kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John F. Seitz

John Francis Seitz (23. juni 1892 – 27. februar 1979) var en amerikansk filmfotograf og opfinder.

Karriere 
Seitz' karriere startede i 1909 som laboratorieassistent hos Essanay Film Manufacturing Company i Chicago. Derefter arbejdede han som laboratorietekniker for American Film Manufacturing Company (kendt som "Flying A") også i Chicago.

i 1916 under stumfilmæraen etablerede han sig som filmfotograf, og fik stor succes i 1921, da han filmede Rudolph Valentino-filmen De fire Ryttere fra Apocalypse

Han var højt respekteret af instruktøren Billy Wilder, for hvem han arbejdede på hans film noir Kvinden uden samvittighed (1944), Forspildte dage (1945) og Sunset Boulevard (1950). Han blev nomineret til en Oscar for de tre film.

Gennem sin karriere blev Seitz nomineret syv gange til en Oscar for bedste filmatisering, men vandt aldrig.

Seitz trak sig tilbage i 1960 og dedikerede sig til fotografiske opfindelser, for hvilke han havde 18 patenter.

Anerkendelser 
Nomineringer

 Oscar: Bedste fotografering, The Divine Lady 1930
 Oscar: Bedste Fotografering, sort og hvid, Kvinden uden samvittighed 1944
 Oscar: Bedste Fotografering, sort og hvid, Forspildte dage 1946
 Oscar: Bedste Fotografering, sort og hvid, Sunset Boulevard 1951
 Golden Globes: Bedste Fotografering, sort og hvid, Sunset Boulevard 1951
 Oscar: Bedste Fotografering, farver, Verdens undergang 1952
 Oscar: Bedste Fotografering, sort og hvid, I gangsternes sold 1955

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Filmfotografer fra USA
Personer fra Chicago
De fire Djævle (film fra 1928)

De fire Djævle (originaltitel: 4 Devils) er en amerikansk dramastumfilm fra 1928, instrueret af F. W. Murnau og havde Janet Gaynor i hovedrollen.
Filmen blev udgivet af Fox Film Corporation, og blev produceret af William Fox, der havde hyret Murnau til at komme til USA. Der blev lavet en lydversion, med synkroniserede lydseffekter, musik og dialogsekvenser, uden Murnaus samarbejde.
Manuskriptet var skrevet af Carl Mayer baseret på Herman Bangs novelle Les Quatre Diables.

Referencer

Eksterne Henvisninger 
 

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1928
Sort-hvide film fra USA
Engelsksprogede film
Dramafilm fra USA
Film baseret på værker af danske forfattere
Årets dansker

Årets Dansker var en pris, som i perioden 2014-2018 blev uddelt af Berlingske. Prisen blev givet til en person, "som har sat sig særligt ambitiøse mål og nået dem til gavn for andre".

Den sidste modtager af Årets Dansker var Katja Iversen, direktør i Women Deliver, der fik prisen i 2018.

Prisen blev herefter erstattet af Fonsmark-prisen, som første gang blev uddelt i 2020.

Indstilling 
Årets Dansker blev fundet gennem en firetrinsproces:

 Forslag fra læserne: I første omgang havde Berlingskes læsere mulighed for at foreslå kandidater inden for erhvervslivet, forskning, sport, kultur eller noget helt andet.
 Redaktionen valgte ti nominerede: Berlingskes redaktion udvalgte heraf ti kandidater med vægt på, at de repræsenterede et bredt fagligt felt.
 Læserafstemning: Læserne kunn stemme på de ti kandidater. Læsernes stemmer blev vægtet med 50%.
 Dommerkomitéen stemte: Berlingskes nedsatte komité stemte ligeledes på kandidaterne, og stemmerne vægtedes 50%. Personen med flest stemmer blev derefter udnævnt til Årets Dansker.

