kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bueskydning under sommer-OL 2020

Bueskydning under Sommer-OL 2020 bliver afviklet over fem konkurrencer med deltagelse af i alt 128 skytter, fordelt med 64 herrer og 64 damer. Konkurrencerne er individuel samt hold holdkonkurrence for både herrer og damer. Som ny disciplin i 2020 er indført en mixed team konkurrence.
Bueskydning var oprindelig på det olympiske program i 1900, 1904, 1908 samt i 1920. Herefter var der en pause frem til Sommer-OL 1972. Herefter har bueskydning været en fast sportsgren på det olympiske program.

Turneringsformat 

Ved OL konkurreres kun med recurvebue. Målet er 122 cm i diameter og afstanden til skiven er 70 meter. Skiven er opdelt i ti scoringszoner og den midterste giver 10 point mens den yderste giver 1 point. Det er de samme skytter, der konkurrerer i de individuelle konkurrencer som holdkonkurrencerne samt mixed team konkurrencen. Dette betyder, at der er de samme 64 skytter per køn, der dyster om alle medaljerne.
Bueskydningen starter med seedningsskydning forud for den individuelle konkurrence. Hver skytte afgiver 72 pile under seedningsskydningen og opnår således en samlet score, der giver alle en placering fra nummer 1 til nummer 64. Efterfølgende kæmper de 64 skytter efter cup-modellen - to og to – nummer 1 mod nummer 64, nummer 2 mod nummer 63 osv. De 32 vindere kæmper herefter igen to og to og sådan fortsættes gennem ottendedels-finalen, kvartfinalen, semifinalen, bronzekampen og finalen. Alle kampe under cup-modellen afgøres som bedst af fem set, hvor hver skytte skyder tre pile i hver set. Vinderen af hver set modtager 2 points og der gives 1 point ved uafgjorte set. Såfremt det er uafgjort efter alle fem set, så skyderes der én pil og den tætteste på midten vinder.  
Den individuelle seedningsskydning er også betydende for de efterfølgende holdkonkurrencer samt mixed team konkurrencen, hvor seedningsskydningen bestemmer seedningen af de 12 hold eller teams, der kvalificerer sig videre i turneringen. Disse konkurrencer gennemføres også efter cup-modellen, hvor de fire bedst seedede står over i første runde og nummer 5 således møder nummer 12, nummer 6 møder nummer 11 osv. Hver hold består af tre skytter af samme køn mens et mixed team består af én herre og én dame.

Seedningsskydning

Den olympiske turnering

Herrer individuelt

Herrer hold

Damer individuelt

Damer hold

Mixed team

Medaljefordeling

Medaljevindere

Medaljetabel

Kilder

Eksterne henvisninger 
 https://tokyo2020.jp/en/news/notice/20170610-01.html
Letlands Museum for Udenlandsk Kunst

Rigas børs (på  eller Letlands Museum for Udenlandsk Kunst) er et museum i Riga, Letland og en del af Letlands Nationale Kunstmuseum.
Det er etableret i 1920 og indeholder landets største samling af ikke-lettisk kunst daterende fra kunst fra 5000 f.Kr. og op til i dag. Selve bygningen er opført i 1852-1856 og er tegnet af arkitekten Harald Julius von Bosse.

Bygning 
I den første halvdel af det 19. århundrede udviklede Riga sig hastigt som handelscentrum. Byens købmænd etablerede samtidigt deres egen fælles organisation, Børskomiteen, med hovedsæde i byens rådhus. I 1847 blev det besluttet at overlade hele bygningen til byens egne institutioner og i stedet opføre en ny bygning med plads til byens laug, børskomiteen og et teater.

Husets facade er udført i terracotta med diverse former for dekorationer og indsatte skulpturer af allegoristisk karakter – denne del af projektet under ledelse af den danske billedhugger David Jensen. Den færdigtbyggede børs blev indviet 26. maj 1856 under overværelse af den russiske zar Alexander II.

