kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Karl 1. af Württemberg

Karl 1. af Württemberg (tysk: Karl Friedrich Alexander, König von Württemberg. (født 6. marts 1823 i Stuttgart, død 6. oktober 1891 samme sted) var den tredje konge af Württemberg fra 25. juni 1864 til sin død i 1891. Han var søn af Vilhelm 1. af Württemberg (1781-1864) og hans tredje hustru Pauline af Württemberg (1800–1873). Han blev efterfulgt at sin nevø Wilhelm 2., hans søster Katharina søn, da Karl selv var barnløs.

Karl studerede i Berlin og Tübingen. 13. juli 1846 giftede han sig med storfyrstinde Olga Nikolajevna af Rusland, datter af zar Nikolaj 1. af Rusland og Charlotte af Rusland. Sidstnævnte var datter af kong Frederik Vilhelm 3. af Preussen og Louise af Mecklenburg-Strelitz. Ved indgåelsen af ægteskabet tog hun regentnavnet Alexandra.

Karl 1. døde barnløs, dette skyldes muligvis, at han var homoseksuel. Han havde i hans regentperiode flere skandaler med mandelige venner, blandt dem den amerikanske Charles Woodcock, som kongen til og med viede til, dette udløste en skandale og Woodcock måtte tage tilbage til New York i 1890.

Referncer

Se også 
 Kongeriget Württemberg
 Württembergs regenter

Eksterne henvisninger 

Konger af Württemberg
Protestantiske monarker
Personer fra Stuttgart
Monte Titano

Monte Titano et det højeste bjerg i San Marino, og en del af bjergkæden Appenninerne. Toppen af bjerget rager 749 meter over havet, og ligger lige øst for hovedstaden San Marino. Bjerget har tre toppe, kendt som "San Marinos tre tårne". Ifølge legenden grundlagde St. Marinus San Marino som en landsby ved bjerget. I 2008 blev bjerget skrevet ind på UNESCOs liste over verdensarven.

Galleri 

Verdensarvsområder i San Marino
San Marino (by)
Appenninerne
Maximilian 2. af Bayern

Maximilian II af Bayern (født 28. november 1811, død 10. marts 1864) var konge af Bayern 1848-1864.

Han blev gift den 12. oktober 1842 med Marie af Preussen (1825-1889).

Maximilian var interesseret i arkitektur og kunst og tildelte flere nordtyske store stipendier, herunder forfatteren Paul Heyse. H.C. Andersen besøgte "Kong Max" (som han kaldte ham) på slottet i Starnberg. Under besøget forklarede kongen, at han havde læst Andersens eventyr Improvisatoren, En Digters Bazar, Den lille havfrue og Paradisets Have.
Senere besøgte H.C. Andersen også kongen på slottet Hohenschwangau.

Maximilian 2. var også grundlægger og protektor af Bayerisches Nationalmuseum i München.

Børn 
 Ludwig II af Bayern (1845-1886)
 Otto I af Bayern (1848-1916)

Noter 

Konger af Bayern
Personer fra München
Katolske monarker
Houens Odde Spejdercenter

Houens Odde Spejdercenter er et spejdercenter ejet af KFUM-spejderne beliggende på Houens Odde nordøst for Kolding. KFUM-spejderne fik i 1947 tilbuddet om at købe Houens Odde Spejdercenter og gennemførte aftalen året efter. Der er 70 hektar med bøgekov og 20 hektar åbent land. På Houens Odde er der, foruden 15 lejrpladser rundt omkring på Odden i forskellige størrelser, flere forskellige hytter og faciliteter:
 Gilwellhytterne
 Stensgaarden
 Aktivitetscentret
 Roverknuden
 Kidholmene, som er beliggene i sundet uden for Odden. 
 Kirken
 Hättekåte
 Bådebroen
 Shelter

Houmænd 

Houmænd er de frivillige medarbejdere på Houens Odde Spejdercenter. De er med til at vedligeholde centrets bygninger, materialer, lejrpladser og omgivelser, samt at afholde aktiviteter for centrets mange årlige gæster. Der er i øjeblikket ca. 100 Houmænd. En Houmand skal lægge 7 dags centerarbejde om året. 

For at blive Houmand skal man være fyldt 18 år og være medlem af et internationalt anerkendt spejderkorps. Derudover skal du bruge 9 dage, hvor 2 af dem er med deltagende spejdere, i løbet af et år, samt have deltaget i Houmandskursus.  

