kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
El-orgel

Et elorgel er et elektronisk musikinstrument med tangenter. Det blev oprindeligt konstrueret til at efterligne lyden af et orgel, men de fleste moderne elorgler kan dog også efterligne lyden af andre instrumenter.

Se også
Hammondorgel
Digitalt kirkeorgel

Tangentinstrumenter
Esbjerg Fredsbevægelse

Esbjerg Fredsbevægelse er en lokal, partipolitisk uafhængig forening i Esbjerg, som blev stiftet 3. marts 1980 under navnet "Esbjerg Fredskomité". Foreningen går ind for international, militær nedrustning og arbejder for
at få fjernet våben, som ikke er nødvendige for at kunne opretholde lov og orden i verden (atomvåben, kemiske våben, biologiske våben, klyngevåben, anvendelsen af beriget uran, militarisering af rummet m.m.).
at undgå, forebygge eller stoppe konflikter.
at internationale aftaler om nedrustning skal overholdes og styrkes.
Det er foreningens opfattelse, at varig fred i øvrigt forudsætter økonomisk lighed, politisk frihed, social retfærdighed og en bæredygtig udvikling.

Esbjerg Fredsbevægelse har pt. ca. 40 medlemmer, men havde under den kolde krig en medlemsskare på over 300.

Samarbejde
Esbjerg Fredsbevægelse tog initiativ til at forberede og danne Danmarks Fredsråd d. 28. februar 2003.

Esbjerg Fredsbevægelse er medlem af Det internationale Fredskontor (IPB), en fredsorganisation, der blev grundlagt i 1891-1892. Foreningen deltog i IPB's fredskonference i Athen, Triennial Conference and Assembly i oktober oktober 2003. Desuden deltog medllemmer af foreningen i den hidtil største internationale fredskonference i Haag i  maj 1999 sammen med ca. 10.000 ligesindede, som udvekslede ideer og forslag til fredsarbejdet. Denne konference vedtog Haag-appellen for fred, som siden har været det politiske grundlag for Esbjerg Fredsbevægelse. Esbjerg fredsbevægelse deltog i IPB's møde i Alexandria i 2007 og i 2008 afholder Danmarks Fredsråd IPB's rådsmøde i København, samtidig med at 100 året for Fredrik Bajer's modtagelse af Nobels Fredspris fejres 14.-16. november 2008.

Internationalt har Esbjerg Fredsbevægelse deltaget i kampagnen mod brug af landminer i International Campaign to Ban Landmines (ICBL) og deltager nu i kampagnen Abolition 2000, hvis tilstræbte mål er fjernelse af alle verdens atomvåben, samt den internationale kampagne "Nedrustning for Udvikling" gennem IPB.

Aktiviteter
Esbjerg Fredsbevægelse agiterer for sine holdninger ved en række lokale arrangementer, som har omfattet 
demonstrationer 
fakkeltog 
gadeteater  (fx  Lysistrate) og koncerter
afholdelse af kurser, foredragsaftener, debatmøder og mindearrangementer 
lokale tv-udsendelser
Desuden uddeles en fredsavis til abonnenter.

Eksterne henvisninger 
Hjemmeside for Esbjerg Fredsbevægelse 
Hjemmeside for Danmarks Fredsråd  
IPB's hjemmeside (engelsk) 

Foreninger fra Danmark
Etableret i 1980
Fredsbevægelse
Erika Voigt

Erika Augusta Voigt (født  Eriksen 28. november 1898 i Randers, død 29. maj 1952 i København) var en dansk skuespillerinde og sangerinde.

Voigt debuterede som koncertsangerinde i Randers, blev herefter revyskuespillerinde i provinsen og kom i midten af 1930'erne til København. Hun medvirkede i en lang række revyer, bl.a. på Apollo Teatret 1941-1945 og herefter ved ABC-revyerne og på Dagmarteatret. Her sang hun viser med en helt særlig og tydelig diktion der bragte hende på niveau med Liva Weel, men hun nød aldrig samme popularitet.
Erika Voigt var gift tre gange, bl.a. med solodanser ved Det kgl. Teater Hans Brenaa. Hun var mor til balletdanser og instruktør Jens Brenaa.