Dommerkomité 
Dommerkomitéen i 2018 bestod af:

 Bertel Haarder
 Eske Willerslev,  DNA-forsker og professor ved Københavns Universitet
 Habib Frost, CEO i Neurescue
 Hella Joof
 Malou Aamund
 Peter Lund Madsen
 Tom Jensen, ansvarshavende chefredaktør, Berlingske, formand for dommerkomiteen

Vindere af prisen

Referencer 

Hædersbevisninger fra Danmark
Tredagesfeber

Tredagesfeber, også kaldet Exanthema subitum eller Roseola infantum, er en meget almindelig tilstand, som rammer så godt som alle børn. De fleste smittes i løbet af de 2-3 første leveår. Den ses hos børn i seks måneders-alderen til tre års-alderen. Sygdommen er meget smitsom. Den er en virussygdom fra herpesvirus-familien. Sundhedsstyrelsen har udarbejdet en vejledning om tredagesfeber.

Man kan kun få den én gang i livet.

Symptomer 
Tredagesfeber er en mild børnesygdom, der først giver feber i 3 dage og derefter udslæt på kroppen.

Referencer 

Sygdomme
Børnesygdomme
Strade Bianche for kvinder 2019

Strade Bianche for kvinder 2019 var den 5. udgave af cykelløbet Strade Bianche. Løbet var en del af UCI Women's World Tour og blev arrangeret 9. marts 2019. Det blev vundet af hollandske Annemiek van Vleuten fra Mitchelton-Scott, foran danske Annika Langvad.

Hold og ryttere

Danske ryttere
Cecilie Uttrup Ludwig kørte for Bigla Pro Cycling
Annika Langvad kørte for Boels-Dolmans

Resultater

Startliste

Eksterne henvisninger

2019
Cykelløb i 2019
GP Industria & Artigianato di Larciano 2019

GP Industria & Artigianato di Larciano 2019 var den 42. udgave af cykelløbet GP Industria & Artigianato di Larciano. Løbet var en del af UCI Europe Tour-kalenderen og blev arrangeret 10. marts 2019. Løbet blev vundet af tyske Maximilian Schachmann fra .

Hold og ryttere

Danske ryttere
Andreas Kron kørte for 
Emil Vinjebo kørte for 
Rasmus Quaade kørte for

Resultater

Eksterne henvisninger

2019
UCI Europe Tour 2019
Maria Stokkenbech

Maria Stokkenbech (født i Hamborg i 1759) var en kvindelig skræddersvend i 1780'erne. Hendes historie er ikke helt almindelig og fortæller om hvilke muligheder og valg kvinder havde i 1700-tallet. Usædvanligvis fik hun arbejde i et mandefag, og fik tilladelse til både skilsmisse og til at drive værksted.  

Hun var den yngste i en børneflok på ti, som flyttede med moderen til Ærø da faderen døde da Maria var et år. 

Efter at have startet med at arbejde som tjenestepige på et værtshus i Kiel, flyttede hun som femtenårig til København for at arbejde som tjenestepige. 

Hun giftede sig hurtigt men hendes mand drak alle deres penge op. Imidlertid kunne Maria ikke få arbejde, fordi hun var gift. Hun rejste fra manden, tog til Kiel og fik ideen til at klæde sig ud som mand for at kunne arbejde. Hun begyndte at udgive sig selv for at være skræddersvend og fik arbejde med det samme. Maria gav sig selv navnet Gotfried Jacob Eichstedt. I årene efter lykkedes det hende at få fat i et svendebrev og rejste rundt som skræddersvend, kun afbrudt at et enkelt år hvor hun sejlede som koksmat på et skib. Hun kom i militærtjeneste som trompetist efter at have  været kommet i slagsmål med en soldat og derefter måtte overtage hans tjeneste. 

Efter militærtjenesten rejste hun igen rundt som skræddersvend i Danmark. Da hun nogle år senere kom til København, blev hun genkendt, afsløret og arresteret. 

Efter Maria kom ud af arresten, ansøgte hun Kong Christian d. 7 om bevilling til selv at holde værksted og svende, som hun endte med at få. 

Hun udgav i 1806 en selvbiografi med hendes historie (et skillingstryk).

