kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Klosterhede Plantage

Klosterhede Plantage er sammen med den mod vest liggende Kronhede Plantage, et af Danmarks største skovområder med et samlet areal på 6.400 ha. Det er gør det til det tredjestørste skovområde i Danmark
efter Silkeborgskovene og Rold Skov.  Plantagerne ligger i trekanten mellem Lemvig, Struer og Holstebro, med hovedparten i Lemvig Kommune, og administreres af Naturstyrelsen, Vestjylland. De to plantager adskilles af Flynder Å hvor  man første  gang udsatte bævere i Danmark i  1999. Bestanden der nu har spredt sig i området. Der blev udsat 18 bævere i 1999, og i 2013 var bestanden vokset til 185 individer.

Heden og plantagerne er også hjemsted for en af Danmarks største bestande af kronvildt, godt 400 dyr.
I 2023 vurderedes det at der var etableret et ulvepar.

Skovbrand 
17. juni 1968 udbrød der på en  vindstille dag brand  omkring den markante bronzealderhøj Fladhøj, i midten af plantagen. Ilden medførte så voldsom en  varmeudvikling, at den udløste et voldsomt tordenskyl, der slukkede branden. Ilden nedbrændte et område på 200-250 hektar af  skoven. Området blev ikke tilplantet igen, men har nu udviklet sig til Klosterhedens største hedeareal.

Rom Flyveplads
I den nordvestlige ende af Kronhede Plantage anlagde den tyske besættelsesmagt en flyveplads, dels som en del af forsvaret langs vestkysten, og dels som reserveflyveplads for Karup. I området er der mange bunkers. Blandt andet en hospitalsbunker der er flyvepladsens største. Hospitalet stod færdig i 1943, og planen var, at det skulle have været i brug ved egentlige kamphandlinger, men det kom aldrig i brug. Rom Flyveplads fungerede fra 1945 til 1948 som flygtningelejr, der, da der var flest, husede 9.000 mennesker.

Flyvepladsen ejes nu  af Lemvig Kommune, og  er siden 1969 blevet administreret af Lemvig Svæveflyklub. Ud over svæveflyvning arrangeres der rundflyvninger, ligesom stedet bruges til  kræmmermarked og dyrskueplads.

Eksterne kilder/henvisninger 
 Naturstyrelsens sider om Klosterheden
 Plantagens placering : 

Referencer

Skove i Danmark
Lokaliteter i Lemvig Kommune
Arsenij Jatsenjuk

Arsenij Petrovitj Jatsenjuk (, ; f. 22. maj 1974 i Tjernivtsi) er en ukrainsk politiker, der var Ukraines premierminister fra 27. februar 2014 til 14. april 2016, valgt af Ukraines parlament. Jatsenjuk var fra 2007 til 2008 formand for nationalforsamlingen og før dette, var Jatsenjuk landets udenrigsminister.

Referencer 

Ukraines premierministre
Udenrigsministre fra Ukraine
Ministre fra Ukraine
Politikere fra Ukraine
Regeringen Jatsenjuk I

Den artikel handler sig om Jatsenjuks første regering, for Jatsenjuks anden regering, se Regeringen Jatsenjuk II.

Regeringen Jatsenjuk I var den midlertidige regering i Ukraine mellem 27. februar og 26. oktober 2014. Den tiltrådte under Euromajdan, hvor voldelige gadeoptøjer og et antal dødsfald førte til, at den siddende regering mistede sit parlamentariske grundlag. Den midlertidige regering, som blev ledet af Arsenij Jatsenjuk, sidder på et mandat fra det ukrainske parlament, og fik fornyet støtte i maj af den nyvalgte præsident, Petro Porosjenko.

Beskrivelse 
Ukraines parlament, Verkhovna Rada, godkendte den 27. februar 2014 regeringen, og det nye statsminister blev den dengang 39-årige Arsenij Jatsenjuk, lederen af Fædrelandsforbundet. Det højreekstreme parti Svoboda fik flere tunge poster i regeringen. Derimod fik et af det mest synlige partier under Euromajdan-demonstrationerne, UDAR med Vitalij Klitjko som leder, ingen plads i regeringen.