Den 24. januar 1980 opstod en brand i de øvre udstillingsrum i bygningen. Den efterfølgende renovering varede frem til 1982. Flere steder på museet kan man derfor stadig i dag se enkelte spor af branden.

Samling 
Museets samling af udenlandsk kunst består af en sammenlægning af flere private samlinger primært i det 19. og 20. århundrede.
Den første private samling der blev overdraget Rigas bystyre var fra Nikolaus von Himsel (1729-1764). Han var tyskbaltisk læge, der havde samlet mange orientalske kunstværker med henblik på at lave et ’’wunderkammer’’. Herefter fulgte en større donation fra Domenico de' Robbiani (1793-1889), en italiensk købmand bosat i Riga, der inkluderede kunstværker fra Holland, Tyskland og Frankrig.
Dertil kom samlinger fra Reinhold Schilling (1819-1888) (30 malerier) og Kerkovius (26 værker). Den største enkeltgave til museet er Friedrich Wilhelm Brederlos samling (1779-1862). Han donerede 201 malerier, hvoraf 70 er af nederlandsk oprindelse.

Eksterne henvisninger 
  Wikimedia Commons har flere filer relaterede til Letlands Museum for Udenlandsk Kunst og Rigas børs (bygningen)

 Latvian Museum of Foreign Art 
 The Art Museum RIGA BOURSE at Google Cultural Institute

Museer i Riga
Museer i Letland
Museer etableret i 1920
Karve (skib)

Karve (eller Karvi) var en lille type langskib med et bredt skrog, der til en vis grad minder om transportskibet knarr. Karve-både blev brugt både i krig og til almindelig transport til mennesker, varer eller husdyr. De var i stand til at navigere på meget lavt vand, hvilket var en fordel både til plyndringstogter og til handel. Man kunne således sejle helt op på stranden. Karver havde et bredt skrog, der var 5 til 21 m langt, og havde plads til op til 16 årer.

Tuneskibet fra Norge er et eksempel på et historisk karve-skib.

Referencer 

Skibstyper
Vikingeskibe
Busse

En busse er en type vikingeskib af langskibstypen med stor lasteevne og et stort mandskab. Skibene blev bygget i slutningen vikingetiden og et stykke ind i middelalderen. Skibstypen blev brugt som krigsskib, og formen skulle give overlegenhed i kamp.

Ordet "busse" kommer af det latinske ord bucia (stort bredt skib med fast dæk, "højbordet som på et havskib"). Efterhånden blev navnet ikke bare brugt om hærskibe, men blev synonymt med storskibe, senere mest om store transport- eller handelsskibe. De blev benyttet som handelsskibe i 1200-tallet og ind i 1300-tallet. De var rummelige med store tværbjælker som Bryggeskibet, der blev fundet på Bryggen i Bergen fra 1248. Det var ophugget op og lagt ned som fyldmateriale efter en brand på Bryggen.

Eksempler 
 Ormen hin Lange ved år 1000
 Tore Hunds langskib ved år 1025
 Harald Hårderådes busseskib på 35 rum år 1062
 Øystein Magnussons drageskib ved år 1122, (sandsynligvis Bøkesuden)
 Bryggeskibet fundet på Bryggen i Bergen fra 1248
 "Grandebussa" og "Vadabussa" som i begyndelsen af 1300-tallet drev fragt mellem Trøndelag og England.

Referencer

Litteratur

Eksterne henvisninger 
 Skipstyper i vikingtiden

Vikingeskibe
Krigsskibe
Byrding

Byrding (efter 1400 også bording) er en klasse fragtskibe med høje sidebord, oprindelig bygget til trafik nær kysten. Typen opstod i tidlig middelalder og var sandsynligvis almindelig i sidste halvdel af vikingetiden. En typisk byrding havde en besætning på 10-20 mand, senere op mod 30 mand. Skuden minder om knarren, men er tykkere og har højere sidebord. I lighed med knarren kunne den både ros og sejles for sejl. Børingene (trebøring og fembøring) bliver af mange set som en fortsættelse på byrdingen.

