kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ewald Kjølbro

Ewald Kjølbro (født 18. maj 1913 i Klaksvík, død 16. juni 1979) var en færøsk skibsreder.

Han fuldførte mellem- og realskolen i Tórshavn og tog en handelsuddannelse fra Gregg's Commercial School i Glasgow. Kjølbro var ansat i shippingfirmaet J.C. Peacock i Glasgow 1934–1935, bestyrelsesmedlem i familiefirmaet J.F. Kjølbro fra 1946 og Skála Skipasmiðja i Skáli 1946–1953, medlem af repræsentantskabet i Føroya Fiskasøla fra 1948 (formand i 1970), formand for regeringsudvalget for fornyelse af den færøske fiskeflåde 1951–53, bestyrelsesmedlem i Tryggingarsambandið Føroyar 1954–61 og Skipafelagið Føroyar fra 1964, bestyrelsesformand i Føroya Fiskasøla 1955–1969 og igen fra 1971, bestyrelsesformand i Føroya Reiðarafelag 1954–61 og formand i repræsentantskabet i Norðoya Sparikassi fra 1967 til sin død.

Kjølbro var honorær britisk konsul på Færøerne.

Han var søn af skibsreder Jógvan Fríðrik Kjølbro, onkel til politikeren Karin Kjølbro og svigersøn til købmanden Niclas Niclasen.

Referencer 
 Kraks Blå Bog 1974 (1974).

Skibsredere fra Færøerne
Konsuler fra Danmark
Personer fra Klaksvik
Erhvervsfolk fra Færøerne
Daniel Niclasen

Daniel Niclasen (født 13. oktober 1840 i Sørvágur, død 21. marts 1900), kaldet Ríki Dánjal ("Rige Daniel"), var en færøsk købmand og politiker. Han sad i Lagtinget fra 1891 til sin død i 1900, indvalgt fra Vágar. Niclasen var gift med Sigga Maria Rasmussen fra Miðvágur, som han fik sønnerne Rasmus Niclasen og Niclas Niclasen med.

Referencer 
 Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 322. (PDF )

Købmænd fra Færøerne
Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Personer fra Vågø
Rasmus Niclasen

Rasmus Niclasen (født 27. januar 1870 i Sørvágur, død 21. januar 1920) var en færøsk købmand og politiker (SF). Han var søn af Sigga Maria og Daniel Niclasen og bror til Niclas Niclasen. Rasmus Niclasen var kommunalbestyrelsesmedlem i Miðvágs kommuna fra 1915 til sin død, og var borgmester i samme tidsrum. Han repræsenterede Sjálvstýrisflokkurin i Lagtinget fra 1914 til sin død. Niclasen døde først på året i 1920, kort før han fyldte 50 år.

Referencer 
 «Løgtingið 150 – Hátíðarrit», bind 2 (2002), s. 323 (PDF )

Købmænd fra Færøerne
Politikere fra Sjálvstýrisflokkurin
Borgmestre fra Færøerne
Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Personer fra Vågø
Niclas Niclasen

Niclas Niclasen (født 5. februar 1873 i Sørvágur, død 12. oktober 1939) var en færøsk købmand og politiker (SF). Han var kommunalbestyrelsesmedlem i Sørvágs kommuna 1915–1930 og  borgmester 1925–1926. Han repræsenterte Sjálvstýrisflokkurin i Lagtinget 1928–1936, indvalgt fra Vágar.

Han var søn af Daniel Niclasen, bror til Rasmus Niclasen far til forretningsmanden Dánjal Niclasen og svigerfar til skibsrederen Ewald Kjølbro.

Referencer 
 Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 322. (PDF )

Købmænd fra Færøerne
Politikere fra Sjálvstýrisflokkurin
Borgmestre fra Færøerne
Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Personer fra Vågø
Karin Kjølbro

Karin Rannvá Kjølbro (født 27. marts 1944 i Klaksvík) er en tidligere færøsk socialarbejder og politiker (TF). Hun var en af pionererne blandt kvinderne i færøsk politik, og var en af de to første kvinder, som blev valgt ind i Lagtinget i 1978. Kjølbro var med til at flytte grænser for det offentliges ansvar for velfærdspolitik og for øget kvindelig deltagelse i det offentlige liv.

