kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Retten til husly

Retten til husly (Retten til en passende bolig eller Retten til et hjem) er en menneskerettighed, der bl.a. er beskyttet i FN's Verdenserklæring om Menneskerettighederne fra 1948 og i FN's konvention fra 1966 om økonomiske, sociale og kulturelle menneskerettigheder.

Verdenserklæringen fra 1948 
I FN's Verdenserklæring om Menneskerettighederne hedder det i artikel 25, stk. 1:

Enhver har ret til en sådan levefod, som er tilstrækkelig til hans og hans families sundhed og velvære, herunder til føde, klæder, bolig og lægehjælp og de nødvendige sociale goder og ret til tryghed i tilfælde af arbejdsløshed, sygdom, uarbejdsdygtighed, enkestand, alderdom eller andet tab af fortjenstmulighed under omstændigheder, der ikke er selvforskyldt.

Konventionen fra 1966 
FN's konvention fra 1966 om økonomiske, sociale og kulturelle menneskerettigheder trådte i kraft i 1976. I konventionens artikel 11, stk. 1 hedder det:

De i denne konvention deltagende stater anerkender ethvert menneskes ret til en levefod, som er tilstrækkelig for vedkommende selv og vedkommendes familie, herunder passende ernæring, beklædning og bolig og til fortsat forbedring af vedkommendes levevilkår. De deltagende stater vil træffe passende foranstaltninger til at sikre virkeliggørelsen af denne ret, idet de anerkender, at internationalt samarbejde på frivilligt grundlag er af væsentlig betydning i denne henseende.

Handicapkonventionen fra 2006
FN’s handicapkonvention trådte i kraft i 2008. (For Danmarks vedkommende dog først i 2009.) I konventionens artikel 19, litra a) hedder det:

a) at personer med handicap har mulighed for at vælge deres bopæl, samt hvor og med hvem de vil bo, på lige fod med andre og ikke er forpligtet til at leve i en bestemt boform, 

Menneskerettigheder
Retten til ernæring

Retten til mad (Retten til en passende ernæring eller Retten til frihed for sult (frihed for hunger)) er en menneskerettighed, der blandt andet er beskyttet i FN's Verdenserklæring om Menneskerettighederne fra 1948 og i FN's konvention fra 1966 om økonomiske, sociale og kulturelle menneskerettigheder.

Verdenserklæringen fra 1948 
I FN's Verdenserklæring om Menneskerettighederne hedder det i artikel 25, stk. 1:

Enhver har ret til en sådan levefod, som er tilstrækkelig til hans og hans families sundhed og velvære, herunder til føde, klæder, bolig og lægehjælp og de nødvendige sociale goder og ret til tryghed i tilfælde af arbejdsløshed, sygdom, uarbejdsdygtighed, enkestand, alderdom eller andet tab af fortjenstmulighed under omstændigheder, der ikke er selvforskyldt.

Konventionen fra 1966 
FN's konvention fra 1966 om økonomiske, sociale og kulturelle menneskerettigheder trådte i kraft i 1976. I konventionens artikel 11, stk. 1 hedder det:

De i denne konvention deltagende stater anerkender ethvert menneskes ret til en levefod, som er tilstrækkelig for vedkommende selv og vedkommendes familie, herunder passende ernæring, beklædning og bolig og til fortsat forbedring af vedkommendes levevilkår. De deltagende stater vil træffe passende foranstaltninger til at sikre virkeliggørelsen af denne ret, idet de anerkender, at internationalt samarbejde på frivilligt grundlag er af væsentlig betydning i denne henseende.