Arsenij Jatsenjuks regering bestod af omtrentlig tre lige store grupper: repræsentanter for de parlamentariske partier Fædrelandsforbundet og Svoboda, repræsentanter fra protestbevægelsen samt teknokrater - specialister uden direkte tilhør til en politisk bevægelse.

Socialminister Ljudmyla Denisova var regeringens eneste kvindelige minister.

Regeringen havde under sin korte regeringstid fire forsvarsministre, som kun sad på posten i 26 (Tenjutj), 100 (Koval), 103 (Heletej) og 12 dage (Poltorak).

Den 24. juli meddelte Jatsenjuk sin regerings afskedansøgning, hvilket parlamentet imidlertid nægtede at godkende. Herefter fratrådte en række ministre (uafhængige, fra UDAR og Svoboda) fra deres poster. Den 25. august udskrev præsident Porosjenko parlamentsvalg til afvikling den 26. oktober 2014.

Ministre 
Herunder findes en ministerliste med titel, navn og en farve, som betegner partiet.

Referencer 

Etableret i 2014
Regeringer
Ukraines politik
Politik i 2014
The Hotel (Bruxelles)

The Hotel er et firstjernet hotel i Avenue Louise-området i Bruxelles, Belgien, som drives af den svenske hotelgruppe Pandox AB.

Hotellet åbnede som et Hilton-hotel i 1969. Pandox AB købte bygningen i september 2010, overtog driften i februar 2011 og påbegyndte en fuldstændig renovering af de 27 etager. Renoveringen varede et par år.

Historie
Hotellet, som ligger på Boulevard de Waterloo, var et af de første internationale hoteller opført i Bruxelles. I 1969 var alle bygningerne langs Boulevard de Waterloo i stilarter som ny-rokoko, ny-klassicistisk eller ny-renæssance. Hotelbygningens 27 etager høje tårn brød med dette. Bygningen er tegnet af Montois Partners Architects.

Hotellet er blandt Bruxelles' højeste bygninger.

Referencer

Eksternt link
 , hotellets officielle website

Hoteller i Belgien
Etableret i 1969
Bruxelles
Regeringen Jatsenjuk

Arsenij Jatsenjuk har været regeringsleder for to regeringer:
 Regeringen Jatsenjuk I (midlertidig regering) - ukrainsk regering i 2014
 Regeringen Jatsenjuk II - ukrainsk regering fra 2014-14. april 2016
Tao Nørager

Tao Nørager (født 1974) en dansk filminstruktør der har skabt flere dokumentarfilm.

Nørager er uddannet fra Den Danske Reklameskole i 2003 og fra Kort & Dokumentar Filmskolen i 2005.

Nøragers dokumentar Zusa Street fra 2015 skildrer den københavnske graffitikunstner Anders Thordal, der på trods af fremskreden sclerose stadig laver Street art med støtte fra sine handicaphjælpere.

Filmografi 
 De Personlige (2005)
 Bible Black: Five Days with Andrew Mackenzie (2011)
 True Family (2012)
 Zusa Street (2015)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Filminstruktører fra Danmark
Achille Luchaire

Denis Jean Achille Luchaire (født 24. oktober 1846 i Paris, død 14. november 1908 sammesteds) var en fransk historiker.