Hun har examen artium fra 1963, og er uddannet socialrådgiver og alkoholrådgiver fra henholdsvis 1968 og 1994. Hun arbejder i Andveikraverndin (Udviklingshæmmedes værn) 1969–1971, amtssygehuset i Glostrup i Danmark 1972–1976, og var leder ved Kriminalforsorgin fra 1976 til hun gik på pension.

Kjølbro var suppleant til Lagtinget fra Suðurstreymoy 1970–1974. Hun var, som første kvinde (sammen med Jona Henriksen), valgt ind i Lagtinget 1978–1990. Allerede i 1979 fremlagde Kjøbro et forslag om en færøsk ligestillingslov, men denne blev ikke vedtaget før 1996. En periode var hun også Lagtingets næstformand. Hun var redaktør af partiavisen 14. september 1983–1984, leder af Kvinnufelagssamskipan Føroya 1990–1993, og formand for Vestnordisk Råd 1990–1991. Kjølbro er formand for Arbeiðsloysiskipanin (ALS) og bestyrelsesmedlem i Norðurlandahúsið fra 1996.

Hun er barnebarn af skibsreder Jógvan Fríðrik Kjølbro, niece til skibsreder Ewald Kjølbro og mor til Bergtóra Høgnadóttir Joensen.

Referencer 
 Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 342 (PDF )

Eksterne henvisninger 
 Karin Kjølbro i Dansk kvindebiografisk leksikon

Socialrådgivere fra Færøerne
Politikere fra Tjóðveldi
Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Feminister fra Færøerne
Personer fra Klaksvik
J.F. Kjølbro

For personen, se Jógvan Frederik Kjølbro.

P/F J.F. Kjølbro eller JFK er en rederi- og handelsvirksomhed i Klaksvík på Færøerne. Den blev etableret i 1915 af Jógvan Fríðrik Kjølbro, der har lagt navn til virksomheden. Jógvan F. Kjølbro og hans bror  Dávur fik deres første skib i 1913, Dávur var skipper og Jógvan var reder, så rederivirksomheden startede i 1913, men handelsvirksomheden J.F. Kjølbro blev først etableret to år senere i 1915. Samtidig med at han startede med handelsvirksomheden skiftede han sit gamle efternavn Joensen ud med Kjølbro, og derefter blev han kaldt Kjølbro af de fleste. 15-20 år efter, at virksomheden var etableret, var J.F. Kjølbro Færøernes største virksomhed.

Bog om J.F. Kjølbro 
I 2015 udgav efterkommere af Jógvan Frederik Kjølbro en bog om personen og om hans virksomhed. Bogen er skrevet af Óli Jacobsen, forhenværende formand for Føroya Fiskimannafelag og forhenværende politiker. Efterkommerne som udgav bogen er  Jóannes Kjølbro, Anders Harboe Ree og Finn Kjølbro. Bogen har titlen Kjølbro, lív og virki og er på 500 sider.

Referencer

Eksterne links 
 Kjølbro engroshandel 

Rederier fra Færøerne
Handelsvirksomheder i Færøerne
Etableret i 1915
Dánjal Niclasen

Dánjal Niclasen (født 1902 i Sørvágur, død 1971) var en færøsk forretningsmand.

Han overtog familievirksomheden P/F N. Niclasen efter sin far Niclas Niclasen. Efter 2. Verdenskrig fik han til opgave at genrejse Føroya Fiskaexport sammen med Leif Waagstein, og i 1948 blev Føroya Fiskasøla etableret med Niclasen som formand for repræsentantskabet og senere som direktør 1958–69. Niclasen spillede i 1950erne også en nøglerolle i genrejsningen af Sjóvinnubankin, hvor han var bestyrelsesformand 1956–71. I 1953 etablerede han Færøernes første ordentlige fiskemodtag i Sørvágur.

I 1976 blev stiftelsen Minningargrunnur Dánjal Niclasen, der betaler videreuddannelse i fiskerifag for unge, oprettet.