Efter hver arrangement er der en samtale med lejrlederen og den potentielle houmand. Hvis det viser sig at personen er egnet for den nye houmand en opfordring.

Eksterne henvisninger 
Houens Odde Spejdercenter
Spejdercentre i Danmark

Spejdercentre
KFUM-Spejderne
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Kolding Kommune
Tingbjerg Kollegiet

Tingbjerg Kollegiet er et kollegium beliggende i Tingbjerg i bydelen Brønshøj-Husum i København. Kollegiet er tegnet af Steen Eiler Rasmussens tegnestue og opført i perioden 1970-72 og er hjemsted for 288 studerende.

Kollegier i København
Brønshøj-Husum
William Windom

William Windom (født 10. maj 1827 i Belmont County i Ohio, død 29. januar 1891 i New York) var en amerikansk advokat og republikansk politiker, kendt som landets 33. og 39. finansminister under præsidenterne James Garfield og Chester A. Arthur i perioden mellem 8. marts 1881 til 13. november 1881, og under præsident Benjamin Harrison i perioden mellem 7. marts 1889 til 29. januar 1891.

Windom flyttede til Minnesotaterritoriet i 1855, og efter at Minnesota var blevet en delstat, blev han udnævnt til Repræsentanternes hus i perioden fra 1859 til 1869. I 1870 blev han udnævnt til USA's senat på grund af at daværende senator Daniel S. Norton afgik ved døden. Han forlod stillingen i januar 1871 efter at Ozora P. Stearns blev valgt ind til resten af Nortons mandatperiode. Windom blev for øvrigt indvalgt for en hel mandatperiode og kom derfor tilbage til senatet i marts samme år. Efter to år i denne position blev han i marts 1881 udnævnt til landets finansminister af daværende præsident James Garfield, før han i september fortsatte i samme stilling under kabinettet til efterfølgeren Chester A. Arthur på grund af mordet på Garfield.

Windom gik af som finansminister i november 1881 og tog tilbage til senatet hvor han fik sin tredje periode som senator. Denne periode sluttede i marts 1883 efter at det ikke lykkedes ham at blive genvalgt, og stillingen gik dermed til Dwight M. Sabin. Windom flyttede derefter til New York hvor han arbejdede som advokat, før han i 1889 igen blev udnævnt til finansminister af præsident Benjamin Harrison. Han havde denne stilling frem til sin død den 29. januar 1891.

Eksterne henvisninger 

 Treas.gov – William Windom (1881) & (1889–1891)  – Windoms biografi hos U.S. Department of the Treasury.
 Windoms biografi hos Biographical Directory of the United States Congress.

Medlemmer af Senatet i USA
Medlemmer af Repræsentanternes Hus i USA
Personer fra Ohio
Finansministre fra USA
Selskabet til de skønne og nyttige Videnskabers Forfremmelse

Selskabet til de skønne og nyttige Videnskabers Forfremmelse var et dansk selskab stiftet 1759 i København var at fremme poesi og veltalenhed.

Selskabet blev sandsynligvis stiftet på foranledning af en mindre gruppe litterært interesserede, i første række J.A. Cramer og Friedrich Gottlieb Klopstock. Selskabets Opgave var at fremme poesi og veltalenhed på grundlag af en forening af det nyttige og det skønne, hvilket faldt sammen med oplysningstidens æstetiske grundanskuelse.

Selskabet søgte at nå sit mål ved udsættelse af årlige priser for den bedste poetiske og prosaiske udarbejdelse af et givent emne i I det danske sprog; samtidig planlagdes et
periodisk skrift, der kunne "fritage Nationens skiønne Aander fra at sørge for Trykningen af deres mest udsøgte Arbejder". Frederik 5. tilstod selskabet 400 rigsdaler årligt, og samtidens fineste litterære navne tog plads i dets bestyrelse, således Bolle Willum Luxdorph og Adolph Gotthard Carstens.

Den første prisopgave, selskabet udsatte, var den af Christian Braunmann Tullin besvarede Søfartens Oprindelse og Virkninger, en udmærket prøve på læredigtet, således som dette var det "smagende" selskabs litterære ideal. I 18. århundrede var selskabets rolle ret betydelig; senere gled det gradvis ud af litteraturhistorien. Dets seneste betydelige indsats var udsættelsen af de 4 romancer 1828, der kaldte flere af Danmarks yngre sangere frem.