Luchaire blev 1879 professor i Bordeaux, 1889 ved Paris' Universitet. Fra 1895 var han medlem af Académie des sciences morales et politiques. Han indtog en meget fremragende plads blandt sin tids franske historikere. Hans hovedværker, der alle knytter sig til middelalderens historie, er: L'Administration royale et la féodalité du Midi. Alain le Grand, sire d'Albret (1877), Histoires des institutions monarchiques de la France sous les premiers Capétiens (2 bind, 1883, 2. udgave 1891), Études sur les actes de Louis VII (1885), Louis VI, le Gros, annales de sa vie et de son règne (1890), Les communes françaises (1890), Manuel des institutions françaises. Période capétienne (1892); L'université de Paris sous Philippe Auguste (1899), Innocent III, Rome et Italie (2. oplag 1905), Innocent III. La croisade des Albigeois (1905), Innocent III. La papauté et l'Empire (1906), La question d'Orient (1907), Les royantés du Saint-Siège (1908), Le concile de Lutran et la reforme de l'Eglise (1909); desuden er under hans ledelse, i samarbejde med Gustave Dupont-Ferrier og René Poupardin, udgivet: Mélanges d'histoire du moyen âge (3 bind, 1897).

Kilder 

 

Historikere fra Frankrig
Middelalderhistorikere
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Franskmænd i 1900-tallet
Regeringen Jatsenjuk II

Den artikel handler sig om Jatsenjuks anden regering, for Jatsenjuks første regering, se Regeringen Jatsenjuk I.

Regeringen Jatsenjuk II er den nuværende ukrainske regering, som blev dannet efter parlamentsvalget den 26. oktober 2014. Den ledes af Arsenij Jatsenjuk. Regeringskoalitionen består af fem partier. I koalitionen indgår Jatsenjuks parti, Folkefronten, præsident Petro Porosjenkos partiblok, Petro Porosjenko-blokken, den tidligere statsminister Julia Timosjenkos parti Fædrelandsforbundet, Selvhjælp, et EU-orienteret parti med base i det vestlige Ukraine, som gik frem ved valget, samt højrepopulisten Oleh Ljasjkos Det Radikale Parti. Ukraines parlament, Verkhovna Rada, godkendte regeringen den 3. december 2014. Fire ud af fem partier har ministerposter, kun Det Radikale Parti er uden.

Den 14. april 2016 aflagde parlamentsmedlemmet sin afstemning, hvilket resulterede i, at Jatsenjuk blev erstattet af ny premierminister Hrojsman og hans Hrojsman-regering.

Referencer 

Etableret i 2014
Regeringer
Ukraines politik
Politik i 2014
Sjtjara

Sjtjara (, ; , ) er en flod i Hviderusland, og  er en venstre biflod til Nemunas. Floden er 300 km lang med et afvandingsareal på 6.730 km². Sjtjara udspringer i Den Hviderussiske Højderyg i Brest voblast og er den tiende længste flod i Hviderusland.

Sjtjara fryser til mellem november og januar og åbner i mellem slutningen af februar og første halvdel af april. Floden er via Oginskij kanal forbundet med floden Jaselda i flodstystemet Dnepr.

Vandkraftværket Minitskaja GES ligger på Sjtjara ligesom der findes flere reservoirer bl.a. Domanovskoje reservoir, Tjemelynskoje reservoir og Minitjy reservoir. Reservoirsøerne benyttes til fiskeopdræt og rekreative formål.

Sjtjara løber gennem Slonim.

Bifloder 

Fra højre: Lipnyanka, Myshanka, Lakhazva, Usa, Padyavarka. Fra venstre: Vedma, Grivda, Lukonitsa, Sipa.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Floder i Brest voblast
Floder i Hrodna voblast
Reeßum

Reeßum er en kommune i Samtgemeinde Sottrum med knap 1700 indbyggere (2013). Den ligger i den sydvestlige del af Landkreis Rotenburg (Wümme), i den nordlige del af den tyske delstat Niedersachsen. Samtgemeindens administration ligger i byen Sottrum.