Kilder og henvisninger

Danskere i 1700-tallet
Håndværkere fra Danmark
Grote Prijs Jean-Pierre Monseré

Grote Prijs Jean-Pierre Monseré er et belgisk endagsløb i landevejscykling som arrangeres hvert år i marts. Løbet er blevet arrangeret siden 2012. Løbet er af UCI klassificeret med 1.1 og er en del af UCI Europe Tour.

Vindere

Eksterne henvisninger 
 

 
Etableret i 2012
Danserinden og de fem Skæbner

Danserinden og de fem Skæbner (originaltitel: The Bridge of San Luis Rey er en amerikansk dramafilm fra 1929, instrueret af Charles Brabin og havde Lili Damita og Don Alvarado i hovedrollerne.
Filmen blev udgivet af Metro-Goldwyn-Mayer, både i en stumfilmsversion og en delvis tonefilm. Filmen er baseret på romanen The Bridge of San Luis Rey af Thornton Wilder. Cedric Gibbons vandt en Oscar for bedste scenografi for sit arbejde med filmen.

Medvirkende 
 Lili Damita som Camila (La Perichole)
 Ernest Torrence som Uncle Pio
 Raquel Torres som Pepita
 Don Alvarado som Manuel
 Duncan Renaldo som Esteban
 Henry B. Walthall som Father Juniper
 Michael Vavitch som Viceroy
 Emily Fitzroy som Marquesa
 Jane Winton som Doña Carla
 Gordon Thorpe som Jaime
 Mitchell Lewis som Capt. Alvarado
 Paul Ellis som Don Vicente
 Eugenie Besserer som En Nonne
 Tully Marshall som En bybo

Referencer

Eksterne Henvisninger 
 

Amerikanske film fra 1929
Sort-hvide film fra USA
Engelsksprogede film
Dramafilm fra USA
Sophy A. Christensen

Sophy A. Christensen (født i 1867 i Holbæk, død i 1955 i København) var en af Danmarks første kvindelige møbelsnedkere, udlært i 1893.

Sophy var den ældste datter i en søskendeflok på fem. Faderen, Frederik Adolph C. var kaptajn på eget skib, men da Sophy var tretten år forliste hans skib. Han kom hjem som en syg og nedbrudt mand, og familien flyttede til København i håb om at få arbejde der. Moderen, Christiane Andersen, arbejdede for at tjene til familien, men døde efter få år. Sophy fik derfor som 16-årig ansvaret for sin egen og de mindre søskendes fremtid. Familien blev splittet, faderen kom på en stiftelse for gamle sømænd, de yngre søskende kom i pleje og Sophy kom 'i huset' i Jylland. 

Da Sophy var 20 år, vendte hun tilbage til København. I 1888 fik hun arbejde hos en kvinde i en broderiforretning, men blev syg af mangel på luft og lys af arbejdet. Efter et forslag fra broderen, meldte hun sig til et kursus på en sløjdskole, i håb om derigennem at få et andet arbejde. 

Sophy's efterfølgende læretid som håndværker blev bakket op økonomisk af Dansk Kvindesamfund. Efter en tid i lære, blev hun klar over, at hun for at få sit svendestykke måtte lære at tegne. Hun blev fordi hun var kvinde afvist af den tekniske skole, men kom ind på Kvindeskolen. I 1893 blev Sophy's tegning til svendestykket færdig. Herefter rejste hun til verdensudstillingen i Chicago, hvor hun fik arbejde ved den danske afdeling. 

Som 28-årig i 1896 besluttede Sophy sig for at det var tid til at hun selv skulle blive mester og lånte penge for at starte sit eget værksted i Ravnsborggade på Nørrebro. Hun blev optaget i snedkerlauget som den første kvinde. 

Fra 1904 og tre år frem, rejste Sophy rundt i Frankrig for at lære moderne kunsthåndværk, hvorefter hun fra 1907-1915 blev forstander for Tegne- og Kunstindustriskolen for Kvinder.  

