kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Getoar Sallauka

Getoar Sallauka (født d. 22. februar 1988) er en serbisk fodboldspiller på kontrakt i Zürich-Affoltern. 

Tidligere har han spillet for Vejle Boldklub .

Profil 
Getoar Sallauka er en alsidig spiller, som dækker de fleste positioner på midtbanen. Han bliver karakteriseret som  spilintelligent og målfarlig spiller.

Getoar Sallauka indledte sin fodboldkarriere i schweiziske St. Gallen, hvorfra han i 2006 skiftede til  Grasshoppers Zürich. 

I vinteren 2011 blev hentet til Vejle Boldklub, hvor han blev genforenet med sin ungdomstræner fra  Grasshoppers, Mats Gren.

Kilde 

Fodboldspillere fra Serbien
Fodboldspillere fra Vejle Boldklub
Karen Huitfeldt

Karen Huitfeldt, født Werenskiold (3. juni 1700 – 26. oktober 1778 på Næstved Sortebrødrekloster) var en dansk-norsk adelsdame.

Hun var datter af konferensråd, amtmand Niels (Wernersen, adlet) Werenskiold. 15. september 1719 ægtede hun i Marstrand officeren Hartvig Huitfeldt, som i dette ægteskab fik sædegården Hafslund ved svigerfaderens død.

Hendes mand døde 1748. Hun solgte 1754 Hafslund og flyttede til Danmark, hvor hun købte herregården Næstved Sortebrødrekloster. 1755 blev hun dekoreret med l'union parfaite og var 1757-67 overhofmesterinde hos dronning Juliane Marie. Hun døde på nævnte kloster, og hendes lig førtes til Norge og er sammen med mandens hensat i et kapel, han havde bygget ved Hafslunds sognekirke Skjeberg. For godsets fattige havde de oprettet en stiftelse, bestående af vajsenhus, skole m. m.

Karen
Slægten Werenskiold
Modtagere af l'union parfaite
Danskere i 1700-tallet
Godsejere fra Danmark
Hofmesterinder fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Maria Bisgaard Christiansen

Maria Bisgaard Christiansen (født 8. august 1983 i København er en dansk livredder fra Gymnastik- og Svømmeforeningen Hermes og på det danske landshold i konkurrencelivredning: Beachsprint og Beachflag. Hun har deltaget i både EM og VM.

Bisgaard Christiansen er også løber på nationelt nievau i Københavns IF og bruger løbning til at vedligeholde formen og som grundtræning for konkurrencelivredning. Hun er også bestyrelsesmedlem i KIF.

Danske mesterskaber 
  2006 Livredning – Beach Sprint
  2006 Livredning – Boardrace
  2006 Livredning – Surfrace
  2006 Livredning – Beach Flag
  2004 Livredning – 200 meter med forhindring
  2004 Livredning – 100 meter redning af dukke
  2004 Livredning – 200 meter super livredder
Listen er ikke komplet

Eksterne henvisninger/kilder 

 Maria Bisgaard – Statletik.dk – Profil
 KIF-Running – Maria Bisgaard
 DM/SM Open Water Livredning
 DM i Livredning Gymnastikhøjskolen ved Viborg 24. oktober 2004

Konkurrencelivredere fra Danmark
Langdistanceløbere fra Danmark
Atleter fra Københavns IF
Personer fra København
Niels Werenschiold

Niels Werenschiold (også Wærnschiold etc., ved dåben: Niels Wernersen) (1669 – 25. juli 1741) var en norsk godsejer, konferensråd og amtmand.

Han ejede Borregård og Hafslund i Norge. 13. november 1697 eller 31. december 1717 blev han adlet Werenskiold.

Han blev 1703 (1704?) amtmand over Frederiksstads og Smålenenes Amt, 17. januar 1705 titulær justitsråd, senere assistentsråd, etatsråd og i december 1724 konferensråd. 28. november 1733 blev han Ridder af Dannebrog med valgsproget: Gud er mit Værn.