Udvalgt filmografi 
 De bør forelske Dem – 1935
 Bag Københavns kulisser – 1935
 Panserbasse – 1936
 Sjette trækning – 1936
 Mille, Marie og mig – 1937
 En fuldendt gentleman – 1937
 Der var engang en vicevært – 1937
 Den mandlige husassistent – 1938
 De tre, måske fire – 1939
 Familien Olsen – 1940
 Peter Andersen – 1941
 Alle går rundt og forelsker sig – 1941
 Tyrannens fald – 1942
 Lykken kommer – 1942
 Lev livet let – 1944
 Op med lille Martha – 1946
 Den stjålne minister – 1949
 Bag de røde porte – 1951
 Det gamle guld – 1951
 Hold fingrene fra mor – 1951
 Fodboldpræsten – 1951

Eksterne henvisninger 
 
 
 

Skuespillere fra Danmark
Sangere fra Danmark
Personer fra Randers
Familien Olsen

Familien Olsen er en dansk film fra 1940, instrueret af Alice O'Fredericks og Lau Lauritzen junior efter et manuskript af Fleming Lynge, Svend Rindom og Paul Sarauw.

Medvirkende 
 Osvald Helmuth
 Maria Garland
 Berthe Qvistgaard
 Karl Gustav Ahlefeldt
 Ib Schønberg
 Axel Frische
 Sigfred Johansen
 Jon Iversen
 Ejner Federspiel
 Aage Schmidt
 Viggo Brodthagen
 Erika Voigt
 Arthur Jensen

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 1940
Familiefilm fra Danmark
Film i sort-hvid
Film instrueret af Alice O'Fredericks
Film instrueret af Lau Lauritzen junior
Familien Gelinde

Familien Gelinde er en dansk film fra 1944.
Manuskript: Mogens Lorentzen efter egen roman.
Instruktion: Svend Methling.
 Musik: Emil Reesen

Blandt de medvirkende kan nævnes:

Ebbe Rode
Karin Nellemose
Ilselil Larsen
Ingeborg Pehrson
John Price
Beatrice Bonnesen
Buster Larsen
Stig Lommer
Victor Montell
Svend Bille

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 1944
Crossover (musik)

Crossover er indenfor musikken en betegnelse for musik som appellerer til fans af flere vidt forskellige musikgenrer.

I Danmark blev betegnelsen crossover op gennem 1990'erne brugt som genrebetegnelse om mødet mellem klassiske og rytmiske – som oftest jazz – musikere. Senere er definitionen blevet forfladiget og bruges i dag bredt om mødet mellem musikere fra forskellige musikalske genrer.

Et af de orkestre, der i 1990'erne var med til at udbrede udtrykket crossover som genrebetegnelse i Danmark, var gruppen Mad Cows Sing, der bestod af både klassiske og jazzmusikere. Kompositionerne, der var skrevet af både rytmiske og klassiske komponister, bevægede sig også i grænselandet mellem det stramt noterede og improvisation.

Kilder 

Musikgenrer
Borgmestre for Fred

Borgmestre for Fred er en international, ikke-statslig organisation, der er omfattet af FN-pagten. Pr. 1. maj 2015 bestod den af 6.675 byer fra 160 lande og områder, som støtter "Programmet til fremme af byers solidaritet med henblik på total afskaffelse af atomvåben" ("Program to Promote the Solidarity of Cities Toward the Total Abolition of Nuclear Weapons"), fremsat af  byerne Hiroshima og Nagasaki i juni 1982 på FN’s anden særlige samling om nedrustning.

Borgmestre for Fred forsøger at styrke solidariteten og samarbejdet byer imellem og medvirke til verdensfreden primært ved at arbejde for afskaffelse af atomvåben. Organisationen søger ligeledes at få flere til at tage fat på de problemer, der truer fredelig sameksistens, det være sig sult, fattigdom, overtrædelse af menneskerettigheder, lokale konflikter eller miljømæssige ødelæggelser.

Borgmestre for Fred har påbegyndt en ekstraordinær kampagne for at opnå totalt forbud mod atomvåben senest år 2020 og kræver, at NPT-undersøgelseskonferencen forlanger genoptagelse af forhandlinger, der skal føre frem til en universel atomvåbenkonvention. På Borgmestre for Freds sjette generelle konference vil man vurdere resultaterne af NPT-undersøgelseskonferencen og diskutere, hvilken rolle Borgmestre for Fred kan spille for at fremme afskaffelsen af atomvåben. 