Se også
Birlinn

Litteratur 
 

Skibstyper
Sesse

Sesse (af norrønt sess, som betyder sæde eller bænk) er ikke en bådtype, men en benævnelse som angiver antallet sæder eller bænke ombord i en roet båd (med eller uden mast til sejlføring), og altså ikke antal siddepladser. Det hører med et par årer til hver sesse, som deraf gerne fortæller noget om størrelsen på både båd og mandskab. Begrebet er mest kendt fra sagalitteraturen, men det bruges også i dag.

Sesserne placeres mellem rummene i båden, men man tæller ikke rummene i for- og bagstavnen. En 20-sesse har således 19 rum, men størrelsen på rummene (og deraf længden mellem sesserne) kan variere. Ligeledes vil længden på hver sesse kunne variere, typisk i sammenhæng med bådens bredde og antallet roere, men også lidt efter bådtypen i sig selv.

Fra ledingen kender man til at landet blev inddelt i skipreider langs kysten af Håkon den gode omkring år 955, hvor kystbønderne måtte bygge og udruste et skib. Størrelsen på ledingskibene blev defineret som et vist antal sesser. Til at begynde med var kravet grene en 20-sesse (en båd med 40 årer og et mandskab på op mod 100 mand). Senere blev dette krav øget til en 25-sesse. Norge var inddelt i 270 skipreider, men under Magnus Lagabøte blev antallet øget til 279 i 1279.

Skibsterminologi
Alt-Arksum-skibet

Alt-Arksum-skibet er et vikingeskib af typen knarr, som blev fundet ved landsbyen Arksum (tysk: Archsum, nordfrisisk: Arichsem) på den nordfrisiske ø Sild i det nordvestlige Sydslesvig, som var dansk til 1864. Under en udgravning omkring Arksum i 1969 til 1973 blev resterne af et skib opdaget og hentet for yderligere undersøgelser på Deutsches Schiffahrtsmuseum i Bremerhaven.

I alt blev der fundet fire stykker fra skibet, og det var mulig at bestemme skibstypen, fordi det var bidder af spanter.

Skibet var formodentlig en knarr af samme størrelse som Klåstadskibet, der blev fundet i Norge. Dvs. en længde på 16-22 meter og en bredde på 4,2-5,0 meter. Skibet blev dateret til 900-tallet.

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger 
 Skepp & Fynd, backup

Skibe fra vikingetiden
Sild (ø)
Skibe fra Tyskland
Holger Christen Jensen

Holger Christen Jensen (født 12. juli 1909 i Hou, død 19. september 1976 i Aalborg) var en dansk styrmand og havnemester i Nørresundby. Holger Jensen modtog for sin indsats på invasionsfronten i Frankrig og før den tid i Island og England Medal of Freedom.

Jensen var elev på Navigationsskolen i København i 1935 til 1937 og tog styrmandseksamen og skibsførereksamen der i 1937. Derefter sejlede  Jensen med eksport på DFDS's S/S "Diana" som 2. styrmand  mellem England og Danmark. 9. april 1940 beslaglagde de engelske myndigheder skibet i Glasgow. Skibet sejlede herefter under engelsk flag. Diana blev sænket 9. juni 1941 nordvest for Færøerne af en tysk Focke Wulf. Herefter påmønstrede Jensen DFDS's S/S "Tennessee" der sejlede mellem Storbritannien og Amerika. Dette skib blev ramt af en torpedo fra en tysk ubåd i en orkan i Nordatlanten og sank september 1942. 16 mand omkom, 12 blev reddet i en redningsbåd og samlet op af et engelsk skib. Jensen og syv andre besætningsmedlemmer lå på havet i 91 timer på en tømmerflåde uden mad og drikke og blevet reddet af en amerikansk coast guard cutter S/S "Ingham" og sejlet til Reykjavik. Inden Jensen kom på tømmerflåden blev han ramt af vraggods i ryggen og han besvimede.  I 1975 blev han erklæret "50% invalid eller derover" som følge af slaget af vraggodset.