I konventionens artikel 11, stk. 2 hedder det:

De i denne konvention deltagende stater, som anerkender ethvert menneskes grundlæggende ret til frihed for sult, skal, hver især og gennem internationalt samarbejde, træffe nødvendige foranstaltninger, herunder udarbejdelse af konkrete planer til

a) at forbedre metoderne til fremstilling, opbevaring og fordeling af fødevarer gennem fuld udnyttelse af den tekniske og videnskabelige viden, gennem udbredelse af kendskab til ernæringsprincipper og gennem udvikling eller omformning af landbrugets metoder på en sådan måde, at der opnås den mest effektive udvikling og udnyttelse af naturrigdommene;

b) at sikre en retfærdig fordeling af verdens fødevareforsyninger i forhold til behov under hensyntagen til såvel fødevareimporterende som fødevareeksporterende landes problemer.

Menneskerettigheder
Retten til sundhed

Retten til sundhed (herunder retten til lægehjælp)) er en menneskerettighed, der blandt andet er beskyttet i FN's Verdenserklæring om Menneskerettighederne fra 1948 og i FN's konvention fra 1966 om økonomiske, sociale og kulturelle menneskerettigheder.

Verdenserklæringen fra 1948 
I FN's Verdenserklæring om Menneskerettighederne hedder det i artikel 25, stk. 1:

Enhver har ret til en sådan levefod, som er tilstrækkelig til hans og hans families sundhed og velvære, herunder til føde, klæder, bolig og lægehjælp og de nødvendige sociale goder og ret til tryghed i tilfælde af arbejdsløshed, sygdom, uarbejdsdygtighed, enkestand, alderdom eller andet tab af fortjenstmulighed under omstændigheder, der ikke er selvforskyldt.

Konventionen fra 1966 
FN's konvention fra 1966 om økonomiske, sociale og kulturelle menneskerettigheder trådte i kraft i 1976. I konventionens artikel 12, stk. 1 hedder det:

De i denne konvention deltagende stater anerkender ethvert menneskes ret til at nyde den højst opnåelige fysiske og psykiske sundhed.

I konventionens artikel 12, stk. 2 hedder det:

De foranstaltninger, deltagerne i denne konvention skal træffe for at opnå den fulde virkeliggørelse af denne ret, skal omfatte sådanne som er nødvendige for at

a) mindske antallet af dødfødsler og dødeligheden blandt småbørn samt fremme barnets sunde udvikling;

b) forbedre alle sider af de hygiejniske forhold i det menneskelige miljø og på arbejdspladsen;

c) forebygge, behandle og bekæmpe epidemiske og endemiske sygdomme samt erhvervs- og andre sygdomme;

d) skabe betingelser for at sikre ethvert menneske lægehjælp samt kur og pleje under sygdom.

Menneskerettigheder
Sundhedspolitik
Tim Miller

Tim Miller kan henvise til:

 Tim Miller (filminstruktør), amerikansk filminstruktør og animator
 Tim Miller (ishockeyspiller) (født 1987), amerikansk ishockeyspiller
 Tim Miller (politiker) (født 1965), amerikansk politiker
Frihed fra nød

Frihed fra nød (Frihed fra afsavn eller Retten til en tilstrækkelig levestandard) omfatter en række menneskerettigheder, der blandt andet er beskyttet i FN's Verdenserklæring om Menneskerettighederne fra 1948 og i FN's konvention fra 1966 om økonomiske, sociale og kulturelle menneskerettigheder.

Frihed fra nød omfatter blandt andet frihed fra sult, ret til et hjem og ret til klæder. Hertil kommer en række sidestillede rettigheder, fx ret til sundhed.

Historisk 
Frihed fra nød er en af de fire friheder, som den amerikanske præsident Franklin D. Roosevelt formulerede i sin trontale til kongressen den 6. januar 1941.

De fire friheder indgik i den britisk–amerikanske atlanterhavserklæring fra den 14. august 1941. 

I Atlanterhavserklæringen hedder det:

For det sjette, håber de (præsident Roosevelt og premierminister Churchill), at de – efter den endelige ødelæggelse af det nazistiske tyranni, vil kunne skabe en fred, hvor alle nationer vil kunne leve i sikkerhed inden for deres egne grænser, og hvor alle mennesker i alle lande får garanti for, at de kan leve deres liv i frihed fra frygt og nød.