Han var ud af et traditionsrigt købmandsdynasti fra Sørvágur; nevø til Rasmus Niclasen og sønnesøn af Daniel Niclasen.

Litteratur 

Erhvervsfolk fra Færøerne
Personer fra Vågø
Knjaz

Knjaz (eller kniaz; fra , ; ) er den oprindelige almindeligt anvendte betegnelse for en hersker i de slaviske områder. Adelstitlen findes på de fleste slaviske sprog. Titlen betyder egentligt "anfører" og oversættes oftest med fyrste; i nogle tilfælde oversættes titlen fejlagtigt med prins eller hertug. Titlen velikij knjaz oversættes normalt med storfyrste.

Etymologi 

Ordet stammer fra urgermansk kuningaz (konge) og henviser ofte til en politiks stort set uafhængig hersker.

På slaviske sprog 

Titeln udtales og staves lignende på alle slaviske sprog og findes på følgende sprog:

Historie 

Titlen blev for første gang dokumenteret anvendt om den bulgarske herskere Asparuh (668-700), der var grundlægger af det første bulgarske rige og Donau Bulgarien. Titeln senere blev flittigt anvendt om adelige i midelalderen og også senare i 18- och 1900-tallet i bland andet Det Russiske Kejserrige, Serbien og Montenegro.

I latinske kilder er det derfor nogle gange oversat med rex (konge), oftest dog oversat som princeps (fyrste). Imidlertid er oversættelsen fyrste også misvisende, da fyrster i Det tysk-romerske Rige og Danmark generelt var underlagt et feudalt forhold til en overordnet person (konge). Alligevel bruges udtrykket til at henvise til små herskere i forskellige perioder og i forskellige dele af verden.

Med den voksende centralisering i Kijevriget tiltog herskeren sig titlen Velikij Knjaz (, ). Han regerede et Velikoje Knjazjestvo (, , ), mens en hersker over et len (udel, udelnoe kniazhestvo eller volost) blev kaldt udelny Knjaz eller blot Knjaz.

Den danske fyrste Knud Lavard (1096-1131) var knees over obotritterne.

Da Kijevriget blev fragmenteret i 1200-tallet, fortsatte titlen Knjaz at anvendes i østslaviske stater, herunder Tjernigovskoje knjazjestvo, Novgorodskaja respublika, Perejaslavskoje knjazjestvo, Vladimiro-Suzdalskoje knjazjestvo, Velikoje knjazjestvo Moskovskoje, Velikoje knjazjestvo Tverskoje, Galitsko-Volynskoje knjazjestvo og i Velikoje knjazjestvo Litovskoje.

Ivan IV af Rusland ophørte med at benytte titlen Velikij Knjaz i 1547, hvor han kronedes til , , .

Titelen var almindeligt anvendt for slaviske adelige til det tidlige 1900-tal. I Sovjetunionen blev titlen Knjaz (sammen med andre adelige titler) afskaffet i et dekret fra den centrale eksekutivkomité den 10. november 1917.

Se også 
 Vojvod
 Bojar
 Szlachta

Referencer

Eksterne henvisninger 

Adelige titler
Ruslands historie
Ukraines historie
Hvideruslands historie
Bulgariens historie
Serbiens historie
Kroatiens historie
Litauens historie
Polens historie
Robert Joensen

Robert Joensen (født 28. august 1912 i Klaksvík, død 19. maj 1997) var en færøsk tjenestemand, forfatter og politiker (FF).

Efter  folkeskolen fik han ansættelse hos p/f J.F. Kjølbro, som blev drevet af hans gudfar skibsreder Jógvan Frederik Kjølbro, og var skiftevis i firmaets virksomhed i Klaksvík og til søs. Som 18 årig drog Joensen til Danmark, hvor han tog præliminæreksamen i Rønde og studentereksamen fra Hjørring Gymnasium i 1935. Han ønskede at studere etnologi, men blev rådet til at vælge teologi i stedet, og studerede i en kort periode ved Aarhus Universitet før han begyndte ved Københavns Universitet. Da 2. Verdenskrig brød ud, drog Joensen hjem til Færøerne, og vendte aldrig tilbage for at afslutte studierne. I Klaksvík fik han job ved sygehuset, inden han i 1941 ble vtilbudt stillingen som kommunesekretær i Klaksvíkar kommuna, som han varetog frem til 1982. Joensen bevarede sin fascination af færøsk historie og folkeliv, skrev en række bøker og artikler i denne forbindelse, foruden en omfattende mængde lyrik.

