kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Serbisk-ortodokse kirke

Den Serbisk-Ortodokse Kirke (serbisk: Српска православна црква / Srpska pravoslavna crkva) er den nationale kirke i Serbien og tilhører de autokefale ortodokse kirker. Den er verdens næstældste slavisk-ortodokse kirke og ledes af det serbiske patriarkat samt synoden i Beograd. Idet mange serbere er emigreret til fremmede lande, har kirken en række trossamfund over hele verden, bl.a. Den Serbisk Ortodokse Kirke i Danmark, der hører under stiftet Storbritannien-Skandinavien.

Grundlægger af Den Serbisk-Ortodokse Kirke regnes for at være apostlen Andreas. Kirken hævder at være i besiddelse af mange betydningsfulde kristne relikvier, eksempelvis Johannes Døberens højre hånd, Sankt Jørgens hånd og kranium samt liget af Sankt Basil.

Eksterne henvisninger 
 Kirkens hjemmeside 

Kirkesamfund
Ortodokse kirke
Medlemmer af Kirkernes Verdensråd
Den ortodokse kirke
De sytten provinser

De sytten provinser eller De sytten nederlandske provinser (nederlandsk: Zeventien Provinciën) var en personalunion af 17 fyrstedømmer i Nederlandene fra 1482 til 1581, som omtrent dækkede Nederlandene, Belgien, Luxembourg, en del af det nordlige Frankrig (Artois, Nord) og en lille del af det vestlige Tyskland.

Den burgundiske rigskreds 

De sytten provinser tilhørte oprindeligt hertugdømmet Burgund, der blev regeret af Huset Valois og senere af Huset Habsburg. Fra 1512 udgjorde de sytten provinser størstedelen af den burgundiske rigskreds i det tysk-romerske rige. De blev samlet i en personalunion under Karl den 5..

De sytten provinser 
Provinserne var:
 Artois (formelt under den franske konge)
 Flandern (formelt under den franske konge)
 Mechelen
 Namur
 Hainaut
 Zeeland
 Holland
 Brabant
 Limburg
 Luxembourg
 Utrecht
 Frisia
 Zutphen
 Groningen
 Ommelanden
 Drenthe, Lingen, Wedde og Westerwolde
 Overijssel

Statholderne 
Statholdere (Landvoogde) i de sytten nederlandske provinser:
 1506–1507: Willem II. van Croy, Heer van Chièvres
 1507–1530: Margaretha van Oostenrijk, hertuginde af Savoyen
 1531–1555: Maria van Castilië (van Hongarije), dronning af Ungarn
 1555–1559: Emanuel Filibert van Savoye, hertug af Savoyen
 1559–1567: Margaretha van Parma, hertuginde af Parma
 1567–1573: Don Fernando Álvarez de Toledo, hertug af Alba
 1573–1576: Don Luis de Zúñiga y Requesens
 1576–1578: Juan van Oostenrijk
 1578–1581: Alexander Farnese, hertug af Parma og Piacenza; i konkurrence med Matthias van Oostenrijk

Belgiens historie
Nederlandenes historie
Forhenværende europæiske lande
Etableret i 1482
Ophørt i 1581
Europa i 1400-tallet
Europa i 1500-tallet
Helvetica

Helvetica er en hyppigt brugt grotesk-skrifttype, der blev udviklet i 1957 af den schweiziske skriftdesigner Max Miedinger og Eduard Hoffmann (1929-2014). 

Der er udviklet adskillige skrifttyper siden 1957, der minder om Helvetica, hvoraf Arial, designet i 1982, nok er den mest almindelige. Kun nogle mindre forskelle i de store bogstaver C, G og R såvel som i de små bogstaver a, e, r og t adskiller de to skrifttyper.

Typen anvendes i flere varemærker, bl.a. 3M, American Airlines, American Apparel, AT&T, BMW, Lufthansa, Microsoft, Tupperware, Toyota, General Motors, BASF, Panasonic, Nestlé, Agfa og Orange. Desuden anvender Handelsbanken og Fyens Stiftstidende også skriften i sine logoer, ligesom DSB anvendte en Helvetica-baseret font i sit logo fra 1972-2012.