Dr. Tadatoshi Akiba er formand for Borgmestre for Fred og borgmester i Hiroshima.

Borgmestre for Fred har siden 2007 fået 12 medlemmer  i Danmark heriblandt København, og har mange medlemmer i Europa, også andre hovedstæder som f.eks. Berlin, London, Paris og Stockholm.

Belgien er med 378  byer det land i Vesteuropa, hvor flest byer er tilsluttet.

Eksterne links
Mayors for Peace (officiel website)

Internationale organisationer
Etableret i 2006
Fred
Traktaten om ikke-spredning af kernevåben

Traktaten om ikke-spredning af kernevåben er en traktat, hvis formål er at hindre spredning af atomvåben og atomvåbenteknologi samt at opnå nedrustning af atomvåben. 

Traktaten blev åbnet for staternes underskrift i 1968. Traktaten trådte i kraft den 5. marts 1970, da 40 lande, herunder Danmark, havde ratificeret den. Traktaten løb oprindelig i 25 år, men i 1995 blev den forlænget for al fremtid. Hvert femte år skal traktaten evalueres.

Ved oprettelsen af traktaten havde fem lande atomvåben, nemlig USA, Sovjetunionen, Kina, Storbritannien og Frankrig; de fem lande udgjorde de permanente medlemmer af FN's sikkerhedsråd. I henhold til traktaten forpligtede de lande, der ikke har atomvåben sig til ikke at anskaffe dem. De eksisterende atommagterne forpligter sig til ikke at levere atomvåben til andre lande, og alle lande forpligter sig til forhandlinger med henblik på nedrustning.

Traktaten er tiltrådt af 191 nationer. 

Otte lande i verden oplyser officielt at have atomvåben. Udover de permanente medlemmer af sikkerhedsrådet besidder Indien og Pakistan atomvåben, men har ikke tiltrådt traktaten. Nordkorea tiltrådte aftalen 12. december 1985, men opsagde den igen 10. januar 2003 med virkning fra 10. april samme år efter beskyldning fra USA om, at landet var påbegyndt produktion af beriget uran. Derudover har Israel ikke tiltrådt traktaten. Landet formodes at besidde atomvåben, men afviser officielt at be- eller afkræfte dette.

Fra evalueringsdebatten i FN i maj måned 2005 kan nævnes at:
 Der er to lande, USA og Rusland hvor præsidenten på 15 min ud fra egen beslutning kan sende 2000 raketter af sted. 
 De lande der ikke har atomvåben vil gerne have garantier for at lande med atomvåben ikke bruger disse mod dem. 
 Der er lande med atomvåben som ikke vil give garantier for ikke at bruge atomvåben mod lande uden atomvåben. 
 At der er fire lande der står udenfor aftalen vanskeliggør muligheder for at indgå aftaler mellem de tilbageværende lande. 

Traktatens gennemslagskraft svækkes af at fire lande, der enten har atomvåben eller hævdes at have det, står udenfor. Det er desuden et problem for traktatens nedrustningsmål, at de to største atomvåbenmagter stort set ikke har nedrustet siden den kolde krigs afslutning. Under de første 2 START (Strategic Arms Reduction Talks) forhandlinger blev alt nøje nedfældet på papir. Ved START I og II fra 1991 og 1993 fyldte aftalerne hundreder af sider. Hvorimod START III fra 2002 ikke var en reel nedrustning.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Traktatens fulde tekst
 FN om den sidste evaluering af NPT 

Traktater
Kernevåben
4. juli-ulykken på Aarhus Havn

4. juli-ulykken på Aarhus Havn er en ulykke, der fandt sted i Aarhus Havn den 4. juli 1944, da en tysk lægter eksploderede, lastet med ammunition.

Eksplosionen forvoldte store skader i Aarhus By. 33 danske arbejdere blev dræbt ved eksplosionen. Der var også tyske tab ved ulykken. De officielle, tyske tabstal var 6 dræbte. Der gik rygter i den lokale befolkning om væsentligt større tyske tab, men nyere undersøgelser peger på, at de tyske tab vitterligt var 6 dræbte; fem soldater og en civilperson.