Politisk karriere og tillidshverv 
Han var valgt til Lagtinget 1943–1945, bestyrelsesmedlem ved Klaksvíkar Sjúkrahús 1951–1971 og medlem af ligningsnævnet og skolenævnet 1955–63. I 1943 var han med til at grundlægge havfiskerforeningen Klaksvíkar Útróðrarfelag, hvor han var sekretær i 31 år.

Bibliografi 
1942 – Klaksvíkar bygd í søgu.
1946 – Útróður 1845–1945.
1958 – Royvið.
1959 – Bøleiðin.
1960 – Greivabitin.
1961 – Glaða og brenna vita.
1962 – Grindaboð í Havn.
1968 – Býta seyð og fletta.
1972 – Vambarkonan.
1974 – Høgtíðir og veitsluhald á vetri.
1979 – Fåreavl på Færøerne.
1979 – Minnismyndir og søgubrot 1.
1981 – Forn føroysk boðsending.
1983 – Ymiskt um seyð og av seyði.
1986 – Knassar eru tit.
1989 – Glaðingarstøð í Føroyum.
1990 – Minnismyndir og søgubrot 2.

Hæder 
Joensen blev tildelt Haakon VIIs Frihedskors i 1946, M.A. Jacobsens Heiðursløn for faglitteratur i 1968 og guldhæderstegnet fra Klaksvíkar Útróðrarfelag i 1983. Han blev også Ridder af Dannebrog i 1974, korresponderende medlem af Kungliga Gustav Adolfs Akademien för svensk folkkultur i 1983 og æresdoktor ved Fróðskaparsetur Føroya i 1990.

Referencer 
 Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 303. (PDF )

Eksterne henvisninger 
 

Faglitterære forfattere fra Færøerne
Digtere fra Færøerne
Politikere fra Fólkaflokkurin
Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Riddere af Dannebrog
Personer fra Klaksvik
Haakon VIIs Frihedskors

Haakon VIIs Frihedskors (norsk: Haakon VIIs Frihetskors) er en norsk udmærkelse fra 2. verdenskrig. Medaljen blev indstiftet 18. maj 1945, umiddelbart efter Norges befrielse. Den bliver uddelt til norske eller udenlandske militære eller civile for fremragende militær eller civil indsats under krig, både i kamp og i administrativ tjeneste. Haakon VIIs Frihedskors rangerer som nummer to af de norske krigsmedaljer og som nummer fem i rækken af norske udmærkelser.

Norges militær
Ordener, dekorationer og medaljer fra Norge
Kári Leivsson

Kári Leivsson (født Petersen, 22. august 1950 i Tórshavn), kendt som Kári P, er en færøsk psykolog, digter og sanger. Han er uddannet psykolog fra Københavns Universitet. Han startede uddannelsen i 1971 og afsluttede den i 1995. Han arbejdede som psykolog i Arendal og Oslo i Norge 1995–99. Han flyttede tilbage til Tórshavn sommeren 1999, hvor han har arbejdet ved Sernámsdepilin og Landssjúkrahúsið og siden 2006 i privat praksis, Sálarfrøðistovan, som psykolog.

Leivsson udgav to EP'er i starten af 1970'erne sammen med Per Debess, de kaldte sig Debess & Petersen. Flere af sangene, som de to udgav, er blevet en del af den færøske sangskat og synges ofte til fællessang til fester, ved Ólavsøka mm. Nogle år senere har han i eget navn udgivet musikalbumene Vælferðarvísur (1979) og Hinumegin Ringvegin (1991). Begge består af hans egne digte i sangform, og han blev tildelt M.A. Jacobsens Heiðursløn for skønlitteratur for Hinumegin Ringvegin i 1995. Ligesom han fik Mentanarvirðisløn Landsins i 2010. Afdøde Per Debess søn, Uni Debess og Per Debess bror, Edvard Nyholm Debess, har sammen med andre spillet sangene fra Debess og Petersen EP'erne ved en Debess og Petersen aften i Reinsaríið i Tórshavn i 2015.