Han blev gift 7. januar 1698 på Bragernæs med Elisabeth de Tonsberg (født 1673, datter af etatsråd, stiftamtmand Matthias de Tonsberg til Ulveland og Anne Cathrine Mechlenburg, død 13. juli 1742). Han var fader til blandt andre Karen Werenschiold.

Kilder 
 Skrifter udgivne af Videnskabsselskabet i Christiania 1896, bind 2, Kristiania 1897, s. 139. Online
 Danmarks Adels Aarbog, 17. årgang (1900), s. 486. Online
 Мое, Tidsskrift for den norske Personalhistorie, I 24 

Niels
Amtmænd fra Norge
Godsejere fra Norge
Danskere i 1700-tallet
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Konferensråder fra Danmark
Mario Götze

Mario Götze (født 3. juni 1992 i Memmingen, Tyskland) er en tysk fodboldspiller, der spiller som offensiv midtbane hos Eintracht Frankfurt.

Landshold 
Götze står (pr. 25. maj 2017) noteret for 62 kampe og 17 mål for Tysklands landshold, som han debuterede for den 17. november 2010 i en venskabskamp mod Sverige, der sluttede 0-0. Derudover har han tidligere repræsenteret Tyskland på landets mange ungdomslandshold, og blandt andet spillet U/15, U/16, U/17 og U/21.

Götze var med til at vinde guld med tyskerne ved VM i 2014 i Brasilien. I finalen mod Argentina blev han matchvinder i anden halveg af den forlængede spilletid.

Klub

Borussia Dortmund 
Mario Götze kom til Borussia Dortmund i 2001. Han har spillet for klubben i meget af sin seniorkarriere og størstedelen af sine ungdomsår. Han debuterede for klubbens førstehold den 21. november 2009 i en Bundesligakamp mod Mainz 05.

Bayern München 
Den 23. april 2013 blev det offentliggjort på Dortmunds hjemmeside, at Mario Götze skifter til Bayern München, som udløste en frikøbsklausul på 37 millioner euro. Hans skiftede officielt d. 1. juli 2013 til klubben.

Borussia Dortmund 
I sommeren 2016 skiftede Götze tilbage til Borussia Dortmund.

Referencer

Ekstern henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Tyskland
Fodboldspillere fra Borussia Dortmund
Fodboldspillere fra FC Bayern München
Personer fra Bayern
Verdensmestre i fodbold
Angribere (fodbold)
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2012
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2014
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2016
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2022
Valentin Vilhelm Hartvig Huitfeldt

Valentin Vilhelm Hartvig Huitfeldt (30. april 1719 på Elingård – 20. november 1792) var en dansk-norsk officer og godsejer. Han blev generalmajor, kammerherre og hvid ridder.

Han var søn af general Henrik Jørgen Huitfeldt og Birgitte Christine Kaas. I modsætning til sin far tjenestegjorde Huitfeldt ved en række forskellige regimenter. Han begyndte sin militære løbebane som fænrik ved Det Gevorbne Infanteriregiment i 1736, og blev året efter sekondløjtnant ved dette. Fra 1739 tjenstgjorde han ved Livgarden til Fods i København. I 1744 blev han kaptajn ved 2. Smålenske Nationale Regiment, og i 1749 igen forflyttet til København. I 1753 fik han majors karakter ved Det Gevorbne Infanteriregiment og fik 1759 oberstløjtnants karakter ved samme regiment. I 1761 blev han sekond-oberstløjtnant ved sin fars gamle afdeling, 1. Smålenske Infanteriregiment. I 1765 blev han virkelig oberstløjtnant, og i 1769 oberst og chef for 1. Bergenhuske Nationale Infanteriregiment. Samtidig blev han også kammerherre. I 1772 blev han forflyttet til 2. Akershuske Infanteriregiment og fik i 1777 generalmajors grad. I 1782 blev Huitfeldt hvid ridder.

