeks samfundsteori”. Samfundslitteratur
Bjerre, Henrik Jøker & Carsten Bagge Laustsen (2019): “Ideologikritik: Slavoj Zizek”. Hans Reitzel Forlag
 Daly, Glyn (2011): Åbningen af et filosofisk rum – Interview med Slavoj Žižek. Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (62), 15–32
 Eggers, Nicolai von. (2018). Kig ned! – Mod en žižekiansk klasseteori. Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (62), 109–130. 
 Hansen, Brian Benjamin (2011). Opsang til det hele – Om sang og politik hos Mladen Dolar og Slavoj Žižek. Slagmark - Tidsskrift for idéhistorie, (62), 93–108. 
Karlsen, Mads Peter (2017). Trosbegrebet hos Slavoj Žižek. Religionsvidenskabeligt Tidsskrift, (65), 38–56

Eksterne henvisninger 

 Slavoj Žižek  personressource @ European Graduate School 
 Information.dk — ''Information har en række artikler af Žižek oversat til dansk i deres arkiv, hvilket dog kræver et abonnement på avisen.

Referencer 

Filosoffer fra Slovenien
Personer fra Ljubljana
Sociologer fra Slovenien
Hasle Skole (Aarhus Kommune)

Hasle Skole er en tre-sporet folkeskole i Hasle med bl.a. egen svømmehal. Pr. 2023 har skolen ca. 725 elever fordelt på 34 klasser. Den ældste bygning i den nuværende skole stammer fra 1917, men skolen blev udvidet i 1939 og flere gange siden ca. 1950.

På grunden, hvor skolen ligger, har der været skole siden 4. december 1743, hvor Balthazar Lagesen blev indsat som degn. Den første skolebygning var opført af Johan Arent Althalt til Lyngbygård og lå på østsiden af Viborgvej, syd for Hasle Kirke og en smule vest for den nuværende skole. Der har dog været en form for skoleundervisning i Hasle Sogn før da, for i 1724 fik man en fastboende degn, Niels Isachsen Schanderborg, og før da havde en løbedegn fra Aarhus Katedralskole ansvaret for undervisningen i sognet. Hvor disses undervisning har fundet sted vides dog ikke.
 
Den første skolebygning blev først afløst i 1859, selvom den allerede i 1813 blev karaktiseret som "mørk og skiden samt uværdig sin bestemmelse". Den nye bygning, som lå hvor inspektørboligen i dag ligger, fungerede frem til 1917 og blev herefter brugt som overlærerbolig indtil slutningen af 1940'erne. 1917-skolen var tegnet af arkitekt S. Knudsen Sørensen. I 1929 blev den forlænget mod øst, og i 1940 kom en skole- og gymnastiksalsfløj til mod Herredsvej. Samme år overgik skolen til det købstadsordnede skolevæsen, dvs. den syv-klassede skole. I 1950 kom der også mellem- og realskole til.

Under besættelsen benyttede tyskerne de ældste dele af skolen fra 1943 og fra årsskiftet 1944/1945 hele skolen, så undervisningen måtte foregå på Haslegård. Et varigt spor, som tyskerne efterlod, var, at de kort før besættelsen malede skolen sort, hvilket ikke kunne fjernes fra de gule murstensbygninger fra 1940, så de måtte males over med hvidt.

Skolens elevtal kulminerede i 1970'erne med ca. 1000 elever. I denne periode blev Ellekærskolen opført til aflastning og blev taget i brug i 1973, men stod dog først fuldt udbygget i 1979.

Eksterne henvisninger 
 Hasle Skole – skolens hjemmeside
 Hasle Skole  – i Aarhus Leksikon

Uddannelsesinstitutioner i Aarhus
Folkeskoler i Aarhus Kommune
Opus Dei

Prælaturet af Det Hellige Kors og Opus Dei, bedst kendt som Opus Dei (latin, Guds værk), er en romersk-katolsk organisation grundlagt 2. oktober 1928 af den spanske præst Josemaría Escrivá.

Opus Dei har omkring 85.000 medlemmer i 60 lande med hovedkontor i Rom. Organisationen blev gjort til et personalprælatur af pave Johannes Paul II i 1982, som også kanoniserede dens grundlægger 6. oktober 2002. 