Verdenserklæringen fra 1948 
I indledningen til FN's Verdenserklæring om Menneskerettighederne hedder det:

Da anerkendelse af den mennesket iboende værdighed og af de lige og ufortabelige rettigheder for alle medlemmer af den menneskelige familie er grundlaget for frihed, retfærdighed og fred i verden,

da tilsidesættelse af og foragt for menneskerettighederne har ført til barbariske handlinger, der har oprørt menneskehedens samvittighed, og da skabelsen af en verden, hvor menneskerne nyder tale- og trosfrihed og frihed for frygt og nød, er blevet forkyndt som folkenes højeste mål,

da det er af afgørende betydning, at menneskerettighederne beskyttes af loven, 

I Verdenserklæringens artikel 25, stk. 1 hedder det:

Enhver har ret til en sådan levefod, som er tilstrækkelig til hans og hans families sundhed og velvære, herunder til føde, klæder, bolig og lægehjælp og de nødvendige sociale goder og ret til tryghed i tilfælde af arbejdsløshed, sygdom, uarbejdsdygtighed, enkestand, alderdom eller andet tab af fortjenstmulighed under omstændigheder, der ikke er selvforskyldt.

Menneskerettigheder
The Players Championship

The Players Championship er en årlig golfturnering på PGA Touren, som er kendt for at være spillernes major. Turneringen bliver spillet på TPC Sawgrass hvert år. Turneringen begyndte i 1974.

Noter 

Golfturneringer
Rikke Rottensten

Rikke Rottensten (født 1966) er en dansk teaterkritiker og redaktør på bl.a. teatermagasinet Teater 1, Kristeligt Dagblad og Berlingske. Hun er uddannet cand.mag. i dansk og teatervidenskab fra Københavns Universitet. Hun er desuden en af de mange bidragsydere til Gyldendals Teaterleksikon.

I 2016 blev hun ansat som museumsinspektør på Det Danske Revymuseum på Frederiksberg, der i 2018 skiftede navn til Alhambra - Museet for humor og satire

Udgivelser 
 "Lisbet Dahl - Undskyld, jeg blander mig" (2017) udgivet på People's Press
 "Preben Kaas - Det bli’r vinter førend man aner" (2012) udgivet på People's Press
 "Kammerat med solen. En biografi om Stig Lommer", (2009) udgivet på Thaning & Appel

Alle skrevet med Jakob Steen Olsen.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Teaterkritikere fra Danmark
Theresa Villiers

Theresa Anne Villiers (udtales Villers; født 5. marts 1968 i London) er en britisk politiker og medlem af Det Konservative Parti og medlem af den aristokratiske Villiers-familie.

Hun har været parlamentsmedlem for Chipping Barnet-kredsen siden 2005. Hun var minister for Nordirland fra 2012 til 2016..

Referencer 

Transportministre fra Storbritannien
Britiske ministre for Nordirland
Personer fra London
Michael Fallon

Michael Cathel Fallon MP (født 14. maj 1952) er en britisk konservativ politiker, der er medlem af Underhuset.

Michael Fallon blev forsvarsminister i 2014, og han har tidligere været næstformand for det konservative parti.

Medlem af Underhuset 
Fra 1983 til 1992 var Michael Fallon valgt til Underhuset for Darlington-kredsen i County Durham. Fra 1997 repræsenterer han Sevenoaks-kredsen i Kent.

Konservativ næstformand 
Michael Fallon var næstformand for det konservative parti i 2010–2012.

Ministerposter 
Michael Fallon var viceminister for forretning og iværksætteri i 2012–2014. I 2013–2014 var han desuden energiminister.

Forsvarsminister 
Michael Fallon blev udnævnt til forsvarsminister i 2014. Han fortsatte på denne post i regeringerne David Cameron II (2015–2016) og Theresa May (fra 2016).