Selskabets beskedne formue overgik i slutningen af det 19. århundrede til Dansk Forfatterforening. I 1966 blev selskabet forenet med Det Danske Akademi.

Henvisninger

Eksterne henvisninger 
 Om Selskabet på Litteraturpriser.dk

Kilder 
 K.F. Plesner: Det smagende Selskab. Selskabet til de skiønne og nyttige Videnskabers Forfremmelse. 1759-1959. Gyldendal, 1959.

Videnskabelige og historiske institutioner
Etableret i 1759
Ophørt i 1966
Chan Chan

Chan Chan er historisk by nær Trujillo i det nordlige Peru. 

Byen var hovedstad i Chimukongeriget (ca. 1000 -1466), som var den ledende stat i det område, der i dag er Peru og havde sin storhedstid i 1500-tallet kort før inkaerne ankomst. Chan Chan blev udnævnt af UNESCO til verdenarvsområde i 1986. Området er 18 kvadratkilometer stort og er den største præ-colombianske by bygget i adobe og i øvrigt Latinamerikas største pre-columbianske ruinby.

Beliggenhed 
Chan Chan er placeret i Mochedalen ved havet, mellem byerne Huanchaco og Trujillo i regionen La Libertad i det nordlige Peru. 

Da byen konstant var udsat for solen, kaldte indbyggerne byen Jang-Jang, som på Chimu-sproget betyder sol-sol. Senere blev byen omdøbt til Chan Chan af de spanske conquistadorer.

Historie 
Chan Chan var Chimurigets hovedstad. Som følge af sin størrelse og sin historie som hovedstad i et betydeligt og rigt kongerige, har Chan Chan været af interesse for rejsende og videnskabsfolk gennem flere århundreder. 

Tacaynamo var den første hersker over Chan Chan. Han efterfulgtes af sin søn, Guacricaur som igen efterfulgtes af sin søn Ñancempinco. I alt var der ti konger i dette dynasti. Den sidste, Minchancaman, blev besejret af Inkaerne. 

Under vicekongetiden i Peru 1532 – 1824 var Chan Chan genstand for mange plyndringer og ødelæggelser. Man mente, at der inden for murene og pyramiderne, var store skatte af guld og sølv. Chan Chan er en af de vigtigste kilder til viden om Perus forhistoriske historie. 

De vigtigste guder i Chimu Riget var havet og månen.

Arkitektur 
Chan Chan består af 10 kongelige kvartaler. Når en konge døde, blev kvarteret forladt og der byggedes et nyt til den nye konge. 

Den arkitektoniske udformning af Chan Chan viser, at der var en skarp adskillelse af de forskellige sociale klasser, som boede i forskellige områder og bygninger efter deres økonomiske formåen. Det Kongelige kvarter var f.eks. beskyttet af høje mure og havde kun en indgang, hvilket gjorde det let at kontrollere. 

Det Kongelige Kvarter er karakteriseret ved: 

 Området har en rektangulær form 
 De er orienteret mod nord – syd 
 De er opdelt i tre sektorer 
 Der er et design med en høj grad af planlægning 
 Hovedindgangen er placeret imod nord 
 Området har en lignende opdeling i 
 Der er torv, forråd, modtagelse, områder til begravelse og brønde til vandforsyning 

Indvendigt var distriktet organiseret i tre sektorer: nord, central del og syd.

Panorama

Eksterne henvisninger 

Verdensarvsområder i Peru
Præcolumbianske kulturer
Jonas Ramus (justitiarius)

Jonas Ramus (født 17. august 1718 i København, død 28. august 1765 i Christiania) var en dansk-norsk justitiarius.

Jonas Ramus var fjerde søn af biskop Christian Ramus på Fyn. Han deponerede 1736 og blev i 1742 immatrikuleret som jurist ved universitetet i Halle; har måske også studeret ved flere andre fremmede universiteter.

1745 var han blevet assessor i Den kongelige Hofret og 1755 i Højesteret, hvorfra han 1761 befordredes til justitiarius i den norske overhofret. I denne stilling døde han i 1765.

Han blev i 1750 optaget som medlem af den københavnske frimurerloge St. Martin.

Han var gift med Mechtele Dorothea født Sechmann, en datter af justitiarius i Højesteret Diderik Sechmann.