Opus Dei består af en prælat, et eget præsteskab og lægfolk, både kvinder og mænd. Medlemmer kan opdeles i to hovedgrupper, de såkaldte numerari som udgør 20 procent og lever i ca. 1700 centre. Disse centre er kønsopdelte, og livet her minder meget om livet i et kloster, bortset fra at beboerne har normale job ude i samfundet om dagen og giver store dele af deres løn til organisationen. Den anden store gruppe, supernumerari, som udgør 70 procent af medlemmerne, lever "normale familieliv", men bruger mindst to timer om dagen til at deltage i den hellige Messe, læse den hellige Skrift og andre åndelige tekster, bede Rosenkransen og tage sig tid til bøn.

Opus Dei er blevet beskyldt for at have en uigennemskuelig organisation efter samme model som de oprindelige frimurerloger med det formål at skaffe den katolske kirke den magt, den havde i middelalderen. Disse beskyldninger fortsætter med at komme. Kurien i Vatikanet har flere gange afvist dem.

Opus Dei er ikke organiseret officielt i Danmark.

Eksterne henvisninger 

 Opus Dei's officielle website
 ODAN Opus Dei Awareness Network   – støttenetværk for afhoppere fra Opus Dei (engelsk)

Romerskkatolske kirke
Kristne organisationer
Melodifestivalen

Melodifestivalen er den svenske udgave af Melodi Grand Prix. Vinderen går videre til Eurovision Song Contest.

Siden 2002 har Melodifestivalen bestået af fire delfinaler (afholdt forskellige steder i Sverige) med hver otte sange, hvor de to sange der får flest stemmer, går videre til finalen (i Friends Arena i Solna). De sange der i semifinalerne placeres som hhv. nr. 3 og nr. 4 går videre til en opsamling kaldet Andra chansen, hvor yderligere to sange vælges til finalen. Finalen består dermed af 10 af de i alt 32 deltagende sange.
Fra 2009 vælger en international jury en yderligere finalist efter afholdelsen af de fire semifinaler og Andra chansen. Antallet af sange i finalen kommer dermed op på 11.

Det er seerne der via telefon- og sms-afstemninger afgør hvem der går videre fra de fire delfinaler og Andra chancen. I finalen gives der point af både 11 regionale juryer og af seerne. Hver jury giver point i en forenkling af den normale grand prix-skala: 12, 10, 8, 6, 4, 2 og 1. Sseernes stemmer omregnes til et antal point svarende til den førnævnte skala ganget med antallet af juryer (11), hvilket giver en skala der ser således ud: 132, 110, 88, 66, 44, 22 og 11. De regionale juryer og seerne giver dermed samlet set det samme antal point. Fra 2009 får seerne og de regionale juryer følge af en international jury hvis stemmer gives efter samme skala som de regionale juryer.

Siden 2004 har en af deltagerne i hver semifinale været en såkaldt joker, dvs. en særligt udvalgt kunstner der er inviteret til at deltage. Disse jokere udvælges først efter offentliggørelsen af de 28 sange der er udvalgt i den åbne konkurrence. Jokerne deltager i Melodifestivalen på lige fod med de andre sange. I 2005 deltog den danske sangerinde Sanne Salomonsen som en af året jokere. Hun gik videre til finalen, hvor hun blev nr. 7.
Det er hidtil sket to gange at en joker har vundet finalen: Lena Philipsson i 2004 og The Ark i 2007

Vindere af Melodifestivalen

Eksterne henvisninger
Ligusterfascisme

Ligusterfascisme er et udtryk, der bliver brugt nedsættende som et symbol på småborgerlighed, egoisme og i bredere betydning om enfamiliehusejeres (påståede) isoleren sig fra omverdenen. Når det netop blev liguster, som fik denne symbolværdi, hænger det sammen med, at denne hæktype er billig, hurtigtgroende og hyppigt anvendt i de såkaldte sovebyer og i nyere typehuskvarterer. Derimod ses planten sjældent anvendt i højborgerskabets ældre, traditionelt fornemme og velrenommerede villakvarterer, der så omvendt formodes at stå for en større åbenhed og en bredere, kulturel horisont.

Socialt miljø
Idiomer