Forsvarsministre fra Storbritannien
Næstformænd for de britiske konservative
XO

XO kan have flere betydninger:

 XO – Internet-jargon for "kys og kram" (hugs & kisses).
 XO – en betegnelse for en gammel cognac ("eXtra Old").
 XO (album) - et album af den amerikanske sangskriver Elliott Smith.
 OLPC XO-1 - PC
Aunslev Kirke

Aunslev Kirke (tidligere Avnslev Kirke) ligger vest for landsbyen Aunslev ved sekundærrute 160 og er sognekirke for Aunslev Sogn i Nyborg Kommune. Indtil 1970 lå kirken i Vindinge Herred, Svendborg Amt. Ved siden af kirken ligger det fredede Avnslev Hospital fra 1755.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Aunslev Kirke hos KortTilKirken.dk

Kirker i Nyborg Kommune
Kirker i Fyens Stift
Kirker i Svendborg Amt
Kuddus Gozjamiarov

Kuddus Gozjamiarov (uigurisk: Куддус Ғоҗамияров; født 12 maj 1918 i Kajnazar, Semiretjenskaja oblast (nuværende Kasakhstan), Russiske SFSR, død 8 april 1994 i Almaty, Kasakhstan) var en russisk komponist, pianist, lærer og professor, der var af uighurisk afstamning.

Gozjamiarov studerede komposition og klaver på musikkonservatoriet Alma-Ata hos Jevgenij Brusilovskij, og hos Vissarion Sjebalin på musikkonservatoriet i Moskva.
Han har skrevet 5 symfonier, orkesterværker, kammermusik, operaer, sange og instrumentalværker for mange instrumenter.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 "Til minde om f Abdulla Rozybakiev" (1971) - for sopran og orkester
 Symfoni nr. 2 (1974) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1981) - for orkester
 Symfoni nr. 4 "Takla-Makan" (1984) - for orkester
 Symfoni nr. 5 (1987) - for orkester
 Symfonisk digt "Rizvangul" (1950) - for orkester
 Symfoniske billeder "Forbandelsen" (1972) - for orkester
 Trompetkoncert (1973) - for trompet og orkester
 "Nazugum" (1956) - opera
 Børnealbum (1937) - (15 klaverstykker) - for klaver

Kilde 
 Om Kuddus Kuzjamjarov på www.musicweb-international.com 

Komponister fra Rusland
Komponister fra Kasakhstan
Pianister fra Rusland
Lærere
Professorer fra Rusland
Hjem til Århus

Hjem til Århus er en sang skrevet af Niels Kirkegaard og Jens Folmer Jepsen til På Slaget 12 - inspireret af USA, hvor enhver by med respekt for sig selv har sin egen sang. Gruppen havde egentlig besluttet, at den ikke skulle med på debutalbummet i 1986, men producer Phil Barrett kunne fornemme, at den havde noget særligt, og derfor insisterede han på, at den skulle med. Den blev da også et stort hit for gruppen i 1987.

Hjem til Århus blev af det ansete musikmagasin Billboard kåret som Europas bedste nationale hit i 1987.

Sangen er streamet mere end 2,5 millioner gange på Spotify

Kilder

Sange fra 1987
Popsange
Ferrari LaFerrari

Ferrari LaFerrari er en hybrid-hyperbil lavet af Ferrari. Bilen drives af en 65° DOHC 6,3-liters V12-motor, der yder 800 PS (789 hk) ved 9.000 omdrejninger i minuttet. Bilen har også to elektriske motorer forbundet i et system, Ferrari kalder HY-KERS , hvor kun den ene bidrager med egentlig trækkraft. Den opsamler kinetisk energi, når bilen bremser, og kan bidrage med 163 PS (161 hk), når der er brug for det, hvilket bringer den samlede ydelse op på 963 PS (950 hk). Bilen er bygget af fire forskellige slags kulfiber for at gøre den så let som muligt, hvilket ender med en egenvægt på 1.585 kg. Bilen blev lanceret lidt efter sine rivaler, Porsche 918 og McLaren P1. LaFerrari har, som den første Ferrari-bil siden den Bertone-designede Dino 308 GT4 fra 1973, ikke fået hjælp med designet af Pininfarina. Bilens accelerationstid fra 0-100 km/t er 2,5 sekunder, og topfarten er 350 km/t.

