kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mac App Store

Den 20. oktober 2010 annoncerede Apple Mac App Store og den åbnede i januar 2011. Den minder om App Store til iOS enheder, men den har kun programmer til Mac-computere.

Mac App Store tilgås i Mac OS X via en kommando i apple-menuen, fra mappen programmer eller via et ikon i docken.
Funktionen dukker op i Mac OS 10.6 som en softwareopdatering under menupunktet "Softwareopdatering"; efter installering af opdateringen Mac OS X 10.6.6. Man vil herefter kunne tilgå Mac App Store fra sin mac.
Hvis man allerede har et apple id kan man hurtigt komme i gang med at købe og hente programmer til sin Mac.
Så er man kun få klik og en indtastning af sin adgangskode, fra at købe/hente programmer til sin mac

Programmerne kan installeres på flere computere i husstanden. Fra den anden Mac logger man på, trykker for oven på "Purchases" og vælger de tidligere købte programmer som skal installeres.

Opdateringer er ligeså let som i App Store, for ios-enheder.
Tryk på "Updates" og de gratis og købte programmer opdateres.

Har man købt ny mac eller reinstalleret sit styresystem logger man på Mac App Store, trykker for oven på "Purchases" og installerer programmerne igen – ingen DVD'er og lange licenskoder er nødvendig – som kan være svære at finde. Dog kun så længe progammet findes i Mac App Store.

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger 
imacguide.dk: Prisniveauet i Mac App Store 
 ekstrabladet.dk: Apples App Store til Mac er åbnet 

Apple Inc.
Nina Munch-Perrin

Nina Zilstorff Munch-Perrin (født Nina Zilstorff Munch-Andersen, 20. august 1975 i København) er en dansk journalist, vært på TV Avisen og tidligere kommunikationsdirektør i Finans Danmark.

Munch-Perrin er uddannet fra Danmarks Journalisthøjskole i 2001. Som nyuddannet blev hun chef for National Geographic Channel i Danmark. I 2004 kom hun til Dagbladet Børsen, hvor hun dækkede medie- og reklamemarkedet og senere lavede Børsen TV. Fra 2008 var hun finansvært på TV 2 News. I 2012 skiftede hun til DR Nyheder som erhvervskorrespondent på bl.a. TV Avisen. I december 2015 blev hun kommunikationsdirektør i interesseorganisationen for bank, realkredit og kapitalforvaltning, Finans Danmark. I september 2018 annoncerede DR, at Munch-Perrin skulle være vært på TV Avisen. Hun præsenterede sin første udsendelse i december 2018.

Den 12. oktober 2017 udgav Munch-Perrin bogen Hvad man ikke dør af, en biografi om tidligere statsminister Helle Thorning-Schmidt.

Nina Munch-Perrin er datter af afdøde journalist Lone Zilstorff.

Kilder 

Personer fra København
Journalister fra Danmark
Ansatte ved TV 2
Richard Herrmann

Richard Herrmann (28. januar 1923 – 27. juli 1962) var en tysk fodboldspiller, der som angriber på det vesttyske landshold var med til at vinde guld ved VM i 1954 i Schweiz, efter den sensationelle 3-2 sejr i finalen over storfavoritterne fra Ungarn. Han spillede dog kun én kamp under turneringen, det indledende 3-8 nederlag også mod Ungarn. I alt nåede han, mellem 1950 og 1954 at spille otte landkampe og score ét mål.

Herrmann var på klubplan tilknyttet 1. FC Kattowitz og FSV Frankfurt.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Tyskland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1954
Fodboldspillere fra FSV Frankfurt
Verdensmestre i fodbold
Ulrich Biesinger

Ulrich Biesinger (6. august 1933 i Oberhausen, Tyskland – 18. juni 2011) var en tysk fodboldspiller, der som angriber på det vesttyske landshold var med til at vinde guld ved VM i 1954 i Schweiz, efter den sensationelle 3-2 sejr i finalen over storfavoritterne fra Ungarn. Han var dog ikke på banen under turneringen. I alt nåede han at spille syv landskampe og score to mål.

Biesinger var på klubplan primært tilknyttet BC Augsburg, hvor han sammenlagt spillede i ti sæsoner.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Tyskland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1958
Verdensmestre i fodbold
Personer fra Oberhausen
Halvlederkomponent

Halvlederkomponenter er elektroniske komponenter som benytter elektroniske egenskaber af halvledermaterialer – for det meste silicium. Der ses også komponenter baseret på germanium, galliumarsenid, galliumnitrid, siliciumgermanium og siliciumkarbid, såvel som organiske halvledere.