Under besættelsen benyttede de tyske tropper Aarhus Havn som udskibningssted for ammunition, der skulle sendes til Norge. Det farlige arbejde blev først og fremmest udført af danske havnearbejdere.

Arbejdet fandt sted ved den såkaldte 10-meterkaj. I umiddelbar nærhed af 10-meterkajen lå KFK, Korn- og Foderstof Kompagniets silo, og Mammen og Dreschers pakhuse.

Ammunitionsulykker i Oslo og Bergen havde gjort det tydeligt for enhver, hvor farligt arbejdet med ammunitionen var. KFK henvendte sig derfor til Aarhus Byråds Kontor, der varetog forhandlinger med tyskerne, for at få byen til at lægge pres på tyskerne om at flytte udskibningen til et sted, hvor det var forbundet med mindre fare. Desværre lykkedes det ikke at få flyttet udskibningen.

Ved ulykken blev KFK og Mammen og Dreschers pakhus ødelagt af en lægter, der blev løftet op af vandet og landede i pakhuset. Også i KFKs silo skete der omfattende skader på bygningen og de ansatte, hvoraf flere blev dræbt.

Ulykken er ofte blevet beskrevet i den lokalhistoriske litteratur fra Aarhus, og i 2004 foranstaltede redaktionen af Aarhus Kommunes hjemmeside en indsamling af vidneberetninger og nyt materiale i anledning af 60-året for ulykken. Siden giver den mest omfattende præsentation af kendt materiale om ulykken og dens baggrund.

Referencer 

Aarhus' historie
Ulykker
Begivenheder i 1944
David Crosby

David Crosby (født 14. august 1941, død 19. januar 2023) var en amerikansk sanger og guitarist. Han var i 1964 med til at danne folk-rock-gruppen The Byrds, med hvem han spillede indtil 1967.

Herefter stiftede han gruppen Crosby, Stills & Nash sammen med Stephen Stills, der tidligere havde været medlem af Buffalo Springfield og Graham Nash (tidligere i The Hollies). Periodevis har også Neil Young medvirket i gruppen.

David Crosbys force var som sanger, og Crosby, Stills and Nash blev særligt kendt for deres vokalharmonier.

David Crosby udsendte i 1971 solopladen If I could only remember my name, og først i 1989 kom atter en soloplade fra Crosby. Som en slags svar på titlen fra den første soloplade hed denne Oh, yes I can. If I could only remember my name er genudgivet i de luxe-udgave i 2006, samtidig med en 3CD opsamling med titlen Voyage.
1993 udgav han albummet Thousand Roads. Her medvirkede bl.a. Phil Collins, og singlen fra albummet (Hero) blev udgivet som en Crosby-Collins plade. I 1998 udsendtes live-albummet David Crosby Live at the King Biscuit Flour Hour, optagelser fra et tv-show i 1989.

David Crosby kæmpede gennem 1970'erne og 1980'erne med et stadigt voksende forbrug af euforiserende stoffer, der truede med at ødelægge hans liv og karriere. Han blev arresteret i 1985 for ulovlig våbenbesiddelse og idømt en fængselsstraf. Under opholdet i fængsel lykkedes det ham at blive fri af stofferne, og han var en meget produktiv musiker i årene derefter med såvel soloplader som plader sammen med Stills, Nash og Young.

David Crosby udgav i 1989 selvbiografien Long Time Gone skrevet i samarbejde med Carl Gottlieb. Stoltheden over at have besejret sin afhængighed af stoffer er et gennemgående tema i bogen, der også ser tilbage på Crosbys karriere. En ny selvbiografi, også skrevet i samarbejde med Carl Gottlieb, blev udgivet i 2006. Den handler om Crosbys virke de seneste 20 år

Crosby producerede bl.a. Joni Mitchells debutplade Song to a Seagull i 1968.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 15 Essential Songs
 

Sangere fra USA
Guitarister fra USA
Stemmeleje

En persons stemmeleje er det normale toneområde for en stemme.