LaFerrari
Sejlsport under sommer-OL 2016 – 49er

Sejladsen i 49er under Sommer-OL 2016 fandt sted i perioden 12. august - 18. august 2016.

Medaljefordeling

Turneringsformat 
Der var kvalificeret 20 nationer til konkurrencen, der blev afviklet med tolv indledende sejladser efterfulgt af en medaljesejlads for de ti bedst placerede både.

Tidsplan 
Nedenstående tabel viser tidsplanen for afvikling af konkurrencen:

Resultater 

Bemærkninger til sejladserne:
 3. sejlads: Den danske båd blev diskvalificeret.
 5. sejlads: Den amerikanske båd blev diskvalificeret. 
6. sejlads: Den portugisiske og chilenske båd blev diskvalificeret. Den polske båd fik tildelt 9,3 point efter at være udgået uretmæssigt. 
 7. sejlads: Den argentinske båd blev diskvalificeret. 
 9. sejlads: Den australske og chilenske båd udgik.
 Medalje sejlads: De 10 bedst placerede både efter de første 10 sejladser mødes i medaljesejladsen.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 http://jsaf-osc.jp/_userdata/2016_RioOlympic_qualification_system.pdf  
 http://doc.rero.ch/record/256687/files/Olympic_Sport_Explanatory_Guide_Sailing.pdf 
 http://www.sailing.org/olympics/rio2016/qualification/sailors.php#.V4muojPr0s0  
 http://www.sailing.org/tools/documents/201506Rio2016QualificationSystemFINALSailingEN-%5B18947%5D.pdf
 http://www.sailing.org/olympics/rio2016/results_centre.php 

49er
Den polsk-russiske krig (1605–1618)

Den polsk-russiske krig var en serie felttog i perioden 1605 til 1618 under det som i russisk historie kaldes de urolige tider. 

Aktørerne i krigen vekslede. Polen-Litauen var ikke formelt i krig med Rusland før i 1609, men inden den tid havde flere polske og litauiske feltherrer organiseret sine egne felttog ind i de russiske områder. Sverige deltog også i krigen, i felttoget kendt som den ingermanlandske krig. Rusland var på denne tid også præget af borgerkrig, og de russiske fraktioner kæmpede både indbyrdes og i skiftende alliancer og krige med og mod nabolandene.

De indledende faser af krigen førte med sig polsk-litauisk fremgang, og i 1610 erobrede polakkerne Moskva. Kong Sigismund III udnævnte først sønnen Władysław til zar, men da han senere forsøgte at gøre sig selv til russisk hersker, brød alliancen med de russiske bojarere sammen. Polakkerne blev da drevet ud af Moskva af en frivillig hær ledet af Kuzma Minin og Dmitrij Pozjarskij, og den vigtige fæstningsby Smolensk faldt i russernes hænder. I perioden 1612 til 1617 kunne ingen af siderne sætte nogen større offensiver i gang, men efter Sigismunds mislykkede offensiv i 1617-18 blev en våbenhvile underskrevet i Deulino i 1618. Aftalen gav Polen-Litauen visse territoriale udvidelser men opretholdt Ruslands uafhængighed. Aftalen varede i 15 år, og ved våbenhvilens udløb udbrød der en ny krig mellem landene.