I 1928 udkom Sophy's selvbiografi Jeg vilde frem! Ungdoms-oplevelser.

I klædedragt og fremtoning var Sophy meget maskulin. Hun var kortklippet, og gik i en dragt bestående af marineblå nederdel, hvid skjortebluse med blå butterfly og en kort, skræddersyet jakke.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Kvindelige håndværkere

Møbelarkitekter fra Danmark
Snedkere fra Danmark
Skoleledere fra Danmark
Dansk Padel Forbund

Dansk Padel Forbund  (forkortet DPF) er et forbund for padelklubber i Danmark. DPF afvikler Danmarksmesterskab og driver junior-, senior- og veteranlandshold samt afholder trænerkurser og turneringer. 

Dansk Padel Forbund er medlem af både det europæiske og det internationale padelforbund. Forbundets medlemmer er tilknyttet enten via medlemskab af en klub under Dansk Padel Forbund eller et personligt medlemskab. I 2022 opgjorde forbundet at have ca. 5.000 personlige medlemmer og knap 22.000 medlemmer via de i alt 76 medlemsklubber.

Historie 

Dansk Padel Forbund blev stiftet i august 2017. I 2018 indgik det en associeringsaftale med Dansk Tennis Forbund (DTF), ifølge hvilken DPF blev associeret forbund med DTF, der samtidig fik to pladser i DPF's bestyrelse. Aftalen blev dog ophævet igen i 2020, efter at en generalforsamling i DPF havde afvist at nedlægge forbundet og fortsætte aktiviteterne i regi af Dansk Tennis Forbund. I de følgende år var der uenighed mellem DPF og DTF, som begge ønsker at organisere de danske padelspillere, DTF via indsatsen "Padel i Danmark", som DTF administrerer sammen med DGI. Både i 2021 og 2022 afholdt hver organisation således sit eget selvstændige Danmarksmesterskab.

I 2022 indgik DPF og Danmarks Idrætsforbund en aftale, ifølge hvilken DIF vil arbejde for på et tidspunkt at kunne optage Dansk Padel Forbund som selvstændig medlemsforbund i DIF, om muligt fra 1. januar 2024. Samtidig anerkendte DPF, at padel også fremover vil være en vigtig aktivitet i regi af Dansk Tennis Forbund.

Organisation 
Dansk Padel Forbund er en organisation under European Padel Association og International Padel Federation. DPF ledes af en bestyrelse på syv medlemmer, som alle vælges på generalforsamlingen. Forbundets daglige ledelse varetages af en ansat sekretariatschef.

Formænd

Referencer 

Ketsjersport
Sportsorganisationer
Etableret i 2017
Overskæg

Et overskæg er en type skæg, som vokser på overlæben. Det kan være en del af et bl.a. fuldskæg eller Vane Dyke-skæg, eller være en selvstændig type skæg.

Overskæg findes i en lang række versioner og størrelser. En række berømte historiske personligheder har båret et overskæg i kortere eller længere tid, heriblandt Salvador Dalí, Josef Stalin, Adolf Hitler og den fiktive Hercule Poirot.

Typer 

Skæg
Dynamit (film fra 1929)

Dynamit (originaltitel: Dynamite) er en amerikansk dramafilm fra 1929, instrueret og produceret af Cecil B. DeMille og med Conrad Nagel, Kay Johnson, Charles Bickford og Julia Faye på rollelisten.
Manuskriptet blev skrevet af Jeanie MacPherson, John Howard Lawson og Gladys Unger. Mitchell Leisen blev nomineret til en Oscar for bedste scenografi for sit arbejde på filmen.<ref name="nytimes">{{cite web|url=https://movies.nytimes.com/movie/300135/Dynamite/details|title=Dynamite review (1929)|accessdate=7. december 2008|work=The New York Times|archive-date=17. oktober 2012|archive-url=https://web.archive.org/web/20121017062605/http://movies.nytimes.com/movie/300135/Dynamite/details|url-status=ok}}</ref>

 Produktion Dynamit var DeMilles første tonefilm i spillefilmslængde (der blev udgivet en stumfilmsversion samtidigt), og castingen af de rigtige skuespiller (med passende stemmer) viste sig at være en svær proces.
Udviklingen begyndte i hælene på udgivelsen af hans tidligere film Jernhælen som indeholdt et forhastet lydmateriale, og som havde været en økonomisk skuffelse.