På hospitalet blev Jensen kontaktet af en officer fra den amerikanske hær der overtalte ham til at begynde som lods, stevedore og havnekaptajn i Reykjaviks havn. Senere tiltrådte han APO 562 U.S. Army Maritime Transport Service på Island, men efter nogle måneder flyttede han med styrken til England. Trods sin invaliditet gennemførte han efterfølgende ca. 33 måneders tjeneste i  i US Army og ved krigens  slutning havde han opnået rang af oberstløjtnant i US  Army på grund af sin store indsats. Han brugte sine mange års erfaring ved at arbejde med skibe,  gods og mennesker, han deltog blandt andet i planlægningen af landgangen ved Omaha Beach på D-dagen desuden deltog han også i selve landgangen. Holger Christen Jensen fik den fulde kommando på Normandiets kyststrækning i begyndelsen af invasionen fra Colleville-Sur-Mer i øst til Vierville-Sur-Mer i vest, en 10 km lang strækning, (Omaha Beach). Senere fik han også kommandoen på kyststrækningen op til havnebyen Cherbourg.

For sin indsat i 2. verdenskrig modtog Holger Jensen flere anerkendelser blandt andet Medal of Freedom med følgende begrundelse:

Efter krigen 
Efter krigen fik Holger Jensen arbejde i sit "gamle" rederi DFDS på passagerskibet "Aalborghus", der sejlede mellem Aalborg og København. 1. maj 1946 fik han stillingen som havnefoged ved Nørresundby havn.

Hæder 
Amerikanske ordener
 Medal of Freedom
 Medal of European Theater of war with 2 stars and arrow
 European-African-Middel Eastern Campaign Ribbon
Engelske ordener
 1939-1945 Star
 North Atlantic Star
 Victory Medal
Danske ordener
 Kong Christian den Tiendes Erindringsmedalje - for deltagelse i krigen 1940-1945
 Fortjenstmedaljen i sølv

Referencer og kilder 
 Foredrags noter om Holger Christen Jensen af Jørgen Aarlo Jensen

Officerer fra USA
Modtagere af Medal of Freedom
Hasnæsskibet

Hasnæsskibet er et vrag fundet på sydenden af halvøen Hasnæs ved Ebeltoft i Danmark. Vragresterne viste, at skibet, som lå delvist ophugget og forladt på stranden, var et krigsskib fra vikingetiden.

Hasnæs 
Halvøen Hasnæs på den jyske østkyst mellem Ebeltoft vig og Kattegat har et specielt terræn: Mod syd lå en bred slette af strandklitter, som var udgravet. Der blev fundet vragrester af både og skibe; nogle var fjernet og genfundet og dokumenteret. Kun to vrag er grundigt undersøgt og dokumenteret ved en arkæologisk udgravning i i 1961.

Hasnæs I 
Det første er et mindre fartøj Hasnæs-båden bygget af egetræ med surrede spanter, brudstykker af bordlægningen og to åretoller. Det er dateret til cirka 500-600 e.Kr. Resterne blev fundet omkring 160 m fra den nuværende kystlinjen ved Øer hage.

Hasnæs II 
Større vragrester blev fundet i sandet omkring 50 m fra kystlinjen ved Øer hage. Det største fartøj blev kaldt Hasnæsskibet, som formodentlig var et krigsskib af samme type som Skuldelev 3 og Skuldelev 5 fra vikingetiden. Dateringen af vragresterne viste, at skibet var bygget omkring år 990.

Meget lidt er bevaret, men der er fundet et kølsvin med en "sliske" ned mod mastesporet og en langsgående forstærkning på cirka 8,5 m, et træk som er karakteristisk for de store langskib som en skeide. Afstanden mellem spanterne var 80-83 cm, dermed kendte man vikingeskibets  rum-afstanden mellem roere.

På stranden var skibet trukket op og delvist ophugget. Spor efter ophuggerens økse kunne ses på de enkelte dele under udgravningen i 1961.