Halvlederkomponenter har udskiftet elektronrør i konventionelt moderne elektronik. De anvender elektronernes ledning i faststof i modsætning til gas eller termionisk elektronudsendelse i tæt på vakuum.

Halvlederkomponenter fremstilles både som enkelt diskrete enheder – og som integrerede kredsløb (ICere) som består af fra nogle få (så lavt som to) til milliarder af enheder fremstillet og forbundet på et enkelt halvlederbrik.

Årsagen til at halvledermaterialer er så anvendelige er at deres halvlederegenskaber let kan ændres ved at tilføje en lille smule atomare urenheder kendt som dotering (eng. doping). Halvlederes elektriske ledningsevne kan styres ved at udsætte det for et elektrisk felt, lys med den rette bølgelængde og selv tryk og varme; derfor kan halvledere fint anvendes som sensorer.

Komponent identifikatorer 

Der er en del standardiserede typebenævnelsessystemer og nogle få listes her. For diskrete komponenter, for eksempel, er der disse standarder:
 JEDEC JESD370B i USA
 Pro Electron i Europa
 JIS-halvledertypebenævnelse i Japan

Mange halvlederkomponenters typebenævnelser er ofte fabrikant specifikke.

Kilder/referencer 
 

 
Halvledere
Alfred Pfaff

Alfred Pfaff (16. juli 1926 – 27. december 2008) var en tysk fodboldspiller, der som midtbanespiller på det vesttyske landshold var med til at vinde guld ved VM i 1954 i Schweiz, efter den sensationelle 3-2 sejr i finalen over storfavoritterne fra Ungarn. Han spillede én af tyskernes seks kampe i turneringen, 3-8 nederlaget i den indledende runde, også mod Ungarn. I alt nåede han, mellem 1953 og 1956 at spille syv landkampe og score to mål.

Pfaff var på klubplan primært tilknyttet Eintracht Frankfurt i sin fødeby. Her var han i 1959 med til at vinde det tyske mesterskab.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Tyskland
Fodboldspillere fra Eintracht Frankfurt
Verdensmestre i fodbold
Personer fra Frankfurt am Main
Hans Schäfer

Hans Schäfer (født 19. oktober 1927 i Köln, død 7. november 2017) var en tysk fodboldspiller, der som angriber på det vesttyske landshold var med til at vinde guld ved VM i 1954 i Schweiz, efter den sensationelle 3-2 sejr i finalen over storfavoritterne fra Ungarn. Han spillede fem af tyskernes seks kampe i turneringen. I alt nåede han, mellem 1952 og 1962 at spille 39 landkampe og score 15 mål. Han deltog desuden ved VM i 1958 og 1962.

Schäfer spillede på klubplan hele sin karriere, strækkende sig over 18 år, hos FC Köln i sin fødeby. Han blev tysk mester med klubben i både 1962 og 1964. I 1963 blev han kåret som Årets fodboldspiller i Tyskland.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Tyskland
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1954
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1958
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1962
Fodboldspillere fra 1. FC Köln
Verdensmestre i fodbold
Personer fra Köln
Heinrich Friccius von Schilden-Huitfeldt

Hans Heinrich Friccius von Schilden-Huitfeldt (ved dåben: Hans Heinrich Friccius) (16. april 1745 i Hamborg – 31. januar 1816 på Haseldorf) var en dansk-holstensk adelsmand, godsejer og kammerdeputeret.