Ramus har, så vidt vides, intet udgivet i trykken, men var en velstuderet mand, hvem Peter Frederik Suhm roser for "god Smag og grundig Læsning", ligesom han besad en god historisk bogsamling. I 1745 var han en af stifterne af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie og bistod i dette Jacob Langebek med som sekretær at føre protokollerne og besørge brevvekslingen.

Hvad der især interesserede ham, var hans faders fødelands, Norges, historie, et træk, der minder om Erich Christian Werlauff i en senere tid. Han indbød i 1744 til subskription på en dansk oversættelse af datidens bedste Norgeshistorie, Thormod Torfæus’ Historia rerum Norvegicarum, men heraf udkom intet.

Henvisninger

Kilder 
Werlauff, Det kgl. danske Selskab, s. 15. 19.
Kirkehistoriske Samlinger, 4. række IV, 131.
Personalhistorisk Tidsskrift, I, 59. 200.

Jurister fra Danmark
Personer i oplysningstiden
Bogsamlere fra Danmark
Frimurere fra Danmark
Højesteretsdommere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Dommere i Hofretten (Danmark)
Dommere fra Norge
Danskere i 1700-tallet
Nordmænd i 1700-tallet
Personer fra København
Michael Treschow

Michael Treschow (5. marts 1741 – 5. juni 1816) var en dansk-norsk højesteretsassessor og amtmand.

Michael Treschow var præsten Herman Treschows broder, han fødtes i Våge i Norge, blev 1755 privat dimitteret til Københavns Universitet, studerede først teologi, men forandrede senere studium og tog 1764 latinsk-juridisk embedseksamen. 1766 blev han sekretær i Danske Kancelli, gjorde sig i de følgende år fordelagtig bemærket ved sin virksomhed som sekretær ved forskellige vigtige regeringskommissioner og udnævntes 1771 til Assessor i Højesteret. Efter at han 1775 havde foretaget en videnskabelig udenlandsrejse, var han 1776-78 desuden medlem af direktionen for Det Kongelige Teater og 1784 medlem af den da nedsatte kommission til at undersøge teatrets forfatning. 1800 opgav han sin stilling i Højesteret for at overtage embedet som amtmand over Roskilde Amt; men allerede 1808 søgte og fik han på grund af nedbrudt helbred sin afsked herfra. 1811 blev han medlem af kommissionen angående Sundhedspolitiets forbedring.

Han døde 5. juni 1816 i København. 1774 var han blevet justitsråd, 1779 etatsråd, 1784 konferensråd, 1812 Kommandør af Dannebrog og optoges senere samme år i den danske adelstand.

Allerede 1781 blev han medlem af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie, hvis forstander han blev 1798, og han leverede til det af selskabet udgivne Nye danske Magasin et ret betydeligt antal bidrag.

Han blev 8. april 1778 gift med Christina Elisabeth Wasserfall (døbt 26. juli 1753 død 31. marts 1823) en datter af købmand Peter Wasserfall og enke efter deputeret i tyske Kancelli Peter Henningsen.

Henvisninger 

Jurister fra Norge
Jurister fra Danmark
Historikere fra Norge
Historikere fra Danmark
Personer i oplysningstiden
Amtmænd fra Danmark
Michael
Højesteretsdommere fra Danmark
Kommandører af 1. grad af Dannebrog
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Norsksprogede forfattere fra Norge
Nordmænd i 1700-tallet
Det Kongelige Teaters direktører
Konferensråder fra Danmark
Alumni fra Københavns Universitet
Andrés Escobar

Andrés Escobar Saldarriaga (13. marts 1967 – 2. juli 1994) var en colombiansk fodboldspiller, der blev skudt og myrdet i sin hjemby Medellín, formentlig som følge af det selvmål han scorede under VM i 1994 i en kamp mod værtslandet USA få uger forinden.

Karriere 
Escobar startede sin seniorkarriere i 1987 og spillede, kun afbrudt af et etårigt ophold hos BSC Young Boys i Schweiz, hele sin karriere hos Atlético Nacional i Medellín. For det colombianske landshold nåede han at spille i alt 50 kampe og score ét mål. Den enlige scoring faldt i en venskabskamp på Wembley Stadium mod England i 1988. Han var en del af den colombianske trup til VM i 1990, Copa América i 1991 og VM i 1994.