For almindelig tale ligger mandens grundfrekvens normalt mellem 100 og 146 Hertz, mens kvindens grundfrekvens ligger mellem 188 og 221 Hertz.

For sangere findes følgende stemmelejer:
Koloratursopran (højest)
Sopran
Mezzosopran
Alt/Kontratenor
Tenor/Kontraalt
Baryton
Basbaryton
Bas (dybest)

Grundstemmelejerne er sopran, alt, tenor og bas. 

Koloratursopran, sopran, mezzosopran, alt og kontraalt er kvindestemmer, mens kontratenor, tenor, baryton og bas er herrestemmer. Før en drengestemme går i overgang, vil den ligeledes kunne placeres enten i soprangruppen eller i altgruppen. Af berømte drengekor kan nævnes Det Danske Drengekor, Københavns Drengekor, Herning Kirkes Drengekor og Wiener Sängerknaben, der yderligere deler drengestemmerne op i 1.-sopraner, 2.-sopraner og alter.

Referencer 

Sang
Menneskestemmen

de:Stimmlage
fi:Ääniala
sr:Гласовни фахови
Kongen bød

Kongen bød (også kendt som Stavnsbåndsfilmen) er en dansk film fra 1938, 150-året for Stavnsbåndets ophør. Filmen er instrueret af Svend Methling efter manuskript af Thomas P. Hejle og Bernhard Jensen. Musikken er komponeret af Emil Reesen

Medvirkende 
 Elith Pio
 Bjarne Henning-Jensen
 Carlo Wieth
 Albert Luther
 Clara Pontoppidan
 Valdemar Møller
 Charles Wilken
 Peter Nielsen
 Henrik Malberg
 Sigrid Neiiendam
 Peter Poulsen
 Mathilde Nielsen
 Petrine Sonne
 Kai Holm
 Rasmus Christiansen
 Thorkild Roose
 John Price
 Bjarne Forchhammer
 Pouel Kern
 Aage Foss
 Valdemar Skjerning

Eksterne henvisninger 
 

Dramafilm fra Danmark
Danske film fra 1938
Film instrueret af Svend Methling
Europalle

En europalle (også EUR-palle) er en standardiseret palle som bruges som underlag ved transport ved hjælp af truck. En helpalle er 120 cm lang og 80 cm bred, mens en halvpalle er 60 cm lang og 80 cm bred. Europaller vejer 22-25 kg, varierende efter fugtighed. Der er omkring 450-500 millioner europaller i cirkulation.

Europaller kan lastes med op til 1500 kg. Når de stables kan den maksimale lastekapacitet øges til 4.000 kg. 

Set fra langsiden har godkendte europaller et ovalt mærke på højre klods med bogstaverne «EUR» indeni, og på venstre klods navnet på et europæisk jernbaneselskab, f.eks. NSB, SJ, DB, osv.

Det polske jernbaneselskab PKP har fået inddraget sin licens fra den internationale jernbaneunion (UIC) til at autorisere polske EUR-paller med mærket PKP (Polskie koleje panstwowe). Årsagen er et kvalitetsskred i forhold til standarden. PKP-mærkede paller produceret efter 1. maj 2004 er derfor at betragte som forfalskninger af EUR-pallen.

Se også 
Logistik

Referencer

Eksterne henvisninger 

Indpakning
Godstransport
Genbrug
Aage Foss

Aage Theodor Foss (født 18. maj 1885 i Aarhus, død 8. februar 1952 smst) var en dansk skuespiller.

Aage Foss var søn af snedker Thorvald Oscar Foss og Hansine Theresia Hjorth.

Han læste til skuespiller hos Ludvig Nathansen og Henrik Malberg i 1903-04, hvorefter han kom med Salomonsens Teaterselskab på turné i Norge, hvor han debuterede i 1904 i Stavanger.
Han var siden skuespiller ved Århus Teater 1906-08 og igen 1924-28. Ved Odense Teater var han engageret i årene 1908-24. Efter denne tid var han skuespiller ved forskellige teatre i København, bl.a. Riddersalen, Dagmarteatret, Det ny Teater og Alléscenen.
 
Han filmdebuterede i stumfilmen "En kvinde af folket" i 1909.

Aage Foss var gift med Inger Marie Christine Christensen og far til skuespilleren Elith Foss.