Leivsson skiftede navn til et patronymikon fra familienavnet Petersen i voksen alder, men har beholdt Kári P som kunstnernavn.

Diskografi

Album 
 1978 - Vælferðarvísur. Indeholder bl.a. Kalli Katt, Súrligar nætur í Keypmannahavn
 1991 - Hinumegin Ringvegin. Indeholder bl.a. Villar Víddir

Med Debess & Petersen 
Debess & Petersen bestod af Per Debess og Kári Petersen (nu Kári Leivsson).
1971 - Debess & Petersen, EP, fire sange: Heit var náttin, Bláa húsið, Situr tú seggur og Tit sum í fjøru fóru
1973 - Mitt í eini meining, EP, fire sange: Laila, Gullkálvavalsurin, Rædda Maria og Mitt í eini meining

Priser 
 1995 - Mentanarvirðisløn M. A. Jacobsens 
 2010 - Mentanarvirðisløn Landsins

Noter

Eksterne henvisninger 
 Kári Leivsson  hos Rithøvundafelag Føroya

Psykologer fra Færøerne
Digtere fra Færøerne
Sangere fra Færøerne
Personer fra Thorshavn
H.C.W. Tórgarð

Hans Christoffer Wenningsted Tórgarð (født 14. august 1885 i Tórshavn, død 18. marts 1957) var en færøsk arkitekt, bygmester og politiker (SB). Teateret i Tórshavn, færdigbygget i 1926, blev tegnet af Tórgarð. Han tegnede også kirkerne i Árnafjørður, Hvannasund, Skála, Elduvík, Tjørnuvík og Skúvoy. Han var endvidere involveret i bygningen af kirken i Sandavágur.

Politik og tillidshverv 
Tórgarð var formand for Tórshavns skuespillerforening, Havnar Sjónleikarfelag, 1918–1924. Han var medlem af kommunalbestyrelsen i Tórshavn 1917–1924 og fra 1945 til sin død. Han var byens borgmester 1922–1924. I 1917–1924 var han indvalgt for listen Føroya Væl (Sambandsflokkurin), men i anden peiode fra 1945–57 opstillede han på sin egen liste. Da Tórgarð døde, overtog  bygmesteren Petur í Gong pladsen i byrådet, og videreførte Tórgarðs liste under sit eget navn. Tórgarð var valgt til Lagtinget fra Suðurstreymoy 1918–1924.

Privatliv 
H.C.W. Tórgarð var søn af Anna Paulina (født Poulsen) og Jens Wenningsted Jacobsen, begge fra Tórshavn. Han giftede sig med Valborg Eide fra Nólsoy. De fik tvillingesønnerne Poul Eide(som voksede op hos Maria Eide) og Axel Tórgarð , kendt som præst og oversætter af J.R.R. Tolkiens værker til færøsk. Og Martin Tórgarð. Axel Tórgarðs tre børn Ria, Súsanna og Hans Tórgarð er alle professionelle teaterskuespillere.

Referencer 
 Býráðslimir í Tórshavn síðan 1909 (2009). (PDF )
 Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 355. (PDF )

Arkitekter fra Færøerne
Kirkearkitekter
Borgmestre fra Færøerne
Politikere fra Sambandsflokkurin
Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Personer fra Thorshavn
Krivitjere

Krivitjere (, ; , ) var en østslavisk stamme eller stammeforbund mellem 500-tallet og 1100-tallet e.v.t. De udvandrede til de fortrinsvis finske områder ved den øvre del af Volga, Dnepr, Daugava, områder syd for den nederste del af floden Velikaja og dele af Nemunasfloddalen.

Etymologi 

Mange historikere anser at navnet stammer fra legendariske stamfader Kriv, som sandsynligvis var knjaz eller vojvod. Ifølge Max Vasmer kan knjazen have fået øgnavnet fra det slaviske adjektiv Krivoy ("skæv/snoet") på grund af en fødselsskade. Jan Stankievič troede det var afledt af adjektivet "kroŭ", "kryvi" ("blod") dermed ville "kryvič" betyde "blodbånd".