Dokumentarfilmen Helvetica fik premiere i 2007, 50 år efter lanceringen af Helvetica. Den er instrueret af Gary Hustwit og fortæller historien bag skrifttypen. Museum of Modern Art i New York City havde desuden en udstilling i anledning af jubilæet.

Historie og etymologi 
Helvetica blev designet hos det schweiziske Haas'sche Schriftgiesserei i 1957 af Max Miedinger og Eduard Hoffmann. Fonten havde til formål at være enkel og læsbar uden at have nogen mening i sig selv samtidig med, at den kunne bruges til flere forskellige formål. Skrifttypen skulle dermed kunne konkurrere med den succesfulde Akzidenz-Grotesk og var da også baseret på Schelter-Grotesk og Normal Grotesk.
Den nye skrifttype hed egentlig "Neue Haas Grotesk", indtil det blev omdøbt af det tyske firma Stempel, der ejede Haas'sche Schriftgiesserei. Navnet "Helvetia", der betyder "Schweiz" på latin, blev først forslået, men da Hoffmann mente, at en skrifttype ikke kunne have samme navn som et land, endte fonten i stedet med navnet "Helvetica", der bare betyder "schweizisk". På dette tidspunkt var Schweiz kendt for typografi af kvalitet, og navnet "Helvetica" signalerede derved en professionelt udviklet font.

Eksterne henvisninger 

 Typophile Typowiki: Helvetica

Referencer 

Skrifttyper
Howard Arthur Allen

Howard Arthur Allen (født 10. februar 1949, død 5. juni 2020) var en afroamerikansk seriemorder, røver og pyroman fra Indianapolis, Indiana, USA. Han menes at være ansvarlig for tre ældre menneskers død såvel som dusinvis overfald, indbrud og brandstiftelser.

Forbrydelserne 
I august 1974 lavede han et overfald med døden til følge på Opal Cooper, der bliver tævet ihjel i en alder af 85 år i sit hjem under et røveri. Howard Arthur Allen blev idømt fængsel for dette på minimum 2 år og maksimum 21 år for manddrab. Han blev løsladt i januar 1985 efter 11 år bag tremmer. 

Den 18. maj 1987 slog Howard Arthur Allen en 73-årig kvinde ned i sit hjem. Kvinden overlevede overfaldet. 
Den 20. maj 1987 overfaldte han Laverne Hale på 87 år, hvilket resulterede i hendes død ni dage senere. 

Den 2. juni 1987 forsøgte han at overfalde en ældre mand blot fem blokke væk fra Laverne Hales hjem. Denne gang var beboerne heldigvis ikke hjemme og i vrede over dette satte Howard Arthur Allen ild til huset. 
Den 14. juli 1987 dræbte Howard Arthur Allen den ældre kvinde Ernestine Griffen på 73 år med en ti-tommers slagterkniv. Han slog ydermere Ernestine Griffens hoved flere gange med en brødrister. Han stjal under dette overfald et kamera og 15 amerikansk dollars. Han blev anholdt senere samme dag.
 
Den 4. august 1987 anholdes Howard Arthur Allen, da han er mistænkt for flere lovbrud. Vidner knyttede ham til 18 angreb. Han blev bl.a anklaget for overfald, indbrud og ulovlig indespærring. Han blev også anklaget for brandstiftelse samt mordet på Ernestine Griffin. Han var endvidere mistænkt i 11 andre sager, der hver involverede røveri eller overfald på ældre ofre i deres hjem rundt omkring i Indianapolis. 

I foråret 1988 blev Howard Arthur Allen idømt 88 års fængsel for indbrud og overfald, heriblandt overfaldet den 18. maj 1987. 
Den 11. juni 1988 blev Howard Arthur Allen dømt til døden ved dødbringende indsprøjtning for mordet på Ernestine Griffin. 
Den 30. august 1988 blev Allen blev placeret på dødsgangen. 