Huitfeldt nød lenge anseelse som en dygtig og særdeles ærekær officer. I 1764 udtaler hans daværende regimentschef, generalmajor Claus Jørgen Schnell, om ham: "Sein Vater ist Generallieutnant und Chef des Isten Smaalehnschen Regiments gewesen. Ist von Persohn beherzt, munter und dabey facil. Seine Conduite ist bedachtsam und zu rechter Zeit resolvirt. Er liebet den Dienst und ist zu denselben vollkommen geschickt. Seine Aufführung ist wohl anständig, sein Wesen freundlich, gesetzt und ganz militair. Sein Endzweck und Augemark ist die Ehre. Die Umstände seiner Haushaltungs-Geschäfte aber sind in einiger Unordnung, und mit Schulden behaftet."

Denne "uorden og gæld" skulle komme til at afslutte Huitfeldts karriere. Allerede fra sin ungdom var han vant til at leve på en stor fod. Da han sammen med sin bror tjenestegjorde i København, gik de således under navnet «de norske prinser» på grund af deres flotte vaner. Huitfeldts indtægter tillod ikke i længden denne levevis, og han måtte gravist afhænde sine ejendomme. I 1778 måtte Huitfeldt således sælge sin herregård Elinggård. Hans efterkommer, norsk rigsarkivar H.J. Huitfeldt-Kaas, har sammenlignet situationen med "den reisende, som etterhånden utkaster det ene barn etter det andre til de forfølgende ulve." Efter at være blevet anmeldt af en fordrukken og ondskabsfuld kollega blev han i 1788 stillet for en krigsret og afskediget for at have modtaget "skænk og gave".

Huitfeldt ægtede i 1755 Ingeborg Kirstine Reiehwein og fik med henne 8 børn. Han døde 20. november 1792 og blev bisat i familiens gravkapel i Hurum Kirke.

Oslo Militære Samfund har et portrætmaleri af Huitfeldt.

Kilder 
 Biografi (download)

Valentin Vilhelm Hartvig
Generalmajorer fra Danmark
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Danskere i 1700-tallet
Godsejere fra Norge
Kammerherrer fra Danmark
Claus Jørgen Schnell

Claus Jørgen (eller Jørgensen) Schnell (5. april 1702 i Christiania – 9. marts 1783 sammesteds) var en dansk-norsk officer.

Schnell var søn af foged i Telemarken Jørgen Schnell, hvis slægt stammede fra Haderslev, og Magdalene Matthisdatter. Han blev fændrik ved 2. bergenhusiske Regiment 1719, sekondløjtnant reformé i Livgarden til Fods 1722, premierløjtnant 1728, forlod Livgarden, da han 1735 blev kaptajn og kompagnichef ved 2. vesterlenske Regiment, fik samme år majors karakter, blev 1737 forsat til 2. akershusiske og året efter til slesvigske nationale Regiment; oberstløjtnant 1746 (anciennitet fra 1743), forsat til møenske gevorbne Regiment 1747, obersts karakter 1751 (anciennitet fra 1750), chef for 2. smålenske Regiment 1760, generalmajor 1761 og samme år chef for nordenfjeldske gevorbne Infanteriregiment, 1. deputeret i Generalitets- og Kommissariatskollegiet i Christiania fra dettes oprettelse i 1767. Da der i årene 1767-72 ikke var udnævnt nogen kommanderende general i Norge, udførte nævnte kollegium i disse år den kommanderende generals forretninger. Schnell blev Ridder af Dannebrog 1768 (med valgsproget: Gud, Kongen og min Pligt skal alene være min Hensigt) og generalløjtnant 1772, var fra 1777 fritaget for at føre kommandoen over sit regiment, for hvilket Hans Jacob Henning Hesselberg senere gjorde tjeneste som kommandør. Schnell forblev dog stående som regimentets chef til 1781 og beholdt chefsgagen til sin død, der indtraf i Christiania 9. marts 1783.

Schnell var 2 gange gift: 1. gang 1741 med Sophie Margrethe f. von Reventlow (død 1748), datter af oberstløjtnant, hofmester på Glücksborg Engel Christoph von Reventlow; 2. gang 1750 med Hedevig Margrethe f. Müller (1722-1779), datter af major Christian Carl Müller til Tyrrestrup.