Faderen, landkansler i Hertugdømmerne Friedrich Carl Friccius (død 1761), ophøjedes efter at have ægtet Anna Henriette von Schilden, en datter af den rige godsejer Heinrich Andreas von Schilden til Haseldorf og Haselau, i rigsadelstanden med navnet Friccius von Schilden. Sønnen studerede på Sorø Akademi og og Göttingen, udnævntes 1763 til hofjunker og 1769 til rejsekammerjunker. 1774 blev han kammerherre og ansattes samme år som auskultant og 1776 som deputeret i vestindisk-guineisk Rente- samt Generaltoldkammer. 1781 blev han medlem af Statsbalance- og Overskattedirektionen samt deputeret i Finanskollegiet og Rentekammeret. Nøje knyttet til Ove Høegh-Guldberg og hans parti blev han endvidere i 1782 medlem af Overdirektionen for Kurantbanken, jægermester i 1. holstenske forstdistrikt samt meddirektør af det kongelige Handels- og Kanalkompagni for Danmark, Norge og Hertugdømmerne. I november 1783 udnævntes han til 1. deputeret i Rentekammeret og medlem af Stutteri- og Kvægsygekommissionen samt Generalvejkommissionen. 4. april 1784 udnævntes han til gehejmeråd, men efter Ove Høegh-Guldbergs fald blev han i maj fjernet fra alle sine embeder med undtagelse af jægermesterstillingen. Schilden flyttede nu til Haseldorf, som han ejede i fællesskab med broderen Friedrich Christian Friccius von Schilden, landråd og amtmand i Steinburg Amt.

Han ægtede 1. november 1782 på Clausholm Frederikke Juliane Huitfeldt (18. april 1757 – 23. marts 1819), datter af gehejmeråd Matthias Wilhelm Huitfeldt. Efter svigerfaderen arvede han Clausholm og blev efter broderens død 1804 eneejer af de rige marskgodser Haseldorf, Haselau, Heustaken og Idenburg og oprettede af disse ejendomme henholdsvis et jysk og et holstensk fideikommis. 1805 føjede han det Huitfeldtske navn og våben til sit. 1808 udnævntes han til gehejmekonferensråd; 1782 havde han fået det hvide bånd. Schilden døde barnløs på Haseldorf 31. januar 1816. Han var en meget kundskabsrig mand med alsidige interesser, hvorom hans omfattende korrespondance og dagbøger aflægger vidnesbyrd. Ved siden heraf var han en udpræget nydelseslysten natur.

Kilder 
 Louis Bobé, "Hans Heinrich Friccius von Schilden-Huitfeldt", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Kollegiedeputerede fra Danmark
Personer fra Hamborg
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Jægermestre fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Godsejere fra Slesvig og Holsten
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Gehejmekonferensråder fra Danmark
Friedrich Christian Friccius von Schilden

Friedrich Christian Friccius von Schilden (27. juni 1747 – 22. december 1804) var en holstensk godsejer og amtmand, bror til Hans Heinrich Friccius von Schilden-Huitfeldt.

Han var søn af landkansler i Hertugdømmerne Friedrich Carl Friccius (død 1761), som efter at have ægtet Anna Henriette von Schilden ophøjedes i rigsadelstanden med navnet Friccius von Schilden.

Sammen med broderen ejede han Haseldorf. Han var kammerherre, amtmand over Steinburg Amt og landråd.

I 1. ægteskab ægtede han 21. marts 1783 Louise Marie Henriette Rantzau (8. marts 1764 – 1830), fra hvem han blev skilt 1794. Han ægtede derpå 11. april 1795 Sophie Magdalene Rantzau (1766-1849).

Kilder 
 Reventlow Genealogical Database

Amtmænd fra Holsten
Godsejere fra Slesvig og Holsten
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Kammerherrer fra Danmark
Acta Mathematica

Acta mathematica er et matematisk tidsskrift som blev grundlagt af Gösta Mittag-Leffler i 1882 i Stockholm. Tidsskriftet udgives af Kungliga Vetenskapsakademien.

Eksterne henvisninger 

 Acta Mathematica

Tidsskrifter fra Sverige
Etableret i 1882
Værker om matematik
Matthias Vilhelm Huitfeldt

Matthias Vilhelm Huitfeldt (8. juli 1725 i Christiania – 25. september 1803 på Clausholm) var en dansk stiftamtmand, officer og godsejer, gift med Charlotte Emerentze Raben.

Han var søn af general Hartvig Huitfeldt og blev 1740 løjtnant reformé ved 3. throndhjemske nationale Infanteriregiment, 1743 kornet ved Hestgarden, 1746 karakteriseret og 1748 virkelig løjtnant, 1750 sekondmajor ved 4. søndenfjældske Dragonregiment, 1753 premiermajor sammesteds og derfra entlediget 1754. 1752-54 var han generaladjudant hos kongen og blev 1755 oberstløjtnant af kavaleriet og samme år kammerherre, 1762 stiftamtmand i Viborg Stift og amtmand i Hald Amt, hvortil endnu for en kortere tid i 1773 kom Skivehus Amt. 1764 blev han Ridder af Dannebrog, 1773 gehejmeråd og 1779 gehejmekonferensråd. Han døde 25. september 1803 på Clausholm.