VM i 1994 
Efter at have kvalificeret sig til VM i 1994 blev Colombia placeret i slutrundens Gruppe A. Efter at have tabt den første kamp mod Rumænien havde colombianerne brug for en sejr i deres andet opgør, der stod mod værtsnationen USA den 22. juni. Efter 34 minutters spil opstod den for Escobar fatale episode, da han efter et indlæg fra amerikaneren John Harkes skubbede bolden i eget net til amerikansk føring på 1-0 (se målet under eksterne henvisninger). Colombianerne tabte kampen 1-2, og var som følge heraf ude af turneringen.

Død 
Få dage efter colombianernes hjemkomst efter skuffelsen ved VM, blev Escobar den 2. juli 1994 skudt og myrdet udenfor en bar i hjembyen Medellín. Drabet betragtes som en straf for hans selvmål, der angiveligt kostede colombianske narkobaroner store summer i forbindelse med bookmaking. Drabsmanden blev senere identificeret som Humberto Muñoz Castro, og idømt 43 års fængsel. Han blev dog løsladt i 2005, efter kun 11 års afsoning.

Eksterne henvisninger 
 FIFA.com spillerinfo 
 Youtube – Escobars fatale selvmål

Fodboldspillere fra Colombia
Fodboldspillere fra BSC Young Boys
Fodboldspillere fra Atlético Nacional
Personer fra Medellín
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1990
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1994
Misti

Misti er en 5.822 meter høj vulkan, som ligger uden for byen Arequipa i i det sydlige Peru.

Vulkaner i Peru
Claudio Magris

Claudio Magris (født 10. april 1939 i Trieste) er en italiensk forfatter, tidligere politiker, oversætter og intellektuel.

Claudio Magris fik sin eksamen fra universitetet i Torino, hvor havde studeret germanistik. Siden 1978 har han været professor i moderne tysk litteratur ved universitetet i Trieste. Gennem årene har Magris udgivet en lang række essays, romaner og historiebøger. Specielt for sine romaner har han vundet mange internationale priser. Magris' nævnes ofte som en kandidat til Nobelprisen i litteratur

I perioden 1994 til 1996 var Magris senator i det italienske senat.

Værker oversat til dansk

Eksterne henvisninger 

Romanforfattere fra Italien
Faglitterære forfattere fra Italien
Essayister fra Italien
Oversættere fra Italien
Politikere fra Italien
Lyman J. Gage

Lyman Judson Gage (født 28. juni 1836 i DeRuyter i New York, død 26. januar 1927 i San Diego) var en amerikansk bankmand og republikansk politiker, kendt som landets 42. finansminister under præsidenterne William McKinley og Theodore Roosevelt i perioden mellem 6. marts 1897 til 31. januar 1902.

Gage indledede sin karriere indenfor bankbranchen som banktjenestemand i Chicago, og med årene avancerede han til at blive administrerende direktør for First National Bank of Chicago. I 1892 blev han styreformand for verdensudstillingen i Chicago, som for øvrigt gik under navnet World Columbian Exposition, og bidrog markant til finansieringen af udstillingen. I 1884 støttede Gage præsidentkandidaturet til den demokratiske politiker Grover Cleveland, og blev dermed opfattet som en demokrat til trods for at han delegat til republikanernes partimøde i 1880. Efter at have være blevet indvalgt som landets præsident for anden gang i 1892, tilbød Cleveland ham embedet som finansminister, men Gage takkede nej. 

Da demokraterne under præsidentvalget i 1896 førte en kampagne for sølv som erstatning for guldstandarden gik han for alvor ind som republikaner, og arbejdede effektivt for valgkampagnen til William McKinley. Gage blev udnævnt til finansminister under kabinettet til McKinley i 1897 og spillede senere en central rolle bag loven om guldstandarden, Gold Standard Act, noget som førte til at forslaget om bimetal blev forkastet. Efter mordet på McKinley i 1901 fik Gage fortsat tillid som finansminister af efterfølgende præsident Theodore Roosevelt. Han gik af som minister i 1902 og vendte tilbage til bankbranchen hvor han blev direktør for United States Trust Company i New York i perioden 1902 til 1906 før han til slut trak sig tilbage fra offentligheden.

Lyman Judson Gage døde 26. januar 1927 i San Diego, og blev senere begravet ved Rosehill Cemetery i Chicago.