Historie 

Krivitjerne har efterladt mange arkæologiske monumenter, f.eks. resterne af landbrugsbebyggelser med spor af jernarbejder, guldsmedekunst, smedearbejder og andre håndværk; lange gravhøje fra 500 til 800-tallet med kremerede kroppe af rige krigere med våben; særprægede smykker (armbånd-lignende ringe og glasperler lavet af strakt tråd). Ved udgangen af det første årtusinde, havde Krivitjerne allerede veludviklet landbrug og kvægavl. Bosiddende omkring handelsruterne fra væringerne til grækerne, drev Krivitjerne handel med væringerne. Deres vigtigste centre var Gnezdovo, Izborsk og Polotsk.

Krivitjerne deltog som stamme i Olegs og Igors angreb på det Det Byzantinske Rige. De er nævnt i De Administrando Imperio som Κριβιτζοί.

Østslavere
Brøðrasamkoman

Brøðrasamkoman (Brødremenigheden) er det næststørste trossamfund på Færøerne efter Fólkakirkjan. Det bliver anslået, at omkring 10% af øernes befolkning tilhører Brøðrasamkoman, men eftersom menigheden ikke registrerer medlemmer, findes der ikke noget nøjagtigt tal.

Historie 
Brøðrasamkoman har rødder i den internationale kristne vækkelsesbevægelse Plymouthbrødrene, der opstod på De Britiske Øer i begyndelsen af 1800-tallet. Til Færøerne spredte vækkelsen sig via den skotske evangelist William G. Sloan, som var aktiv på Shetland, Orkneyøerne og Færøerne fra omkring 1865. 

I 1879 bosatte Sloan sig på Færøerne og lod opføre et forsamlingshus, hvor han afholdt regelmæssige vækkelsesmøder. I løbet af 1880 lod de første af hans tilhængere sig døbe, og 12. november 1880, da menigheden for første gang fejrede nadver regnes som brødremenighedens fødselsdag. 

Den nye menighed mødte stærk modstand, blandt andet holdt Fólkakirkjans sognepræst i Tórshavn en serie foredrag, hvor han advarede mod Sloans virksomhed, ligeså var der en række læserbreve i aviserne fra præster og andre lutheranere. Menigheden voksede aligevel langsomt men sikkert, og blev efterhånden spredt på alle øerne. I dag findes der over 30 menigheder med egne forsamlingshuse rundt om på Færøerne.

Trosgrundlag og organisation 
Brøðrasamkoman har ikke nogen egne bekendelsesskrifter, men holder Bibelen som den eneste autoritet. Menighedens lære regnes alligevel for at være i tråd med den apostoliske trosbekendelse. Eftersom de praktiserer voksendåb med fuld neddykning i tråd med det baptistiske dåbssyn bliver de i folkemunde på Færøerne ofte kaldt «baptister» selv om de ikke har nogen direkte forbindelse til baptismen.

Menigheden er principielt i mod enhver central organisation og medlemsregistre. De har derfor ikke søgt om status som registreret trossamfund, og har følgelig ikke vielsesret. Det er en lægmandsbevægelse uden pastorer eller andre ansatte, og de forskellige lokale menigheder er selvstændige.

Brødremenighedens forsamlingshuse 
Alle Brødremenighedens forsamlingshuse i Færøerne, bortset fra fire, er opkaldt efter bibelske stednavne. Tre har ikke noget navn, men kaldes "Samkoman í Marknagili" (Menigheden i Marknagil), Salurin á Kikju og Salurin í Kunoy (Mødesalen i Kirkja og i Kunoy). Forsamlingshuset i Hvalba kaldes Samkoman í Vitninum eller Vitnið.