Efter at han i 1754 i forening med moderen havde solgt Hafslund i Smålenene, købte han 1758 det pragtfuldt byggede Clausholm med underliggende Skanderborg- og Sophie Amaliegård i Jylland, hvoraf han ved testamente af 13. juni 1800 oprettede et pengefideikommis på ca. 400000 Rdl. (senere omskrevet til ca. 285000 Rdl.), hvilket han ved giftermål havde ønsket at overføre til den ældre linje af sin egen slægt, men da dette mislykkedes på en måde, der forbitrede ham, indsatte han, næst efter sine egne descendenter, nogle af sin frues søsterbørn som nærmeste successorer og først derpå 2 af de yngste linjer af sin egen slægt og endelig et akademi i Norge (senere bestemt til det norske universitet). Da hans descendens uddøde 1843, gik fideikommisset over til første sidelinje, den grevelige slægt Moltke-Huitfeldt af Glorup, og kom senere i slægten Berners besiddelse.

Huitfeldt blev gift 1. gang 22. september 1752 med hoffrøken Sophie Hedevig von Linstow (7. oktober 1731 – 1. juni 1753 på Hafslund), 2. gang 5. juni 1756 med Charlotte Emerentia "Emerentze" Raben (21. september 1731 – 26. april 1798).

Kilder 
 H.J. Huitfeldt-Kaas, "Matthias Vilhelm Huitfeldt", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Danmarks Adels Aarbog 1887, s. 231.
 Personalhistorisk Tidsskrift, 3. række II, 211 f.

Eksterne henvisninger 
 

Amtmænd fra Danmark
Stiftamtmænd over Viborg Stift
Godsejere fra Danmark
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Matthias Vilhelm
Officerer fra Danmark
Godsejere fra Norge
Danskere i 1700-tallet
Personer fra Oslo
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Gehejmekonferensråder fra Danmark
Peter van Hurk

Peter van Hurk (født ca. 1697, død 16. oktober 1775 i København) var en dansk-nederlandsk handelsmand.

Van Hurk blev som en med Kinahandelen velkendt mand indkaldt i 1730 fra De Forenede Nederlande for at fare som 1. supercargo på skibet Kronprins Christian. Det heldige udfald af denne rejse indledede vor indbringende handel på Kina og bidrog meget til oprettelsen af Asiatisk Kompagni. Van Hurk lagde herved også selv grunden til en formue og kunne allerede ved hjemkomsten som interessent deltage i dettes oprettelse i 1732 og siden i Kurantbankens i 1736. I begge disse vigtige institutioner valgtes han ind i bestyrelsen, i Asiatisk Kompagni som hovedparticipant i 1732-45, som direktør i 1745-54 og i banken som bankkommissarius næsten uden afbrydelse fra i 1739-74. Van Hurk trådte i 1744 i svogerskabsforhold til sine ansatte og virksomme kolleger i nævnte direktioner Just og Michael Fabritius ved at ægte deres søster Barbara Maria (f. 1704, d. 3. maj 1775), der var enke efter vinhandler i København Helvig Abbestée. Ved hende blev han stedfader til guvernør Hermann Abbestée. Van Hurk blev i 1733 kommerceråd, i 1749 agent med  rang af justitsråd, i 1753 etatsråd og døde i København 16. oktober 1775 i sit 79. år. Af sin formue, hvortil henregnedes hans gård i Bredgade og en ejendom i Lyngby, testamenterede han fjerdedelen til lige deling mellem katolske, lutherske og reformerte fattige.

Kilder 
 G.L. Grove, "Van Hurk, Peter, o. 1697-1775, Handelsmand", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905; s. 176-177.

Grosserere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Filantroper fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Etatsråder fra Danmark
Oss & de andre

Oss & de andre er en norsk dokumentarfilm som havde premiere i november 2010. Den sætter et kritisk søgelys på norsk asylpolitik og handler om, hvordan det er at være ung asylansøger uden omsorg, og hvordan det kan blive opfattet som traumatisk.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Dokumentarfilm fra Norge
Norske film fra 2010
Norsksprogede film
Hermann Abbestée

Peter Hermann Abbestée (født 1728 i København, død 29. december 1794 sammesteds) var guvernør i Trankebar.