Eksterne henvisninger 

 Treas.gov – Lyman J. Gage (1897–1902) – Gages biografi hos U.S. Department of the Treasury.

Personer fra New York
Finansministre fra USA
Sven-Göran Eriksson

Sven-Göran Eriksson (født 5. februar 1948 i Sunne, Sverige) er en tidligere svensk fodboldspiller og nuværende træner for Shanghai SIPG F.C.. Blandt andet tidligere landstræner for Elfenbenskysten. Kort forinden havde han stået i spidsen for Mexico. Han er især kendt for sine seks år som engelsk landstræner, og har desuden stået i spidsen for adskillige europæiske klubber.

Aktive karriere 
Erikssons aktive karriere foregik på meget lavt plan, hos de lavere rangerende svenske klubber Torsby IF, SK Sifhälla og KB Karlskoga. Karrieren strakte sig fra 1966 til 1975 og hans plads på holdet var som højre back.

Trænerkarriere 
Eriksson opnåede hurtigt større succes som træner end han gjorde som spiller. Efter først at have stået i spidsen for Degerfors IF blev han træner for IFK Göteborg, der under hans ledelse vandt to svenske mesterskaber samt UEFA Cuppen i 1982. I to omgange var han efterfølgende træner for portugisiske Benfica, som han førte til tre nationale mesteskaber, samt en finaleplads i både Mesterholdenes Europa Cup og UEFA Cuppen. Han gjorde efterfølgende karriere i Italien, hvor han efter ophold hos AS Roma og Fiorentina førte SS Lazio til adskillige titler, blandt andet Pokalvindernes Europa Cup og UEFA Super Cup i 1999.

Efter de mange succeser på klubplan blev Eriksson headhuntet af Englands fodboldforbund, der i 2001 ansatte ham som den første udenlandske træner nogensinde for Englands landshold, en rolle han besad frem til og med VM i 2006. Eriksson stod altså i spidsen for englænderne ved tre slutrunder, VM i 2002, EM i 2004 samt VM i 2006. Alle tre gange blev endestationen kvartfinalen, og det lykkedes dermed ikke Eriksson at skaffe englænderne deres første titel siden VM i 1966.

Eriksson blev efter at være stoppet som landstræner i 2006 manager for Manchester City, som han dog kun stod i spidsen for en enkelt sæson. Herefter blev han landstræner i Mexico, hvor han dog efter skuffende resultater måtte se sig fyret efter under et år på posten. Kort før VM i 2010 i Sydafrika blev han ansat som landstræner for Elfenbenskysten.

Fodboldspillere fra Sverige
Fodboldtrænere fra Sverige
Trænere for Englands fodboldlandshold
Fodboldtrænere fra ACF Fiorentina
Fodboldtrænere fra Manchester City F.C.
Fodboldtrænere fra Leicester City F.C.
Trænere for Elfenbenskystens fodboldlandshold
Trænere for Mexicos fodboldlandshold
Leslie M. Shaw

Leslie Mortimer Shaw (født 2. november 1848 i Morristown, død 28. marts 1932 i Washington, D.C.) var en amerikansk bankmand, advokat og republikansk politiker, kendt som landets 43. finansminister under præsidenten Theodore Roosevelt i perioden mellem 1. februar 1902 til 3. marts 1907.

Shaw var guvernør i Iowa i perioden 1898 til 1902, og blev så forespurgt af præsident Theodore Roosevelt om at blive finansminister. Hans udnævnelse til Roosevelts kabinet kom som en belønning for at han havde anbefalet guldstandarden under kampagnen i 1896, og fire år senere havde været en tilhænger af Theodore Roosevelt under hans præsidentkampagne.

Som finansminister købte Shaw statsobligationer tilbage fra handelsbankerne. Han bidrog også med handlinger som skulle få til en valuta som kunne modsvare markedets behov. Statsmagtens indblanding i pengemarkedet var på sit højeste niveau i USA's historie da Shaw var finansminister. Efter tiden som minister arbejdede han som bankmand i New York, før han døde i Washington, D.C. den 28. marts 1932.

Eksterne henvisninger 
 Treas.gov – Leslie M. Shaw (1902–1907) – Shaws biografi hos U.S. Department of the Treasury.
 Findagrave.com – Leslie Mortier Shaw – Biografi og gravstedbilleder af Shaw.

Guvernører i Iowa
Finansministre fra USA
Personer fra Vermont