Eksterne henvisninger 
 De arkæologiske kilder

Skibe fra vikingetiden
Skibe fra Danmark
Arkæologiske fund fra Danmark
Divisiones regionales de fútbol de España

Divisiones regionales de fútbol de España er den femtehøjeste liga i spansk fodbold.
Divisiones regionales er regionale divisioner som også er kendt fra den danske liga med Sjællandsserien, Jyllandsserien med videre.

De højere ligaer er La Liga, også kaldet Primera División, La Liga 2, Segunda División B og Tercera División.

Fodbold i Spanien
Etableret i 1928
Søren Baastrup

Søren Baastrup Nielsen (født 1975) er en dansk journalist og forfatter.

Baastrup er uddannet journalist fra Danmarks Journalisthøjskole. Han har blandt andet arbejdet som chefredaktør på FHM samt i Benjamin Media. De senere år har han primært arbejdet freelance og i den periode skrevet en række bøger om personer fra miljøer på kanten af det "normale" samfund.

Bibliografi 
 En djævel i den lyse nat – hvem myrdede Stine Geisler? (People’sPress, 2019)
Pernille Harder – pigen, der ville være Danmarks bedste fodboldspiller (Turbine, 2018)  ·      
Piratjæger (People’sPress, 2017)  ·      
Mads Timm: Rød Djævel – sådan blev jeg ikke stjerne i Manchester United (People’sPress, 2016)  ·      
Exit Sandberg (People’sPress, 2016)  ·      
838 dage i helvede. Historien om Danmarkshistoriens længste gidseltagning (med Kristian Leider Olsen) (Turbine, 2016)  ·      
Mor henter os altid igen – jagten på mine bortførte børn (med Malene Staal) (Turbine, 2015)  ·      
Verden for dummies (Turbine, 2014)  ·      
Livvagt– mit hemmelige politiliv (People’sPress, 2014)  ·      
Exit Hells Angels (People’sPress, 2013)  ·      
500 ting, der er galt med verden (med Thomas Brunstrøm) (Turbine, 2013)  ·      
Expect No Mercy – en rockers erindringer (Bogkompagniet, 2013)  ·      
Bedrag på 1. Klasse – historien om storsvindleren Amanda Jacobsen (Bogkompagniet, 2011)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Søren Baastrup Nielsen på danskforfatterforening.dk

Journalister fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Birlinn

Birlinn (stavet bìrlinn på skotsk gælisk) er en træbåd med sejl eller årer som fremdriftsmiddel, der blev brugt i stor udstrækning på Hebriderne og West Highlands i Skotland fra middelalderen. engelsk og skotsk har både "berlin" og "birling". Det gælisk-nordiske ord kan være afledt af det norrøne byrðingr (skib af bryde). Det er foreslået, at denne type kan spores tilbage til Broighter-bådtypen fra første århundrede f.Kr., der blev udstyret med årer og et firkantet sejl uden at være påvirket af vikingerne. Det er dog usikkert om Broighter-modellen repræsenterer en træskib eller en skind-dækket båd af currach-typen. De fleste forskere mener, at vikingeskibene har haft indflydelse på birlinnens udformning.

Birlinn-både var klinkbyggede og kunne ros eller sejles for råsejl. Det havde en mast og et firkantet sejl. Mindre fartøjer af denne type har haft ned til 12 årer, mens større skibe fra West Highland kan have haft op mod 40. I over 400 år op til 1600-tallet var birlinn den dominerende bådtype på Hebriderne.

En rapport fra 1615 til det skotske statsråd skelner mellem galejer, der har 18-20 årer, og birlinner, der har 12-18 årer. Der er ingen antydning af en strukturel forskel, og rapporten nævner, at der sad tre mand per åre.

Birlinnen optræder i skotsk heraldik som "lymphad", der en forvanskning af long fhada (langskib).

Se også 
 Irsk galej

Referencer

Litteratur 
Caldwell, David H. (2007), 'Having the right kit: West Highlanders fighting in Ireland' in The World of the Gallowglass: kings, warlords and warriors in Ireland and Scotland, 1200–1600. Duffy, Seán (ed.). Dublin: Four Courts Press. 