Biografi 
Han var søn af vinhandler Helvig Abbestée og hans søsterdatter Maria Barbara Fabritius (de Tengnagel), født i København. Efter faderens død ægtede moderen agent Peter van Hurk, meddirektør for Asiatisk Kompagni, og rimeligvis ved hans indflydelse antoges Abbestée 1752 som "Assistent ved Negotien i Trankebar", hvorhen han sendtes året efter. I 1755 sendtes han af guvernementet til Kongen af Trevancours Land (sydligst på Malabarkysten) for at udvirke oprettelsen af et faktori på College; da dette lykkedes for ham, blev han dets "Opperhoved". Året efter sendtes han i samme egenskab til faktoriet i Kalikut. 

I 1760 kaldtes han tilbage til Trankebar og valgtes her kort efter (29. april 1761) ved guvernør H.J. Forchs død af det sekrete råd til interims-guvernør; valget stadfæstedes året efter af direktionen i København. I 1775 nedlagde han sit embede (hans efterfølger blev David Brown) og vendte med sin familie tilbage til Danmark, hvor han i det følgende efterår af Kompagniets generalforsamling valgtes til meddirektør (der var dengang i alt 7 direktører). Som sådan deltog han i forhandlingerne om koloniernes overtagelse af staten, der vedtoges af en generalforsamling d. 23. april 1777. Straks efter udnævntes Abbestée til brigader og samme år til kongelig guvernør i Trankebar. 

Han afgik til Ostindien i december samme år, men nåede først sit bestemmelsessted 13 måneder efter. Anden gang fik han sin afsked i 1783 (han havde imidlertid fået generalmajors titel og rang) med tilkendegivelse af, at man på grund af den dygtighed og konduite, hvormed han havde klaret vanskelighederne i den engelsk-franske kolonikrig, ønskede, at han ville vedblive at fungere, indtil fredeligere forhold indtrådte. Hans endelige afskedigelse fandt sted i maj 1786, men først to år efter kunne han aflevere embedet til sin eftermand, den tidligere generalkonsul i London Peter Anker. I januar 1789 forlod han Trankebar. 

Abbestée døde i København 29. december 1794. I 1768 havde han i Trankebar ægtet Françoise Lange; deres datter Maria Barbara ægtede grev Conrad Detlev Blücher-Altona.

I 1775 arvede han landstedet Rustenborg i Kongens Lyngby efter sin stedfader.

Han er begravet i Holmens Kirke.

Der findes et portrætmaleri af en maler Sielbeck, som nu antages tabt (foto på Det Kongelige Bibliotek og Frederiksborgmuseet). Silhouet (Handels- og Søfartsmuseet).

Kilder

Eksterne henvisninger 

Generalmajorer fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Dansk Ostindiens guvernører
Hartvig Huitfeldt

Hartvig Huitfeldt er navnet på flere personer:

 Hartvig Huitfeldt (godsejer) (1582-1637) – dansk godsejer, til Skelbred
 Hartvig Huitfeldt (officer) (1677-1748) – dansk officer
Ougtved

Ougtved er en bebyggelse i Sæby Sogn i Kalundborg Kommune, tidligere Høng Kommune. 

Navnet Ougtved (Ovtved) stammer tilbage fra 1100-tallet, hvor de fleste byer blev navngivet med endelsen tved, som rydning, Ougtved (ov-tved) : Oves tved, altså Oves rydning. 

Lokaliteter i Kalundborg Kommune
Sue Gardner

Sue Gardner (født 1967) er en canadisk journalist. Hun var administrerende direktør for Wikimedia-stiftelsen fra 2007 til den 1. juni 2014, hvor Lila Tretikov overtog stillingen.

Gardner var tidligere leder af Canadian Broadcast Companys webafdeling.

Eksterne henvisninger 

 Interview

Kilder 

Journalister fra Canada
Erhvervsfolk fra Canada
Wikipedia-personer
Wikimedia-ansatte
Rigskirke

Rigskirke (ty. Reichskirche) er betegnelsen for den samlede regimetro kirke man forsøgte at skabe under nationalsocialismen i Tyskland.