Geografi 
I kommunen ligger, ud over hovedbyen Reeßum, de tidligere selvstændige kommuner/landsbyer, Clüversborstel, Schleeßel og Taaken, som blev indlemmet i 1974 . Floden Wieste, der er en biflod til Wümme, løber gennem kommunen

Eksterne kilder/henvisninger 

 Om kommunen  på Samtgemeindens websted
 Befolkning 31. december 2013 (Tabel K1020014) Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011. Tysk hjælpeside til statistikken
Oleh Ljasjko

Oleh Ljasjko (  ; født ) er en ukrainsk politiker og tidligere præsidentkandidat ved præsidentvalget i 2014 for Det Radikale Parti.

Referencer 

Personer fra Tjernihiv
Politikere fra Ukraine
Maria Grazia Cucinotta

Maria Grazia Cucinotta (født 27. juli 1968 i Messina, på Sicilien) er en italiensk skuespiller og filmproducent. Hendes 
familie stammer fra Schweiz.

Filmografi

Som skuespiller

Som producer

Eksterne henvisninger

 Officiel hjemmeside 
 

Skuespillere fra Italien
Čepkeliai-sumpene

Čepkeliai-sumpene () er det største sumpområde på 5.858 ha i Litauen. Čepkeliai-sumpene er en del af Dzūkija nationalpark. Sumpene er beliggende syd for landsbyen Marcinkonys nær Merkine og nord for floden Kotra, som løber langs den litauiske-hviderussiske grænse i dette område.

Sumpområdet er et naturreservat.

Kilder 

Litauens geografi
Seværdigheder i Alytus amt
Grænseoverskridende beskyttede områder
Den Danske Reklameskole

Den Danske Reklameskole var en dansk uddannelsesinstitution for reklamefolk. Skolen var en MasterClass i bl.a. Art Direction, Tekstforfatning og Strategisk projektledelse. Diplomuddannelsen var 2-årig og fordelt på 4 skoleperioder og 4 praktikperioder.
Skolen lukkede i 2004 efter at have virket siden 1988.

Skolen havde til huse på bl.a. Dortheavej i Københavns Nordvest-kvarter og i Nyhavn indtil 2002, hvor den efterfølgende flyttede til Frederiksberg.
Skolen var registreret i Badstuestræde i København hos brancheforeningen DRRB,
det nuværende Kreativitet & Kommunikation.

Kaj Søborg Hansen, Jørgen Duus og Ole E. Andersen har været rektor for Den Danske Reklameskole.
Blandt skolens uddannede finder man flere af landets dygtigste reklame- og kommunikationsfolk, politikeren Søren Gade og dokumentarfilminstruktøren Tao Nørager.

Henvisninger 

Uddannelsesinstitutioner i København
Reklame
Elsa Cayat

Elsa Cayat (udtale: ) (9. marts 1960 - 7. januar 2015) var en fransk psykoanalytiker og klummeskriver, som var blandt de myrdede ved attentatet mod Charlie Hebdos kontor. Hun var attentatets eneste kvindelige offer.

Cayat skrev hver anden ugen klummen "Le Divan" i Charlie Hebdo. Hun har skrevet flere værker om parforhold og seksualitet. Cayat modtog flere truende telefonopkald, fordi hun var jødisk. Cayats far, Georges Khayat, en tunesisk jøde, udvandrede fra Sfax i Tunesien til Frankrig.

Bibliografi 
 1998 : Un homme + une femme = quoi ?, Jacques Grancher 
 2007 : Le désir et la putain with Antonio Fischetti, Albin Michel

Se også 
 Attentatet mod Charlie Hebdo 2015

Referencer 

Personer fra Frankrig
Psykologer fra Frankrig
Philippe Honoré (tegner)

Philippe Honoré (født 25. november 1941 i Vichy i Frankrig, død 7. januar 2015 i Paris) var en fransk satiretegner, der skrev under navnet Honoré.

Honoré fik sine første tegninger offentliggjort i dagbladet Sud Ouest da han var 16 år gammel. Han indgik i Charlie Hebdos tegnerstab fra 1992 og medvirkede også i adskillige andre franske publikationer som Le Monde, Libération, Les Inrockuptibles, Le Matin, Charlie Mensuel og Hara-Kiri. I 1980'erne skrev han også for den svenske avis Expressen.