Talrige skuespillere blev screen-testet af Mitchell Leisen og udover Ricardo Cortez og Monte Blue, var de fleste B-filmskuespillere. 
Hans endelige valg var Charles Bickford og Kay Johnson der primært var kendt for deres teaterarbejde.
Leisen forsøgte angiveligt at få DeMille interesseret i den kommende stjerne Carol Lombard til Johnsons rolle. Angiveligt skulle man kunne se et glimt af hende i de overlevende versioner af filmen.

Optagelserne til Dynamit'' startede 29. januar 1929 og varede indtil 30. april. Scenerne til stumfilmsversionen blev filmet fra 28. maj til 5. juni.
Charles Bickford beskrev senere manuskriptet for "noget rod med forfærdelig dialog.

Modtagelse 
Anmelderen Mordaunt Hall fra The New York Times havde blandede følelser for DeMilles første tonefilm og kaldte den "en forbløffende blanding hvor kunstighed kappes med realisme og komedie hængende i hælene på et grumt melodrama".
Selv i skuespillernes arbejde er der øjeblikke hvor de er mennesker og så er der tider hvor de bliver Mr. DeMilles "marionetter opfører sig mærkeligt og snakker i filmepigrammer". 
ikke desto mindre godkendte Hall indsatsen fra Johnson ("en dygtig skuespiller") og Bickford ("en fantastisk præstation"). Selvom han ikke kunne sige det samme om Nagel ("lever ikke op til sin sædvanlige standard")

Referencer

Eksterne Henvisninger 
 

Amerikanske film fra 1929
Sort-hvide film fra USA
Engelsksprogede film
Dramafilm fra USA
Film instrueret af Cecil B. DeMille
Jon Eirik Lundberg

Jon Eirik Lundberg (født 1. maj 1974 i Son) er en norsk forfatter, digter, filosof og leder af Læsø Kunsthal.

Som 24-årig flyttede han fra Oslo til København for at skrive digte, og læse filosofi på Københavns Universitet med start i 2008.

Bibliografi 
I 2005 debuterede han som forfatter med bogen “Sverige” på forlaget Aschehoug.  Han debuterede som digter i 2008 med "Skybrudd I Regnskapet", på forlaget Aschehoug. I 2013 udkom langdigtet "Maximum Bonjour", på Forlaget Forlæns, som i 2016 blev fulgt op af "Den udøvende krop" på Det Poetiske Bureaus Forlag, udgivet under pseudonymet Maximum Bonjour.
I 2017 udkom sciencefiction-romanen "Hos Glasmaneterne" på Det Poetiske Bureaus Forlag, i dansk oversættelse ved Marie Ladefoged.

Privat 
Jon Eirik Lundberg åbnede sammen med den norske kunsthåndværker Helene Høie Læsø Kunsthal i 2012, hvor også hendes værker blev formidlet.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Personer fra Oslo
Forfattere fra Norge
Filosoffer fra Norge
Digtere fra Norge
Olivia Levison

Olivia Wilhelmine Rosalia Levison (født 30. juni 1847, død 11. april 1894), var en dansk forfatter og skribent.

Hun skrev skønlitteratur og deltog i datidens politiske debat, først og fremmest for kvindernes ligestilling. Det sidste skete mest i Politiken, hvor hun var en af de første bidragydere uden for redaktionen. Hun var datter af Frederikke V. Bendix og Esaias Levison, der var lærer ved den jødiske drengeskole fra 1822-1872. Hun blev gift i august 1888 med den svenske musikkritiker H. Sandström, tog hans efternavn og rejste til Stockholm. I 1891 blev de skilt og hun rejste tilbage til København.