Kilder 
 C.O. Munthe, "Claus Jørgen Schnell", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Carl Johan Anker, Biografiske data om 330 norske generalspersoner....

Generalløjtnanter fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Personer fra Oslo
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kollegiedeputerede fra Danmark
Nordmænd i 1700-tallet
Kalle Svensson

Karl-Oskar "Kalle" Svensson (født 11. november 1925, død 15. juli 2000) var en svensk fodboldspiller, der som målmand på det svenske landshold var med til at vinde sølv ved VM i 1958 på hjemmebane.

Karriere 
Svensson spillede på klubplan det meste af sin karriere hos Helsingborgs IF, som han var tilknyttet i sammenlagt 16 sæsoner.

I 1952 blev Svensson kåret til Årets fodboldspiller i Sverige.

Han fik landsholdsdebut i en B-landskamp i 1945 mod , og var i 1946 udtaget til A-landsholdet, men blev forhindret på grund af sygdom. Han var også udtaget til truppen til OL i 1948 i London, men fik der ikke spilletid og dermed ikke guldmedalje, som kun blev givet til de spillere, der spillede i turneringen. 

Han fik først A-landsholdsdebut i 1949, men derpå spillede han 72 landskampe til og med VM i 1958. 

Han var således med til at vinde bronze ved VM i 1950, hvor han spillede så godt, at han fik tilnavnet Rio-Kalle. To år senere var han igen med det svenske landshold til OL, denne gang i Helsinki, hvor han var med til at vinde bronzemedaljer.

Han sluttede sin karriere ved VM på hjemmebane i 1958, hvor spillede alle fem kampe, der førte til de svenske sølvmedaljer. Han blev i 1956 den svensker, der havde spillet flest landskampe. Rekorden blev udbygget, til han stoppede, og den blev først overgået i 1963.

Referencer 

Fodboldspillere fra Sverige
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1950
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1958
Fodboldspillere fra Helsingborgs IF
Deltagere for Sverige ved sommer-OL 1952
Olympiske bronzemedaljevindere fra Sverige
Deltagere for Sverige ved sommer-OL 1948
Poul Rosenørn (officer)

Poul Rosenørn (25. januar 1670 på Tvilumgård – 26. november 1737 på Katholm) var en dansk officer og godsejer.

Han var søn af Peder Madsen Rosenørn (1635-1706) og Anna de Hemmer (1637-1703). Rosenørn ejede godserne Tvilumgård, Meilgård og Katholm. Han endte som generalmajor.

Han var gift med Mette Benzon (10. november 1693 – 1752 på Katholm), som fødte ham fem børn, bl.a. Peder Rosenørn.

Kilder 
 Skeel & Kannegaard

Godsejere fra Danmark
Generalmajorer fra Danmark
Danskere i 1600-tallet
Danskere i 1700-tallet
Poul 1
Peder Rosenørn

Peder Rosenørn (20. august 1711 – 29. april 1790 i København) var en dansk godsejer, højesteretsjustitiarius og hofembedsmand.

Han var en søn af generalmajor Poul Rosenørn til Meilgård og Katholm og Mette f. Benzon. Han blev 1728 kornet og 1732 løjtnant ved det holstenske kavaleriregiment. 1736 udnævntes han til ritmester, blev 1739 karakteriseret major, 1747 karakteriseret oberstløjtnant, 1755 virkelig premiermajor, 1756 karakteriseret oberst, 1759 virkelig oberstløjtnant og afskedigedes 1761. Derefter var han 1763-80 stiftamtmand over Aarhus Stift og amtmand over Havreballegård og Stjernholm Amter, blev 1780, få måneder efter sin afskedigelse fra dette embede, udnævnt til justitiarius i Højesteret, uagtet han ingen sinde forhen havde været medlem af nogen domstol; men allerede 1782 ombyttede han da også denne betydningsfulde stilling med en virksomhed, der utvivlsomt passede bedre for ham, idet han udnævntes til overskænk hos kongen, og vedblev at fungere som sådan til sin død, 29. april 1790 i København. 1756 var han blevet kammerherre, 1767 hvid ridder, 1774 gehejmeråd og 1780 gehejmekonferensråd.