Filmografi 
(uddrag)
 Så til søs – 1933
 Flugten fra millionerne – 1934
 København, Kalundborg og - ? – 1934
 Det gyldne smil – 1935
 De bør forelske Dem – 1935
 Provinsen kalder – 1935
 Den kloge mand – 1937
 I folkets navn – 1938
 Den mandlige husassistent – 1938
 Kongen bød – 1938
 Bolettes brudefærd – 1938
 Jens Langkniv – 1940
 En desertør – 1940
 En pige med pep – 1940
 Sørensen og Rasmussen – 1940
 Niels Pind og hans dreng – 1941
 Thummelumsen – 1941
 Når bønder elsker – 1942
 Tordenskjold går i land – 1942
 Jeg mødte en morder – 1943
 Kriminalassistent Bloch – 1943
 Biskoppen – 1944
 Mordets melodi – 1944
 Besættelse – 1944
 Den usynlige hær – 1945
 Den stjålne minister – 1949
 For frihed og ret – 1949
 Mosekongen – 1950
 Frihed forpligter – 1951

Eksterne henvisninger 
 
 

Teaterskuespillere fra Danmark
Filmskuespillere fra Danmark
Personer fra Aarhus
Valdemar Møller

Hans Valdemar Møller (19. januar 1885 i København – 16. februar 1947 smst) var en dansk skuespiller og avistegner.

Han var uddannet på Det kongelige Teaters elevskole 1903-1905 og var fra 1905 og til sin død skuespiller ved teatret, hvor han havde mange mindre roller.

Fra 1920 var han tegner ved Politiken, hvor han skabte figuren "Carlo Cartophelmoos, Cementkoger". Teatermuseet i Hofteateret har i 2011 udstillet hans tegninger.

Han var broder til Petrine Sonne.

Udvalgt filmografi 
 Balletdanserinden – 1911
 Du skal ære - – 1918
 Tango – 1933
 Champagnegaloppen – 1938
 Kongen bød – 1938
 Cirkus (film) – 1939
 Sørensen og Rasmussen – 1940
 Alle går rundt og forelsker sig – 1941
 En søndag på Amager – 1941
 Thummelumsen – 1941
 Alle mand på dæk – 1942
 Tordenskjold går i land – 1942
 Forellen – 1942
 Alt for karrieren – 1943
 Drama på slottet – 1943
 Når man kun er ung – 1943
 De tre skolekammerater – 1944
 Spurve under taget – 1944
 To som elsker hinanden – 1944

Eksterne henvisninger 
 
 

Skuespillere fra Danmark
Stumfilmskuespillere fra Danmark
Tegnere fra Danmark
Personer fra København
Holger Reenberg

Holger Christian Frederik Reenberg (3. september 1872 i København – 21. marts 1942 på Frederiksberg) var en dansk skuespiller.

Reenberg debuterede som skuespiller 6. september 1896 i Helsingør, og han optrådte i de følgende 4 år udelukkende i provinsen.
Herefter havde han engagementer ved forskellige københavnske teatre: 
Ved Casino 1900-1910, 1911-1912, 1914-1917 og 1935-1936.
Ved Dagmarteatret 1910-1911 og 1917-1922.
Ved Folketeatret 1912-1914, 1933-1934 og 1937-1939.
Ved Betty Nansen Teatret 1922-1930.
Ved Det kongelige Teater 1930-1933.
Ved Det Ny Teater 1934-1935.

Han debuterede som filmskuespiller i 1912 og nåede at indspille en række stumfilm, inden han i 1931 indspillede sin første tonefilm Hotel Paradis.

Fra 1939 og indtil sin død var han bevillingshaver til Fasan Bio.

Holger Reenbergs repertoire favnede karakterroller og i den lettere ende roller som førsteelsker. Med sin gode sangstemme gjorde han også fyldest i operettefaget.