Macauley, John (1996), Birlinn – Longships of the Hebrides. The White Horse Press. 

 Watson, J. Carmichael (ed.) (1934). Gaelic Songs of Mary MacLeod. Blackie & Son Limited

Eksterne henvisninger 
 GalGael – using the Birlinn to rebuild community in Scotland
 Highland Galleys , from Mallaig Heritage
 Image of fifteenth-century engraved Birlinn, in Rodel Chapel, Harris, on Flickr 

Skibstyper
Transport i Skotland
Menneskedrevne søfartøjer
Neidenfjorden

Neidenfjorden (nordsamisk: Njávdánvuotna, kvensk og finsk: Näätämönvuono) er en delfjord af Kjøfjorden, en fjordarm af Varangerfjorden i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark fylke i Norge. Fjorden har indløb mellem Braselvneset i vest og Buholmen i øst og strækker sig 6,5 kilometer mod sydvest, til starten på Munkefjorden i enden av fjorden.

Der ligger enkelte gårde på begge sider af fjorden, men primært på østsiden hvor blandt andet den lille bebyggelse Stonga ligger. Fjorden ender i syd ved udmundingen af Neidenelva som kommer fra vestsiden ved Mikkelsnes.

Europavej E6 går langs østsiden af fjorden.

Referanser 

Fjorde i Troms og Finnmark
Sør-Varanger
Varangerfjorden
Grønhaug

Grønhaug er en stor gravhøj ved Bø ungdomsskole, omkring 1 km nord for kirkestedet på Avaldsnes, Karmøy. Højen blev undersøgt af Haakon Shetelig i 1902. Den indeholdt en skibsgrav; en omtrent 15 meter lang båd med rester af en mandsgrav fra slutningen af 700-tallet.

Sheteligs undersøgelse 
Højen er ca. 30 meter i diameter og fire meter høj, den ligger ca. 20 meter over havet og i forlængelsen af rækken med bronzealderhøjer på Reheia. Man gik ud fra, at denne høj var fra bronzealderen, og det var udgangspunktet for Shetelig. Han var inspireret af Oscar Montelius' arbejde og havde bestemt sig for at specialisere sig i bronzealderen. Han havde helt bevist valgt en storhøj ved Avaldsnes som udgravningsobjekt på grund af chancen for at finde en intakt høvdingegrav, idet han mente der var god mulighed for, at en grav inde i højen stadig var intakt. Han gik ind i højen med en tre meter bred skakt fra nordsiden og kunne konstatere at højen var bygget som en kernerøse dækket af en jordkappe, hvilket ikke er usædvanligt for norske gravhøje. Tværs gennem røsen var en forsænkning, og i den var der sat en båd.

Skakten blev udvidet og båden fritlagt. Inde i den lå resterne af gravgodset. Graven var plyndret og gennemrodet. Alligevel var enkelte genstande bevaret. Det mest spektakulære er et fragment af et meget fint engelsk glasbæger, trækar og drejede træskåle. Der blev også fundet enkelte dele af et skelet. Det mest fremtrædende var dog rester af tekstiler; tæpper og dyner, som blev fundet i hele højen og ud gennem gravrøvernes indgangsskakt. Shetelig gjorde ikke noget forsøg på at datere fundet ud over, at han gik ud fra at det var fra vikingetiden.

Senere analyser 
Grønhaugfundet kom antageligvis i skyggen af Osebergskibet, og det fik kun lidt opmærksomhed i første halvdel af 1990-tallet. I 1980 gjorde Bjørn Myhre et forsøg på at datere flere af Norges mere anonyme skibs- og bådfund, heriblandt Grønhaugbåden. Ved hjælp af studier i skibsteknologi og radiologisk datering kom han frem til, at det sandsynligvis er ældre end vikingetiden og nok stammer fra germansk jernalder.