Han døde af naturlige årsager den 5. juni 2020.

Seriemordere fra USA
Personer fra Indianapolis
Anthony Allen Shore

Anthony Allen Shore (født 25. juni 1962, død 18. januar 2018) var en amerikansk seriemorder, der var ansvarlig for mordene på fire kvinder. Hans mord forgik i perioden 1987 til 2000, og han blev kendt under navnet "Tourniquet Killer", efter det specielle redskab han brugte, når han dræbte sin ofre.

Morderne 
 Den 16. april 1992 bliver et halvnøgen lig af Maria Carmen Del Estrada, en 21 år gammel barnepige fundet. Hun havde været udsat for et seksuelt overgreb og DNA-materiale blev fundet under hendes fingernegle. 
 Diana Reollar, 9 år gammel, boede i højde området i Houston. En dag går hun ud for at købe en pose sukker. Medarbejdere i butikken så hende forlader forretningen, men hun vendte aldrig hjem igen. Hun blev fundet næste dag bag et hus, der var kendt for at være hjemsted for mange hjemløse. 
 Dana Sanchez ville over til hendes kærestes hus, og blev sidst set ved en mønttelefon. Hun blev aldrig set igen. Syv dage senere ledte et anonym opkald (lavet af Shore) til de nedbrudte rester af Sanchezs lig.

Beviser 
I 2000 blev DNA testet fra den efterhånden gamle og uopklarede sag om mordet på Carmen Del Estrada. Profilen blev upload til Texas's DNA-database, som indeholder alle de DNA-profiler der findes fra seksuel lovovertræder og sager vedrørende seksulle overgreb/overfald i delstaten Texas. Shore's DNA var tilfældigvis i databasen i forbindelse med en tidligere dom for seksuelt misbrug af sine to egne døtre. Hans DNA matchede det DNA der blev fundet under  Carmen's fingernegle og han blev efterfølgende arresteret for hendes mord. 

Efter elleve timers forhør tilstod Shore mordene på Carmen Del Estrada, Diana Rebollar, og Dana Sanchez. Han tilstod yderligere et mord tilbage fra 1987 på en fjortenårig pige, Laurie Tremblay, samt en voldtægt i 1994, på en anden fjortenårig pige.

Rettergang og dom 
Trods Shores tilståelse om drab på fire personer og én voldtægt, besluttede man kun at fokusere på drabet på Carmen Del Estrada, da dette mord indeholdt de bedste retsmedicinsk beviser. Juryen fandt Shore skyldig i mordet og han blev efterfølgende ved straffeudmålingen dømt til døden. 

Shore blev dømt til døden i 2004 og blev henrettet ved en dødelig indsprøjtning den 18. januar 2018.

Seriemordere fra USA
Personer fra South Dakota
Benjamin Atkins

Benjamin Tony Atkins, også kendt som "The Woodward Corridor Killer" (26. august 1968 – 17. september 1997) var en amerikansk seriemorder der dræbte 11 kvinder i Detroit, Michigan i en periode på 9 måneder mellem december 1991 og august 1992. Alle ofrene blev fundet i tomme bygninger og alle var blevet voldtaget og kvalt. Mange af ofrene arbejdede som prostituerede. Atkins sagde, at han var motiveret af had til prostitution.

Noter 

Seriemordere fra USA
Personer fra Detroit
Joe Ball

Joseph D. "Joe" Ball (født 7. januar 1896, død 23. september 1938) var en amerikansk seriemorder, også kendt som Alligatormanden, Slagteren fra Elmendorf eller Blåskæg fra Sydtexas. Han menes at have dræbt mindst 20 kvinder i 1930'erne. 

Efter at have kæmpet i Europa under Første Verdenskrig begyndte Ball sin karriere som bootlegger - en, som ulovligt sælger spiritus. Da forbuddet mod salg af spiritus i USA blev ophævet, åbnede Ball en lille bar i Texas. Han byggede en dam omkring baren, som indeholdte fem alligatorer. Det siges, at han hovedsagelig fodrede alligatorerne med levende hunde og katte.