Honoré blev slået ihjel ved attentatet mod Charlie Hebdo 2015.

Bibliografi i udvalg 
 1985 : Honoré, Paris 1985
 Cent rébus littéraires - avec leur question-devinette et leurs solutions, 2001, 
 Vingt-cinq rébus littéraires en cartes postales, Livret 1, 2003, , Livret 2, , Livret 3,  og Livret 4, 
 Cent nouveaux rébus littéraires - avec leur question-devinette et leurs solutions, 2006, 
 Je hais les petites phrases, Les Échappés 2011,

Kilder 
 Honorés nekrolog i Le Monde (på fransk)

Noter 

Tegnere fra Frankrig
Tignous

Bernard Verlhac (født 21. august 1957 i Paris, død 7. januar 2015 i Paris) var en fransk satiretegner, der skrev under pseudonymet Tignous. 

Han var en af medarbejderne på Charlie Hebdo. Han skrev også for ugeavisen Marianne og månedsstidskriftet Fluide Glacial.

Bernard Velhac blev dræbt ved attentatet mod Charlie Hebdo 2015.

Bibliografi
On s'énerve pour un" rien, éditions La Découverte 1991
Tas de riche, éditions Denoël 1999
Le Sport dans le sang, éditions Emma Flore 2006
C'est la faute a la société, éditions 12 bis 2008
Le Procès Colonna, éditions 12 bis 2008
Pandas dans la brumes, éditions Glénat 2010
Le Fric c'est capital, éditions 12 bis 2010
Cinq ans sous Sakorzy, éditions 12 bis 2011

Andre værker (udvalg) 
 Illustrationer til Corvée de bois af Didier Daeninckx, éditions Liber Niger 2002
 Illustrationer til Lettres d'insulte af Dieudonné, éditions Le Cherche-midi 2002

Noter

Eksterne kilder

 Tegninger af Tignous

Tegnere fra Frankrig
Kay Nielsen

Kay Rasmus Nielsen (København, 12. marts 1886 – Los Angeles, 21. juni 1957) var søn af skuespillerne Oda Nielsen og Martinus Nielsen. Han var en dansk tegner og illustrator. Han var populær i "guldalderen" i anglo-amerikansk bogillustration. Ligesom Arthur Rackham og Edmund Dulac var han kendt for sine illustrationer af gavebøger i det tidlige 20. århundrede. Nielsen er også kendt for sit samarbejde med Disney bl.a. i sekvensen En nat på Bloksbjerg i tegnefilmen Fantasia fra 1940. Sidst i 1940'erne og igen i 1950'erne vendte han tilbage til Danmark, hvor han opholdt sig i Bakkebølle. Nielsen rejste tilbage til U.S.A, hvor han døde .

Literatur 
 Peter Christen Asbjørnsen og Jørgen Moe: "East of the Sun & West of the Moon". Udgivet 1914. Engelsk oversættelse af den norske udgave G. W. Dasent (1910) og illustreret af Kay Nielsen.
 P. Chr. Asbjørnsen og Jørgen Moe: "Østen for solen og vesten for månen", Carlsen (1991). Dansk oversættelse af den engelske udgave og illustreret af P.J. Lynch. Eventyret blev oprindeligt udgivet på norsk i 1899.
 Noel Daniel: "Kay Nielsen - East of the Sun and West of the Moon", Taschen Gmbh (2015). På engelsk.
 David Larkin: "The Unknown Paintings of Kay Nielsen, with an Elegy by Hildegarde Flanner", Peacock Press / Bantam Books (1977). På engelsk.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Kay Nielsen Art and Illustration  Art Passions, et frit on-line galleri.
 

Tegnere fra Danmark
Illustratorer fra Danmark
Vågakallen

Vågakallen (942 moh.) er et fjeld i Vågan kommune i Lofoten. Fjeldet ligger vest for Kabelvåg og Henningsvær på Austvågøya.