Streymoy 
 Ebenezer, i Tórshavn
 Samkoman i Marknagil, Tórshavn
 Lívdin, i Hoyvík
 Hebron, i Argir
 Nazaret, i Kaldbak
 Zion, i Kollafjørður
 Gideon, i Vestmanna

Eysturoy 
 Siloa, i Fuglafjørður
 Hebron, i Leirvík
 Filadelfia, i Gøta
 Mizpa, i Eiði
 Bet-Kar, i Ljósáir
 Elim, i Søldarfjørður
 Berøa, i Runavík
 Nebo, i Toftir
 Nerija, i Skála

Norðoyar 
 Betesta, i Klaksvík
 Salurin, i Kirkja (Fugloy)
 Smyrna, i Svínoy
 Saron, i Viðareiði
 Hermon, i Norðdepil
  Salurin, i Kunoy
 Malta, i Mikladalur

Vágar 
 Kedron, i Sørvágur

Sandoy 
 Zion, i Sandur

Suðuroy 
 Vitnið, i Hvalba
 Salem, i Tvøroyri
 Betania, i Porkeri
 Bethel, i Vágur
 Betania, i Sumba

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Ebenezer i Tórshavn

Religion på Færøerne
Kirkjuliga Heimamissiónin í Føroyum

Kirkjuliga Heimamissiónin í Føroyum (dansk: Kirkelige Hjemmemission på Færøerne) er en pietistisk kristen vækkelsesbevægelse indenfor den evangelisk-lutherske Fólkakirkjan på Færøerne. Bevægelsen er den næststørste vækkelsesbevægelse på Færøerne efter Brøðrasamkoman, men regner sig tilsluttet Fólkakirkjan i modsætning til Brøðrasamkoman (selv om heller ikke denne bevægelse er formelt registreret som et særskilt kirkesamfund).

I 1904 kom den danske forkynder Aksel Frederik Moe til Færøerne, udsendt fra Indre Mission i Danmark. Han påbegyndte forkyndelsesvirksomhed i private hjem og i de kirker, som åbnede dørene for ham, og efterhånden førte dette til en omfattende vækkelse. Missionshuse blev bygget i alle de største bygder, det første i Vágur i 1916. 

I 1921 blev Heimamissiónin (da under navnet Indre Mission) formelt optaget i den danske Kirkelig Forening for den Indre Mission i Danmark med eget rådgivende råd for Færøerne. I 1990 blev Kirkjuliga Heimamissiónin í Føroyum en selvstændig organisation uafhængig af moderorganisationen.

Heimamissiónin driver i dag blandt andet søndagsskolearbejde, sømandshjem og regelmæssige forkyndelsesmøder.

Referencer

Eksterne henvisninger
Officiel hjemmeside

Indre Mission
Religion på Færøerne
Perejaslav

Perejaslav (, ) er en by i Kyiv oblast i det centrale Ukraine. Perejaslav har et areal på og et befolkningstal på  indbyggere.

I følge overleveringen er Perejaslav grundlagt i 907 af Vladimir 1. af Kijev efter sejren over Petjenegierne. Byen fik Magdeburgrettigheder i 1585.

Noter

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Byer i Kyiv oblast
Landssjúkrahúsið

Landssjúkrahúsið (Landssygehuset) er centralsygehuset på Færøerne. Det ligger i Tórshavn og har ca. 850 ansatte, hvilket gør sygehuset til Færøernes største arbejdsplads. Landssjúkrahúsið har 6 afdelinger, specialister på 20 medicinske discipliner, 200 sengepladser og rundt regnet 9 000 årlige indlæggelser.

Færø Amts Hospital blev bygget i 1829. I begyndelsen af 1920'erne blev det besluttet at bygge et større og mere tidsvarende hospital, og Dronning Alexandrines Hospital kunne indvies  23. februar 1924. Mellem 1968–1970 blev afdelingerne på det nuværende Landssjúkrahúsið taget i brug, efterhånden som de stod færdige. I 1971 blev det psykiatriske sygehus taget i brug, og i 2004 færdiggjordes endnu et større udbygningsprojekt.

Ansvaret for driften af Landssjúkrahúsið ligger hos det færøske sundhedsministerium.

Referencer 

Bygninger, konstruktioner og anlæg på Færøerne
Tórshavn
Etableret i 1924
Hospitaler
Angolas provinser

Angola er opdelt i 18 provinser:

Referencer