I den by, Ball levede i, begyndte kvinder i området at forsvinde på mystisk vis. To betjente fra den nærliggende politistation besøgte Ball på hans værtshus for at udspørge ham om kvindernes forsvinden. Ball reagerede ved at trække en pistol frem fra kasseapparatet og skyde sig selv med en kugle gennem hjertet, mens nogle kilder rapporterer, at han skød sig selv i hovedet . 

En lokal håndværker tilstod, at han og en mand ved navn Clifford Wheeler havde hjulpet Ball af med ligene af to af de kvinder, han havde dræbt. Wheeler førte politiet til resterne af Hazel Brown og Minnie Gotthard. Han fortalte desuden myndighederne, at Ball havde myrdet mindst 20 andre kvinder, som alligatorerne havde spist nogle af dem. Der er aldrig blevet fundet håndgribelige beviser på, at alligatorerne rent faktisk spiste nogle af Balls ofre.

Eftermæle 
Avisredaktør Michael Hall undersøgte Balls historie i 2002 og udgav sine resultater i avisen Texas Monthly.

Filmen "Eaten Alive" af Tobe Hooper var inspireret af Joe Ball.

Referencer 

Seriemordere fra USA
Robert Berdella

Robert Berdella (31. januar 1949 – 8. oktober 1992) var en amerikansk seriemorder i Kansas City, Missouri, USA, der voldtog, torturerede og dræbte mindst seks mænd mellem 1984 og 1987.

Forbrydelser 
Berdella blev pågrebet i foråret 1988, efter at et offer, han havde tortureret, undslap. Berdella havde ført en detaljeret dagbog i forbindelse med sine ugerninger og taget et stort antal polaroid-billeder af sine ofre. Billederne blev konfiskeret af Kansas politi, og er stadig i deres besiddelse. 

Berdella hævdede, at han forsøgte at "hjælpe" nogle af sine ofre, ved at give dem antibiotika, efter at have tortureret dem. Han begravede bl.a. et offers kranium i sin baghave, og anbragte parterede legemsdele i skraldet for senere afhentning. 

Berdella angav, at film-versionen af John Fowles bog "The Collector", hvor hovedperson bortfører og holder en ung kvinde i fangenskab, havde været hans inspiration til forbrydelserne, da han var teenager.

Beskæftigelse 
Berdella ejede og drev en lille nyhedsbutik i Westport-marked og en Bar & Grill i Kansas City, Missouri.

Død 
Berdella døde af et hjerteanfald i fænslet, hvor han var indsat i 1992, efter at have skrevet et brev til sin præst, hvori han påstod, at fængselspersonelet ikke gav ham hjertemedicin. Hans død blev aldrig undersøgt yderligere.

Film 
Northeast Film Group har planlagt at frigive en film i 2009, baseret på historien om Robert Berdella.

Seriemordere fra USA
Personer fra Ohio
Lille Bernstorff

Lille Bernstorff er et mindre slot eller landsted i den nordvestlige del af Bernstorffsparken i Gentofte. Lille Bernstorff blev opført i årene 1810-1811.

Prins Peter af Grækenland og Danmark og hans hustru Prinsesse Irina af Grækenland boede her i en årrække. Prins Peter blev begravet i parken nær ved slottet.

Referencer 

Slotte i Danmark
Jægersborg
Peter Schnohr

Peter Schnohr (født 10. juni 1941 i København) er en tidligere dansk atlet, nu idrætsleder og læge.

Schnohr tog 1968 lægevidenskabelig embedseksamen fra Københavns Universitet. Han blev 1980 speciallæge i intern medicin og 1984 speciallæge i hjertesygdomme. Han har egen klinik i København siden 1980 og sidder i ledelsen af Østerbroundersøgelsen siden 1976. Han tog sin doktordisputats 2009 med materiale baseret på undersøgelsen.