I Weimarrepublikken opstod den nationalreligiøse bevægelse Deutsche Christen som hilste Hitlers magtovertagelse og den nationalsocialistiske tyske stat velkommen og proklamerede en rigskirke med Ludwig Müller som rigsbiskop, Reichsbischof. Det var hensigten at alle evangeliske lands- og konfessionskirker skulle indgå.
De tilsluttede sig programmet for Gleichschaltung, idet de krævede afskedigelse af alle ikke-systemkonforme gejstlige og anvendelsen af arierparagraffen inden for kirken. Desuden skulle Det Gamle Testamente og alle "fremmeartede" sædvaner eller traditioner (ty. "artfremden“ Bräuche)  sættes ud af kraft.

Rigskirken slog ikke an, og grunden hertil var i mindre grad den opståede Bekendelseskirke som det var nationalsocialismens egen ideologi, hvis repræsentanter Himmler og Rosenberg snart åbent proklamerede udelukkelsen eller nedlæggelsen af alle selvstændige bevægelser – og dermed også kirken.

Se også 
 Kirken i Nazi-Tyskland
 Deutsche Evangelische Kirche 

Note

Det 20. århundrede
Kirken i Nazi-Tyskland
Fredag den 13. (film fra 2009)

Fredag den 13. er en gyserfilm fra 2009, der er instrueret af Marcus Nispel. Det er en genindspilning af de gamle Fredag den 13.-film fra 1980, og Derek Mears spiller Jason.

Medvirkende 
 Jared Padalecki som Clay
 Danielle Panabaker som Jenna
 Amanda Righetti som Whitney
 Travis Van Winkle som Trent
 Derek Mears som Jason Voorhees
 Aaron Yoo som Chewie
 Arlen Escarpeta som Lawrence
 Julianna Guill som Bree
 Willa Ford som Chelsea
 Ryan Hansen som Nolan

Se også 
 Pamela Voorhees

Eksterne Henvisninger 
 

Amerikanske film fra 2009
Gyserfilm fra USA
Fredag den 13. film
Thuir

Thuir () er en by og kommune i departementet Pyrénées-Orientales i Sydfrankrig.

Thuir er også hovedby i et kanton af samme navn.

Byen er mest kendt for vinen Byrrh, som er blevet produceret i Thuir siden 1866.

Geografi 
Thuir ligger i landskabet Aspres på Roussillon-sletten 13 km sydvest for Perpignan og 23 km fra Middelhavet. Nærmeste byer er mod nord Saint-Féliu-d'Avall (7 km), mod sydøst Llupia (2 km), mod syd Sainte-Colombe-de-la-Commanderie (2 km) og mod vest Castelnou (6 km).

Historie 
Thuir nævnes første gang i 953. I slutningen af det 10. århundrede tilhørte byen greverne af Besalú, men blev herefter kongen af Aragoniens ejendom. Flere gange i de næste århundreder solgte kongen byen til lokale herremænd for senere at generhverve den. Fra 1431 til Pyrenæerfreden i 1659, hvorefter Frankrig annekterede Roussillon, var Thuir kun en kongeby, hvilket betød færre skatter og diverse privilegier.

Byen voksede op omkring 'La Cellera', som var en kirke med kirkegård og et lille slot. I det 13. århundrede byggede Jakob 2. af Mallorca en ny bymur, for at beskytte byen, der lå i et udsat grænseområde. Resterne af muren kan stadig ses i dag. i 2000 genopbyggedes en af de gamle byporte, som var blevet revet ned i 1896..

Under Pyrenæerkrigen i 1793 blev Thuir besat af spanske tropper den 29. juli, men efter en fransk belejring trak de sig tilbage igen den 21. september..

Den gamle kirke fra det 10. århundrede blev i slutningen af det 18. århundrede revet ned og en ny blev bygget samme sted. Kirken Notre Dame de la Victoire indviedes dog først i 1816.

I 1866 stiftede de to brødre Simon og Pallade Violet et firma i Thuir, som med tiden skulle bliver verdenskendt for den vinbaserede apéritif Byrrh. Storhedstiden var 1930'erne men salget har været faldende siden da. Firmaet forblev i familieeje indtil 1960, hvor det fusionerede med C.D.C., som lavede Dubonnet. Ved fusionen var der beskæftiget 200 i Thuir. Byrrh produceres stadig i Thuir og er i dag ejet af Pernod Ricard. De gamle produktionsfaciliteter er en stor turistattraktion og omfatter bl.a. et kæmpe egetræsfad fra 1950 på 10.002 hl, som skulle være verdens største og en stor hal tegnet af Gustave Eiffel.

Demografi

Udvikling i folketal

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Caves Byrrh 

Byer i Pyrénées-Orientales