20. juli 1753 ægtede han Ulrikke Hedevig von Heinen (f. 12. Jan. 1734 – 7. marts 1772), en datter af major Ulrik Frederik von Heinen til Ulriksholm (1695-1761) og Cathrine f. Brüggemann (1709-1790).

Kilder 
 Georg Kringelbach, "Peder Rosenørn", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Højesteretspræsidenter fra Danmark
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Peder
Godsejere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Kavaleriofficerer fra Danmark
Amtmænd fra Danmark
Stiftamtmænd over Århus Stift
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Gehejmekonferensråder fra Danmark
Walter Christmas-Dirckinck-Holmfeld

Walter Edmund Christmas-Dirckinck-Holmfeld (ved dåben: Walter Edmund Christmas) (15. april 1834 – 27. februar 1916) var en dansk officer, kammerherre og hofjægermester, far til Walter Christmas og John Christmas.

Han var søn af guvernør i Dansk Vestindien, admiral John Christmas og hustru Malvina f. Benner. 
Han blev sekondløjtnant 1853, deltog i krigen 1864, blev premierløjtnant 1864, ritmester 1876 og tog afsked 1884 som karakteriseret oberstløjtnant.

Han var Ridder af Dannebrog og dekoreret med Æreslegionen, den russiske Sankt Stanislaus Orden og den Svenske Sværdorden.

Han var gift med Tusky Susanne Charlotte C.-D.-H., født baronesse Dirckinck-Holmfeld (1839-1924), datter af amtmand, dr.jur., baron Constant Dirckinck-Holmfeld og hustru Julie f. Rothe.

De fik bl.a. sønnen Walter Christmas

Kilder 
 Kraks Blaa Bog 1910

Eksterne henvisninger 
 

Kavaleriofficerer fra Danmark
Riddere af Æreslegionen
Riddere af Dannebrog
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer i den 2. Slesvigske Krig fra Danmark
Kammerherrer fra Danmark
Hofjægermestre fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Baltiske issø

Den baltiske issø er et navn som geologer har givet til den ferskvandssø, som udviklede sig Østersøbassinet da gletcherne trak sig tilbage fra området i slutningen af sidste isstid. Søen eksisterede i perioden nogenlunde mellem 12.600 og og 10.300 f.v.t.

Den baltiske issø er blot et af flere vand-stadier der har restulteret i nutidens Østersø. Efter den baltisk issø kom Yoldiahavet (ca. 10.300–9.500 f.v.t.), Ancylussøen (9.500–8.000 f.v.t.), Mastogloiahavet (8.000–7.500 f.v.t.), Littorinahavet (7.500–4.000 f.v.t.) og endeligt Østersøen (ca. 4.000 f.v.t. til i dag).

Østersøen
Ida-Marie Rendtorff

Ida-Marie Rendtorff (født 15. maj 1962) er en dansk forfatter.

Rendtorff fik debut som skønlitterær forfatter i 2004 med ungdomsromanen Strømsvigt skrevet sammen med forfatteren Daniel Zimakoff, som hun også er gift med. De fik Kommunernes Skolebiblioteksforeningens Forfatterpris året efter for bogen.

Hun er nummer tre i en søskendeflok på fire og har børnene Malthe Rendtorff Zimakoff (født 1994), Markus Rendtorff Zimakoff (født 1997) og Villads Rendtorff Zimakoff (født 2001).

Bibliografi 
 Strømsvigt – Sofia og Tobias, 2004
 Langt ude (2005)
 Almas mareridt (2007)
 Hvad nu hvis – genrer, teknik og virkemidler – bogen om at skrive fiktion (2007)
 Tordenpulveret (2007)
 Dragesygen (2008)
 Magnetstenen (2008)
 Computermysteriet (2008)
 Den forsvundne silkeabe (2008)
 Cirkus Split (2009)
 Slavelandet (2009)
 Dødebjerget (2009)
 Kidnappet (2009)
 Dødens drug (2009)
 Ridder Oskar og Kong Vinter (2010)
 Kuppet'' (2010)
 Almas andet ansigt (2010)
 Vera i virkeligheden (2011)
 Ligrøveren (2012)
 Kloden under vand 1, Den druknede soldat (2012)
 Kloden under vand 2, Atomzonen (2013)
 Lige nu er allerede i morgen, novelle i antologien Du er ikke alene (2013)