De urolige tider
Russiske krige
Polske krige
Litauiske krige
Den polsk-russiske krig (1654–1667)

Den polsk-russiske krig (1654–1667) er også kaldt krigen om Ukraine, og det var den sidste store krig mellem Storfyrstedømmet Moskva og Det polsk-litauiske samvelde. Krigen er kendt i Polen som en del af "syndfloden", og krigen endte med, at Storfyrstedømmet Moskva udvidede sine landområde, hvilket markerede begyndelsen på Russlands fremvækst som en stormagt i Østeuropa.

Litteratur 

 Malov A.V. Russo-Polish War (1654–1667). Moscow: Exprint, 2006. .

Eksterne henvisninger 
 Den russisk-polske krig, 1654-1667 (engelsk) 
 Storfyrstedømmet Moskvas krig og Polens nedgangstid (engelsk) 

Polens historie
Rusland i 1600-tallet
Russiske krige
Polske krige
Ukraines historie
Litauens historie
Christiansø Museum

Christiansø Museum er et historisk museum på Ertholmene, der beskæftiger sig med Christiansø som fæstningsø. Museet er indrettet i Lille Tårn på Frederiksø. Tårnet blev opført i 1685-87 som en del af Ertholmenes befæstning. Det blev siden brugt til fængsel, før det blev indrettet til museum.

Museet rummer Ertholmenes egns- og lokalhistoriske samling samt en udstilling om øerne som militært fæstningsværk. På den øverste etage findes en model, der viser, hvordan fæstningen så ud i 1855. Der er desuden information om øernes fugleliv, heriblandt edderfuglen som er Ertholmenes  "nationalfugl".

Referencer 

 

Historiske museer i Danmark
Militærmuseer i Danmark
Museer på Bornholm
Fredede bygninger, konstruktioner og anlæg i Danmark
Ertholmene
Donkosakker

Donkosakker (, , (, )) er kosakker, som bosatte sig langs floden Dons mellemste og nedre løb. Donkosakkerne er utvivlsomt den største og mest legendariske kosakgruppe, og formodentlig også de mægtigste, især takket være deres indsatser i krige og hvordan de er blevet omtalt i litteratur.

Donkosakkerne opstod som gruppe i begyndelsen af 1500-tallet på landområderne ved floden Don, hvor de endnu i dag har deres tyngdepunkt i millionbyen Rostov ved Don og sin egen hovedstad Novotjerkassk (). Deres oprindelige hovedstad var Starotjerkassk (), hvor meget af det gamle donkosakiske fortsat eksisterer, så som kirker og museer.

Omkring år 1800 stillede donkosakkerne 70.000 mand til den kejserlige russiske armés kamp mod Napoleon.

Donkosakkernes modstand mod den bolsjevistiske magtovertagelse i 1917 (oktoberrevolutionen) førte til bitre kampe under den russiske borgerkrig. Kosakkerne kæmpede på de kontrarevolutionære hvide styrkers side. Efter deres nederlag udstedte Jakov Sverdlov et dekret den 24. januar 1919 om deportation og henrettelse af de kontrarevolutionære støtter blandt doskosakkerne. Dekretet medførte deportation eller henrettelse af 300.000 til 500.000 donkosakker.

Der findes i dag omkring 156.000 Donkosakker.

Kendte donkosakker 
 Mikhail Sjolokhov – vinder af Nobels litteraturpris
 Aleksandr Solzjenitsyn – vinder af Nobels litteraturpris
 Stenka Rasin – leder af kosakoprøret 1670-71
 Jermak Timofeevitj – udforsker af Sibirien
 Jemeljan Pugatsjov – leder for kosakoprøret 1773-74

Referencer

Litteratur 
 V.L. Genis: «Raskazacwanie w Sowjetskoi Rossii», i: Voprosy Istorii 1994/1.
 Dimitri Wolkogonow: Lenin. Utopie und Terror. Econ 1996, .