Privat
Holger Reenberg var gift 3 gange. Første ægteskab blev indgået 1. juni 1901 med skuespiller Marie Sophie Christine Sørensen (4. september 1876 – 4. november 1942). Han blev gift anden gang den 12. oktober 1920 med skuespiller Magda Helene Borving Eriksen (13. november 1897 – 2. marts 1976) med hvem han i 1919 fik datteren Annelise Reenberg. Den 18. februar 1928 blev han gift med skuespiller Ellen Carla Marie Carstensen (12. august 1899 – 20. november 1985) med hvem han i 1927 fik sønnen Jørgen Reenberg. Sammen med skuespiller Olga Svendsen fik han i 1906 datteren Elga Olga. 
 
Holger Reenberg er begravet på Frederiksberg ældre kirkegård.

Filmografi 
 Efter Dødsspringet – 1912
 Chaufførens Hemmelighed – 1912
 Marconi-Telegrafisten – 1912
 Nana – 1912
 Skæbnens veje – 1912
 Skuespilleren – 1913
 En Straamand – 1913
 Doktor Nicolsen og den blå diamant – 1913
 Møllevingen – 1913
 Elskovsleg – 1914
 Ansigtet bag Ruden – 1914
 Ein Lebenskünstler – 1925
 Filmens Helte – 1928
 Hallo! Afrika forude! – 1929
 Hotel Paradis – 1931
 Kirke og orgel – 1932
 Barken Margrethe af Danmark – 1934
 De bør forelske Dem – 1935
 Provinsen kalder – 1935
 Livet på Hegnsgaard – 1938
 En desertør – 1940

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Stumfilmskuespillere fra Danmark
Skuespillere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Personer fra København
Skibskatastrofer

Denne artikel indeholder en liste over væsentlige skibskatastrofer, hvor skibe er forulykket med større tab af menneskeliv til følge.

Danske skibskatastrofer

 1811 (24. december). De to engelske krigsskibe St. Georg og Defence forliser på revlerne ud for det nuværende Thorsminde. 1.391 omkommer og kun 18 reddes.
 1896, Castor
 1905 (25. juni) Skoleskibet Georg Stage, påsejlet af den engelske damper Ancona i Hollænderdybet.
 1928 Skoleskibet København, sporløst forsvundet i Sydatlanten. 
 1947 M/S Kina ramt undersøisk skær, forlist d.25/12 47 ved Filippinerne, 34 Omkomne.
 1948 Kjøbenhavn (rutebåd)
 1952 Flying Enterprise forlist i Nordatlanten.
 1959 (30. januar) M/S Hans Hedtoft forlist syd for Kap Farvel (95 omkom)
 1959 (8. juli) Katastrofen på Haderslev Dam (57 omkom)
 1990 (7. april) Scandinavian Star, skibsbrand, Kattegat (158 omkom)

Internationale skibskatastrofer 

 1628, Regalskeppet Vasa
 1676, Stora Kronan, samt admiralsskibet Svärdet.
 1694, HMS Sussex
 1858, SS Austria  sank i Nordatlanten i en af de værste skibskatastrofer i 1800-tallet, hvor 471 personer omkom.
 1904, S/S Norge
 1904, General Slocum
 1912, Titanic
 1914, Empress of Ireland
 1915, Lusitania
 1916, Britannic
 1917, Halifaxeksplosionen, det franske S/S Mont Blanc, var lastet med sprængstoffer kolliderede med norske S/S Imo ud for Halifax i provinsen Nova Scotia i Canada. Ca. 2.000 mennesker omkom ved den efterfølgende eksplosion og ca. 9.000 mennesker blev såret. 
 1923, Skibskatastrofen ved Honda Point 
 1944, Rigel-katastrofen
 1945 30. januar, Wilhelm Gustloff (over 9.000 omkom)
 1945 9. februar, SS General von Steuben (over 3.000)
 1945 16. april, MS Goya (omkring 6.800 omkom)
 1945 3. maj, Cap Arcona (omkring 5.000 omkom)
 1945 3. maj, SS Theilbeck (omkring 2.750 omkom)
 1956, Andrea Doria
 1975, SS Edmund Fitzgerald
 1987, Doña Paz (omkring 4375 omkom)
 1993, M/S Jan Heweliusz
 1994, 27./28. september, Estonia (852 omkom)
 1999, MS Sleipner
 2000, K-141 Kursk
 2006, Al-Salam Boccaccio 98
 2008, Princess of the Stars
 2013, Costa Concordia

 
Tidslinjer