Eksterne henvisninger 
 Ida-Marie Rendtorffs officielle hjemmeside
 

Børnebogsforfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Sven Bender

Sven Bender (født d. 27. april 1989) er en tysk tidligere professionel fodboldspiller, som spillede som midtbanespiller eller forsvarsspiller i sin karriere. Han arbejder i dag som assistenttræner for Tysklands U/16-landshold.

Baggrund 
Sven Benders tvillingebror Lars Bender var også professionel fodboldspiller, og de spillede sammen hos både 1860 München og Bayer Leverkusen.

Klubkarriere

1860 München 
Bender begyndte sin karriere hos 1860 München, hvor han gjorde sin professionelle debut i 2006.

Borussia Dortmund 
Bender skiftede i 2009 til Borussia Dortmund. Han etablerede sig hurtigt som en vigtig mand på førsteholdet, og var en vigtig del af Dortmunds trup som vandt Bundesligaen to sæsoner i streg i 2011 og 2012. Han fortsatte med at spille en vigtig rolle for mandskabet resten af sin tid hos klubben, men var dog også meget skadesplaget i perioder.

Bayer Leverkusen 
Efter otte år hos Borussia Dortmund, skiftede Bender i juli 2017 til Bayer Leverkusen, hvor han blev genforenet med sin bror Lars. Begge brødrene valgte at gå på pension efter 2020-21 sæsonen.

Landsholdskarriere

Ungdomslandshold 
Bender har repræsenteret Tyskland på flere ungdomsniveauer. Han var del af Tysklands U/19-trup som vandt U/19-Europamesterskabet i 2008.

Olympiske fodboldhold 
Bender var del af Tysklands trup OL i 2016, hvor at Tyskland vandt sølv.

Seniorlandshold 
Bender debuterede for Tysklands landshold den 29. marts 2011.

Trænerkarriere 
Bender begyndte sin trænerkarriere i juli 2022, da det blev annonceret at han ville blive assistenttræner for Tysklands U/16-landshold.

Titler 

 Borussia Dortmund

 Bundesliga: 2 (2010-11, 2011-12)
 DFB-Pokal: 2 (2011-12, 2016-17)
 DFL-Supercup: 2 (2013, 2014)

 Tyskland U/19

 U/19-Europamesterskabet: 1 (2008)

Tyskland U/23

 Sommer-OL 2016: Sølvmedalje

Referencer

Eksterne henvisninger 

Personer fra Bayern
Fodboldspillere fra Tyskland
Fodboldlandsholdsspillere fra Tyskland
Fodboldspillere fra 1860 München
Fodboldspillere fra Borussia Dortmund
Fodboldspillere fra Bayer 04 Leverkusen
Fodboldspillere ved sommer-OL 2016
Deltagere for Tyskland ved sommer-OL 2016
Olympiske sølvmedaljevindere fra Tyskland
Olympiske medaljevindere i fodbold
Den franske invasion af Egypten

Den franske invasion af Egypten 1798—1801 var en militærkampagne som foregik under Revolutionskrigene og fortsattes ind i Napoleonskrigene.

Felttoget 
Napoleon Bonaparte blev af den franske regering beordret til at foretage en invasion af Egypten for at bryde englændernes handelsruter til Indien. Den 3. maj 1798 kom Napoleon til Toulon, og den 19. samme måned afsejlede flåden. Efter undervejs at have tvunget Malta til at overgive sig ankom den foran Alexandria 1. juli, og 2. juli blev byen besat. Derpå rykkede Napoleon frem, sejrede 21. juli i Slaget ved Pyramiderne, erobrede 22. juli kastellet i Kairo og tog 24. juli hovedkvarter i byen.