Eksterne henvisninger 

 Donkosakk-museet i Novotsjerkassk 

Kosakker
Ruslands historie
Zaporogkosakker

Zaporogkosakkerne (også Zaporizjakosakkerne, eller blot zaporozjaer; , , ) var ukrainske kosakker, der boede "på anden side" af Dnepr i området, som blev kaldt de store enge i det centrale Ukraine. I dag er det meste af dette område under vand i Kakhovskereservoiret.

Zaporizja Sitsj voksede hurtigt i 1400-tallet, da livegne bønder flygtede fra mere kontrollerede dele af Den polsk-litauiske realunion og oprettede en politisk enhed med et parlamentarisk system som styre. Fra 1500- til 1700-tallet var zaporogkosakkerne en stærk politisk og militær styrke, som udfordrede regeringsmyndighederne i Polen-Litauen, Zar-Rusland, Det osmanniske rige og den osmanniske vasalstat Krim-khanatet. Hæren gennemgik en række konflikter og alliancer med de tre magter før de kom under Det Russiske Kejserrige og til sidst blev opløst med tvang i slutningen af 1700-tallet af kejserriget. Det meste af befolkningen blev flyttet til Kuban-området i den sydlige del af Det Russiske Kejserrige. Kosakkerne spillede der en vigtig rolle i at forsvare kejserriget mod aggressive kaukasiske folkslag og til gengæld fik de forholdsvis stor frihed af zarerne. 

Navnet Zaporozje kommer af beliggenheden af deres fæstning i Zaporizjzja, der betyder "landet hinsides strygene".

Eksterne henvisninger 

 Zaporizhian Cossaks på Encyclopedia of Ukraine

Ukraines historie
Kosakker
Perejaslav-traktaten

Perejaslav-traktaten (ukrainsk: Переяславська рада; russisk: Переяславская рада) blev indgået i januar 1654, hvor zaporogkosakkernes leder, Bogdan Khmelnytskij svor troskabsed til Zar-Rusland således, at Lillerusland (en del af nutidens Ukraine) løsrev sig fra den polsk-litauiske realunion og indgik i en union med Zar-Rusland.

Baggrund 

Den polsk-litauiske realunion, som også blev kaldt for ”Begge Nationers Republik”, skulle i 1600-tallet blive forvandlet til ”De tre Nationers Republik” med zaporogkosakkerne ophøjede til samme position som den polske og litauiske adel. Denne plan blev imidlertid ikke accepteret af flertallet af realunionens adel, som søgte økonomiske fordele ved at forsøge at gøre kosakkerne til livegne bønder. Dette udløste det mest omfattende kosakoprør 1648-1654 under Bogdan Bogdan Khmelnytskij.

Oprøret blev meget blodigt og bekosteligt for realunionen. Allerede i 1648 kontaktede Bogdan Khmelnytskij russerne og forhørte sig om muligheden for en eventuel union med dem. Russerne mente, at situationen ikke var egnet, men efter en lang tøven, som varede i flere år, antog de hans forslag og stemte i 1653 for indgåelsen af en union med ukrainerne. Da polakkerne i vinteren 1653-54 var nær ved at undertrykke oprørerne, indgik kosakkerne i Perejaslav traktaten med deres græsk-ortodokse trosfrænder. Bogdan Khmelnytskij svor troskabsed til Zar-Rusland over for den russiske delegation med Vasilij Buturlin i spidsen på et åbent rådsmøde (normalt var rådsmøder kun for kosaktoppen), hvor også almindelige indbyggere kunne deltage. Dermed udviklede kosakoprøret sig til en omfattende krig mellem Den polsk-litauiske realunion og Zar-Rusland.

300 års-jubilæet 1954 

I forbindelse med 300-årsjubilæet for traktaten i 1954 skete en formel overdragelse af Krim fra Russiske SFSR til Ukrainske SSR, en da broderlig gestus inden for rammen af Sovjetunionen. Overdragelsen præsenteredes af Nikita Khrusjtjov som en gave til ukrainerne.

Noter 

Rusland i 1600-tallet
Ukraines historie
Polens historie
Begivenheder i 1654