Forfatterskab 
Som 25-årig i 1872 udkom hun med novellesamlingen "Min første bog" og senere kom novellesamlingen "Gjæringstid" i 1881. Et udvalg af hendes noveller er udgivet af Pil Dahlerup og Mette Tønnesen i 1989 under titlen "Udveje". I 1887 udgav hun romanen "Konsulinden".

I Politiken (udkom første gang 1. oktober 1884) bidrog hun med 54 artikler og debatindlæg, mange om kvindefrigørelse, men også om mange andre emner. Her i blandt:
 04-10-1884 artiklen "Kvindespørgsmålet hjemme og ude" (under pseudonymet Silvia Bennet).
 19-10-1884 boganmeldelsen "Goncourt'ernes sidste Bog".
 10-11-1884 artiklen "Kvinder og Selvhjælp" (om syerskers ringe løn).
 18-12-1885 artiklen "Piger og Fruer" (om et møde i Dansk Kvindesamfund om tjenestepigernes sag).
 06-03-1886 artiklen "Det ser ud som en Tanke" (om kvindesagen - se citat)
 12-03-1886 artiklen "Almueskolen".
 08-02-1887 artiklen "Kvindfolk" (der fører til en skarp debat med både August Strindberg og Bjørnstjerne Bjørnson, to af tidens største forfattere, om kvindesagen).
 03-02-1887 artiklen "Sædelighedsmøder" (om den såkaldte Sædelighedsfejde)
 14-03-1887 artiklen "Hypnotismens Fremtid".
 03-05-1887 essayet "Foraarsfornemmelser".
 24-01-1888 artiklen "Vinternøden".
 05-03-1888 artiklen "Skolelærerindeeksamen".

Nekrolog 
Efter sin død skrev Georg Brandes hendes nekrolog i Politiken d. 13. april 1894. Den slutter således:
"I sin Tro på Videnskaben, i sin Foragt for Indskrænkethed og Fordom, i sin Kærlighed til Frihed og Fornuft var hun Magnetnaalsikker; ikke selv de haardeste lidelser havde nogen Magt over det i hendes Væsen, der var hendes egen Religion."

Kilder

Eksterne henvisninger 

Forfattere fra Danmark i det 19. århundrede
Kvindelige forfattere i det 19. århundrede
Novelleforfattere fra Danmark
Romanforfattere fra Danmark
Essayister fra Danmark
Cedric Gibbons

Austin Cedric Gibbons (23. marts 1890  – 26. juli 1960) var en amerikansk art director og produktionsdesigner for filmindustrien.
Han har også ydet et væsentligt bidrag til biografarkitekturen fra 1930'erne til 1950'erne. Gibbons designede Oscarstatuetten i 1928, men udpegede George Stanly, en kunstner fra Los Angeles, til at formgive den.
Han var nomineret til en Oscar for bedste scenografi 38 gange og vandt 11 gange.

Karriere 
Austin Cedric Gibbins blev født i New York City til arkitekt Austin P. Gibbons og Veronica Fitzpatrick Simmons, som flyttede til New York ved århundredeskiftet. Han blev hjemmeskolet og studerede ved Art Students League of New York.
I 1911 begyndte han at arbejde på sin fars kontor som juniortegner. I 1915 blev han ansat som art director hos Edison Studios i New Jersey. Under første verdenskrig tjente han i United States Navy. Han begyndte en lang karriere hos Metro-Goldwyn-Mayer i 1924, da studiet blev grundlagt.

Gibbons var en af de originale 36 stiftere af Academy of Motion Picture Arts and Sciences, og designede Oscarstatuetten i 1928.

Han trak sig tilbage fra MGM som art director og chef for kunstafdelingen i 1956 med omkring 1.500 film krediteret til ham. Men dette tal anses for at være overdrevet, da andre designere måske har gjort hovedparten af arbejdet.