Fjeldsiden som ligger mod Kabelvåg er egnet til klatring, og der er beskrevet flere ruter i bogen Magic Islands of Lofoten af Ed Webster. Fjeldet kan ligeledes bestiges til fods via en sti på fjeldsiden mod Henningsvær.

Eksterne Henvisninger 

 Beskrivelse af Vågakallen på peakbook.org
 Lofotodden
 Vågakallen 
 Turbeskrivelse – til tops via normalvegen fra Djupfjorden

Bjerge i Nordland
Industribane

En industribane er en form for jernbane (typisk privat), der ikke er åben for offentligheden, men som udelukkende betjener en bestemt industri. En industribane kan forbinde et sted med de offentlige jernbaner eller anden mulighed for videre transport, være isoleret (nogle gange langt fra offentlige jernbaner eller veje) eller befinde sig indenfor et særskilt område.

I bredere forstand kan begrebet også bruges om anlægsbaner og militærbaner.

Generelt 
Industribaner var tidligere meget almindelige, men i takt med udbredelsen af vejtransport er antallet faldet drastisk.

En industribane kan bruges til at transportere store mængder gods, for eksempel landbrugsprodukter til forarbejdning eller kul fra en mine til et punkt på en normal jernbane eller lignende, hvorfra det kan transporteres videre. Persontransport forekommer normalt kun for personale, f.eks. hvis der ikke er andre adgangsveje. En industribane kan have samme sporvidde som de almindelige jernbaner i et område, så godsvogne kan udveksles direkte uden omlæsning. Alternativt kan der benyttes smallere sporvidder, der er billigere, og som giver mulighed for skarpere kurver. Afhængigt af forholdene kan en industribane desuden anlægges med forholdsvis lette spor, der kan flyttes i takt med behovet.

Industribaner anlægges normalt af en af to årsager. Den ene er muligheden for at kunne rangere og transportere råvarer og halvfabrikata mellem forskellige steder for forarbejdning og efterfølgende klargørelse til afsending. Den slags transport af forholdsvis små mængder gods over korte afstande er dyrt, hvis det skal varetages af normale jernbaneselskaber, der normalt tjener penge på at transportere store mængder gods over lange afstande. Den anden årsag er ønsket om at kunne kontrollere forarbejdningen og den tid det tager. Især landbrugsprodukter kræver transport til fabrik eller forarbejdning indenfor kort tid efter høsten. Til gengæld opererer de pågældende industribaner så kun i sæsonen.

Som følge af ovenstående er de fleste industribaner korte, typisk kun nogle få kilometer, og videre transport sker normalt med almindelige jernbaner eller andre transportmidler. Der findes dog nogle bemærkelsesværdige undtagelser i form af flere hundrede kilometer lange industribaner så som til transport af jernmalm i Western Australia eller til kul i Kina og tilsvarende Quebec North Shore and Labrador Railway og Cartier Railway i Canada. Disse baner kan betragtes som dedikerede transportruter, hvor der kun er behov for transport af den ene industris produkter mellem to punkter, og som følge deraf er de mere økonomiske, idet transport for andre industrier kun er relevant i begrænset omfang.

I bredere forstand bruges begrebet industribaner også om militærbaner, der f.eks. betjener ammunitionsdepoter. Verdens største industribane finder man dog ved Bajkonur-kosmodromen, hvor det russiske forsvar bruger den til at transportere rumfartøjer til opsendelsesstederne.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Industribaneklubben og Hedelands Veteranbane
 Blovstrødbanen
 The Industrial Railway Society
 Light Railway Research Society of Australia

Jernbanetransport
Elisabeth Brøndsted

Elisabeth Katrine Thalette Wigelsen Brøndsted (født 15. juli 1881 i Bording, død 6. maj 1948 i Aalborg) var dansk skolebestyrer af Elisabeth Brøndsteds Skole i Aalborg.