Senere har Arnfrid Opedal udført flere C14-dateringer og kommet frem til en datering til 880-970, dvs. vikingetid. I 2009 lykkedes det at give en dendrokronologisk datering. Den viste, at båden blev bygget omkring 780 og graven anlagt 790-795.

Litteratur 
 Niels Bonde og Frans-Arne Stylegar: Fra Avaldsnes til Oseberg. Dendrokronologiske undersøkelser av skipsgravene fra Storhaug og Grønhaug på Karmøy. Viking LXXII, Oslo 2009
 Bjørn Myhre: Ny datering av våre eldste båter. Arkeo, Bergen 1980
 Opedal, Arnfrid: Kongemakt og kongerike. Gravritualer og Avaldsnes-områdets politiske rolle 600-1000. Oslo Arkeologiske Serie (OAS) vol 13. Unipub, Oslo 2010. 
 Haakon Shetelig: En plyndret baadgrav. Bergen Museums Aarbog 8, Bergen 1902.

Gravhøje
Vikingetidens kultur
Arkæologiske fund fra Norge
Karmøy
Girona FC

Girona FC er en spansk fodboldklub, der er hjemmehørende i Catalonien.

Fodboldklubber i Spanien
Etableret i 1930
CD Leganés

CD Leganés er en spansk fodboldklub fra Leganés i Madrid-regionen.

Spillere 

 (Anfører)

Referencer 

Fodboldklubber i Spanien
Etableret i 1928
Mārtiņš Brauns

Mārtiņš Brauns (Født 17. september 1951 i Riga, død 24. november 2021) var en lettisk komponist.

Liv og gerning 
Brauns blev uddannet på Emīls Dārziņš Musikskole og Jāzeps Vitols' lettiske statskonservatorium. Fra 1978 til 1986 var han leder af rockgruppen Sīpoli, hvor han var keyboardspiller og komponist.

Brauns har skrevet et antal stykker, der er blevet spillet til den lettiske Sang- og Dansefestival, herunder "Saule, Pērkons, Daugava" (dansk: "Sol, Torden, Daugava"). Denne sang blev i 2014 i oversat udgave ("Ara és l’hora") udnævnt til officiel hymne for den catalonske selvstændighedsbevægelse.

I 2001 modtog han Kulturministeriets pris for sit arbejde Sapnis par Rīgu (). Han har skrevet musik til teaterforestillinger og film. Fra 1986 og til sin død var han medlem af lettisk Filmmageres Union. Flere gange har han fået Lielais Kristaps hæderspris.

Noter 

Komponister fra Letland
Orgelbøsse

En Orgelbøsse eller ribauldequin (også kendt som rabauld, ribault og ribaudkin) var middelalderligt artellerivåben, der havde en række jernløb i lav kaliber, der kunne affyres samtidig. Den var i brug i 1300- og 1400-tallet, og de blev især brugt i 1400-tallet, hvor de hovedsageligt blev anvendt som antipersonelvåben. Navnet orgelbøsse kommer fordi de mange løb minder om et orgel.

Den første kendte orgelbøsse blev brugt i Edvard 3. af Englands hær i 1339 i Frankrig under hundredårskrigen: Edvards orgelbøsser havde 12 løb, som affyrede salver med 12 kugler. Hertugdømmet Milano og flere andre i de italienske krige anvendte 9-løbede orgelbøsser.

Under rosekrigene blev orgelbøsser ligeledes anvendt. Under det andet slag ved St Albans brugte burdundiske tropper under Huset York våbnet mod Huset Lancasters hær, der blev ledet af dronning Margaret af Anjou. I Østeuropa brugte Stefan 3. af Moldavien en større version af orgelbøssen af i 1475, hvilket blev beskrevet af den polske kronikør Marcin Bielski.

Som en tidlig form for flerløbet skydevåben, blev orgelbøssen nogle gange betragtet som en forgænger for 1800-tallets mitrailleuse.

Se også 
 Flerløbet skydvåben
 Hwacha

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Gunpowder Weapons of the Late Fifteenth Century

Skydevåben
Middelaldervåben