Personligt liv og død 
Gibbons giftede sig i 1930 med skuespilleren Dolores del Río, og tegnede selv deres hus i Santa Monica, en Art deco-bolig inspireret af den østrigske arkitekt Rudolf Schindlers værker.
Parret blev skilt i 1941, og tre år efter giftede han sig med Hazel Brooks.
De var gift frem til hans død i 1960, 70 år gammel.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Scenografer fra USA
Pølsebrød

Et pølsebrød er et aflangt blødt brød bagt på hvedemel.

Almindelige pølsebrød serveres til kogte eller stegte pølser af forskellig slags, og denne udgave kaldes normalt for pølse med brød.
I brødet kan der være et aflangt snit, som er skåret for at give plads til en varm pølse. Denne madret kaldes for en hotdog.
Industrielt fremstillede pølsebrød er normalt færdigskårne. Brødet gør måltidet mere mættende, fungerer som isolering omkring den varme pølse og kan holde eventuelle tilbehør på plads.
Den billigste ret i de fleste pølsevogne er et pølsebrød med sennep og kaldes for en kradser.

Brød med et hul i den ene ende, hvor den varme pølse indsættes i næsten hele sin længde, kaldes for fransk hotdog brød.

Paaskebrød var en stor producent i Danmark.

Brød
Hans Dreier

Hans Dreier (21. august 1885 – 24. oktober 1966) var en tysk art director.
Han var Paramount Pictures' tilsynsførende art director fra 1927 til han gik på pension i 1950.

Dreier blev født i Bremen, Tyskland i 1885. Han startede sin karriere i den tyske filmindustri i 1919 som assisterende designer hos UFA Studios.
På opfordring fra den tyske instruktør Ernst Lubitsch flyttede Dreier til Hollywood i 1923 for at arbejde for Paramount Pictures. Hans første hollywoodfilm var Dronningens Garde fra 1924, som var instrueret af Lubitsch og havde Pola Negri i hovedrollen.

Dreier bidrog til næsten 500 film gennem sin lange karriere, inklusive mange film instrueret af Josef von Sternberg og Ernst Lubitsch.
Han var nomineret til en Oscar 23 gange. Han vandt en Oscar for bedste scenografi (farver) for Fribytterens lady (1944) og Samson og Dalila (1949).
Han vandt også en Oscar for bedste scenografi (sort og hvid) for Sunset Boulevard (1950)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Scenografer
Pierre.dk Autolakering A/S

pierre.dk Autolakering A/S er en dansk virksomhed, der beskæftiger sig med lakkering af biler og lignende. Virksomhedern har afdelinger i Danmark, Sverige og Tyskland.

Koncernen, der har sit hovedsæde i Kolding, blev grundlagt i 1985 af Pierre Legarth, der fortsat er formand i virksomhedens bestyrelse.

I foråret 2016 blev pierre.dk Autolakering A/S en del af Intelligent Repair Solutions Holding GmbH, som ud over ledelsen har Ufenau Capital Partners som aktionærer.

Koncernen beskæftiger samlet mere end 500 medarbejdere.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Bilforhandlere og autoværksteder i Danmark
Danske virksomheder etableret i 1985
Focaccia

Focaccia er et fladt ovnbagt italiensk brød, der i stil og tekstur minder om pizzabund. Focaccia kan bruge som tilbehør til madretter og som sandwichbrød. Focaccia al rosmarino (focaccia med rosmarin) er en almindelig type focaccia i det italienske køkken, der serveres som antipasto, forret, brød på bordet til hovedretter eller som snack.

Focaccia minder om det græske fladbrød Lagana.

Referencer 

Fladbrød
Mad fra Italien
Ken Matsubara

Ken Matsubara (født 16. februar 1993) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Yokohama F. Marinos.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Japan
Masashi Wada

Masashi Wada (født 11. april 1997) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Blaublitz Akita.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Japan
Ayaki Suzuki

Ayaki Suzuki (født 13. april 1987) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub V-Varen Nagasaki.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Japan
Daichi Sugimoto

Daichi Sugimoto (født 15. juli 1993) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Yokohama F. Marinos.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Japan