Men den 2. august ødelagde den britiske admiral Horatio Nelson den franske flåde på Abukirs red, og Tyrkiet besluttede at sende en tyrkisk hær gennem Syrien, mens en anden skulle samles på Rhodos for at gøre landgang i Egypten.

Napoleon gik først mod Syrien med et korps på 13.000 mand. 20. februar 1799 erobredes El Arisch, 7. marts stormedes Jaffa. 17. marts nåede Napoleon Akko. Belejringen påbegyndtes straks, og den 28. marts foretoges en storm, men den mislykkedes. Efter at en tyrkisk undsætningshær var blevet slået 16. april ved Thabor, foretog Napoleon en ny storm på Akko, men han led så betydelige tab, at han måtte vende tilbage til Egypten.

Den 14. juni nåede han Kairo. 11. juli landede tyrkerne fra Rhodos med 12.000 mand ved Abukir. Napoleon slog dem 25. juli så fuldstændig, at kun en meget lille rest undkom.

Uvist på hvilken måde fik Napoleon nu efterretning om, at de franske våben havde lidt nederlag i Italien. Han besluttede at vende hjem, rejste 18. august til Alexandria, overgav herfra kommandoen til general Jean Baptiste Kléber og afsejlede den 23. august på en fransk fregat, ledsaget af marskal Louis Alexandre Berthier og nogle adjutanter. Han landede den 9. oktober i Fréjus og begav sig straks til Paris.

I Napoleons fravær udviklede forholdene i Egypten sig til ugunst for franskmændene; Kléber blev myrdet i juni 1800, og hans efterfølger, Jacques-François Menou kapitulerede i 1801.

Følgerne 
Den kortvarige franske okkupation havde til gengæld andre følger. Den havde åbnet Egypten for Europa og europæiske kulturstrømninger, hele Egyptens politiske og økonomiske udvikling i det 19. århundrede, ved hvilken franskmænd og fransk kultur har spillet en fremtrædende rolle, er Bonapartes ekspeditions blivende fortjeneste.

Gennem den arkæologiske kommission, der ledsagede den franske ekspedition til Egypten, stiftedes for første gang nøjere bekendtskab med det gamle Egypten og dets mindesmærker, der gennem ekspeditionens beretning, Description de l’Égypte, 10 bind, tekst i 4°, 14 bind tavler i folio udgivet i Paris 1809—29, i tilforladelige afbildninger
blev gjort tilgængelige.

Ved fundet af Rosettestenen med dens dobbeltsprogede indskrift bragte ekspeditionen grundlaget for hieroglyffernes tydning, hvorved det videnskabelige studium af Egyptens gamle kultur – egyptologi — blev grundlagt.

Invasion af Egypten
Triforium

Triforium (latin, egentlig tredelt muråbning, trillingbue) kaldes i større middelalderlige kirker de åbninger, som gennembryder midtskibets vægflade over arkaderne mellem midtskib og sideskibe og under vinduerne i højkirken (øverste del af det højere midtskib). Bag disse åbninger, der af og til, men dog ikke altid, er tredelte, kan der være en smal gang med passage fra korparti til kirketårn, men triforium kan også forbinde midtskibet med rummet under sideskibenes tage eller med øvre etager i sideskibene (se empore). Af denne art er de tredelte triforier i Lund, Viborg og Ribe Domkirker, medens den smalle murgang for eksempel findes i Trondhjems Domkirke.

Kirkearkitektur
Lundtoftbjerg

Lundtoftbjerg er en lille bakketop på vejen syd for landsbyen Lundtoft der ligger på landevejen mellem Kruså og Åbenrå. Her udkæmpedes om morgenen d. 9. april 1940 den første kamp, under besættelsen, mellem de fremrykkende tyske styrker og de fåtallige danske tropper.

En cyklist-og et motorcykeldeling fra den nærliggende Søgårdlejren ødelagde to tyske panservogne og dræbte et ukendt antal tyske soldater inden de måtte trække sig tilbage. Under tilbagetoget dræbtes en dansk soldat fra et tysk flys maskingeværer.

Lokaliteter i Aabenraa Kommune