Familie og opvækst 
Elisabeth voksede op i et præstegårdsmiljø, hvor hun var den ældste af 11 børn. Hendes yngre brødre var højskoleforstander Holger Brøndsted og arkæolog Johannes Brøndsted.

Elisabeth Brøndsteds Skolen 
I 1905 dimitterede Elisabeth fra Femmers Kvindeseminarium, hvorefter hun blev ansat ved Karen Kjærs Skole. Imens hun underviste som lærerinde læste hun videre og bestod i 1907 faglærereksamen i historie og religion. Elisabeth var glad for at arbejde ved Karen Kjærs Skole, hvor hun i 1912 blev forfremmet til forstanderinde.
I 1917 blev hun efter en tid overtalt til at flytte til Aalborg og overtag ledelsen af Aalborg højere Pigeskole. 
Elisabeth stillede høje krav til de øvrige lærer som mødte op til efteruddannelse et par gange om ugen for at høre hende tale om nye metoder og nye aktiviteter. Hun var foregangskvinde for en pædagogik der gik ud på at lave børnene komme til igennem gruppearbejde og elevoplæg. Hun introducerede nye fag på de ældste klassetrin som husholdning, biblioteksøvelse og kunstforståelse.
I 1934 besluttede Elisabeth at forsøge at åbne skolen for drenge og den nye fællesskole fik nu navnet Elisabeth Brøndsteds Skole.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Elisabeth Brønsted  i Dansk kvindebibliografisk leksikon

Skolefolk fra Danmark
Siméon Luce

Auguste Siméon Luce (født 29. december 1833 i Bretteville-sur-Ay, død 14. december 1892 i Paris) var en fransk historiker.

Hans hovedværker er: La Jacquérie (1859), Bertrand du Guesclin et son temps (1876), Jeanne d'Arc à Domrémy (1886) og La France au temps de la guerre de Cent Ans (2 bind, 1890—93). Hans hovedfortjeneste i disse år været at give levende tidsbilleder efter Michelets mønster. Desuden har han udgivet en del årbøger fra middelalderen, således: La Chronique des quatre Valois (1862), 8 bind af Froissarts krønike (1870 ff.) og La Chronique du Mont-Saint-Michel (1879—82).

Kilder 

 

Historikere fra Frankrig
Middelalderhistorikere
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Girolamo Lucchesini

Girolamo Lucchesini (født 7. maj 1751 i Lucca, død 20. oktober 1825 i Firenze) var en italiensk markis og preussisk diplomat. 

Lucchesini blev 1780 på d'Alemberts anbefaling kammerherre hos kong Frederik II og var medhjælper ved hans litterære arbejder. Fra 1787 brugtes han i diplomatiske sendelser, således til Polen 1789 ff.; viste sig som en snild underhandler, men også som rænkefuld og troløs. Han overtalte 1790 Polen til forbund med Preussen, overværede derefter kongressen i Reichenbach og var den vigtigste mægler ved fredsslutningen i Szistova 1791. Han fulgte 1792—1793 med
kongen på toget til Frankrig og 1794 til Polen, hvis sag han fuldstændig lod i stikken; øvede stor indflydelse på kong Frederik Vilhelm II og fremmede fredsslutningen i Basel. 1794—1797 var han preussisk sendemand i Wien og 1800—september 1806 i Paris, hvor han arbejdede for et godt forhold mellem Preussen og Frankrig, skønt han personlig nærede stor mistillid til Napoleon I og 1806 advarede sin regering mod dennes politik. Oktober 1806 underhandlede han om en præliminærfred, som Napoleon forkastede, og sluttede derefter i november en våbenstilstand, som kongen af Preussen afviste. Han fik derefter sin afsked, drog i februar 1807 til Italien og blev kammerherre hos Napoleons søster Elisa til 1814.

Kilder 

 

Diplomater fra Italien
Italienere i 1700-tallet
Italienere i 1800-tallet