Schnohr var sammen med Svend Carlsen, Richard Larsen og Erling Krøll 1969 initiativtager til Eremitageløbet og er stadig med i løbsledelsen.

Schnohr var i sin ungdom en habil sprinter i Københavns IF. Han nåede aldrig nogle individuelle medaljer ved DM, men var med til at vinde Danmarksturneringen (Det danske holdmesterskab) 1960 og 1961. I 1970 løb han maraton på 3:18,02.

Peter Schnohr er gift og har to døtre og en søn. Hans mellemste datter er Christina Schnohr, der har 36 danske seniormesterskaber i atletik 1991-2003 i bl.a. sprint.

Personlige rekorder 
 100 meter: 11,0 1960 i Holbæk
 200 meter: 23.1 1960
 300 meter: 37.9 1962

Danske mesterskaber 
  1961 Danmarksturneringen
  1960 Danmarksturneringen

Sprintere fra Danmark
Atleter fra Københavns IF
Idrætsledere fra Danmark
Læger fra Danmark
Personer fra København
Svinø Strand

Svinø Strand er en naturskabt strand på halvøen Svinø mellem Næstved og Vordingborg omgivet af Dybsø Fjord mod nordøst og Karrebæksminde Bugt og Smålandsfarvandet mod vest. Fra stranden kan man se til Knudshoved, og i dage med god sigtbarhed kan man se Storebæltsbroen godt 50 kilometer væk.

Tidligere var der på Svinø Strand en campingplads, Svinø Strand Camping, der en overgang var blandt Nordeuropas bedste med beliggenhed direkte ud til Smålandsfarvandet og et af Sydsjællands bedste badestrande. Men campingpladsen blev på sigt for lille i forhold til de moderne krav om indendørs og udendørs legelande, swimmingpool.  

I dag campingpladsen udstykket til sommerhusgrunde, Soløje Strandvej. 

Fra luften ligner bebyggelsen den vildtvoksende blomst "soløje", Helianthemum, Udstykningen er inspireret af Arne Jakobsens boligbyggeri Bella Vista, hvor lejlighederne ligger forskudt, hvilket sikrer at alle beboerne har udsigt til vandet. På Soløje Strandvej er grundene forskudt og der er faste byggefelter. hvilket skal sikre, at man kan se enten Smålandsfarvandet eller Dybsø Fjord

Tidligere var området – som navnet Svinø antyder – en ø. Øen hørte under baroniet Gavnø. Men i forrige århundrede blev øen landfast med det øvrige Sjælland.

Oprindelsen til navnet Svinø er omdiskuteret. Der er to antagelser:
 Enten fra en stor forekomst af marsvin, eller
 At områdets svineproducenter skulle have lagt navn til området.

Galleri

Eksterne henvisninger
 Svinø strand grundejer forenings websted

Strande i Danmark
Lokaliteter i Vordingborg Kommune
Rasmus Christoffer Effersøe

Rasmus Christoffer Effersøe (født 30. maj 1857 i Trongisvágur, død 23. marts 1916 i Tórshavn) var en færøsk agronom, digter og politiker.

Effersøe studerede i både Danmark og Sverige og arbejdede efterfølgende som landmand. Han deltog i julemødet 1888, som var begyndelsen på Færøernes selvstændighedskamp. Han regnes for at være drivkraften i arbejdet med selvstændigheden sammen med Jóannes Patursson, med hvem han stiftede Føringafelag. Efftersøe var desuden redaktør for foreningens avis, Føringatíðindi, der var den første avis på færøsk. Han var desuden redaktør for Dúgvan og Dimmalætting.

En buste af Effersøe, udført af Anne Marie Carl Nielsen foran Tinghuset i Tórshavn.

Digtere fra Færøerne
Politikere fra Færøerne før 1906
Redaktører fra Færøerne
Agronomer fra Færøerne
Landmænd fra Færøerne
Personer fra Suderø
Julemødet 1888
Thorstein Petersen

Thorstein Petersen (21. august 1899 i Tórshavn – 4. maj 1960) var en færøsk bankdirektør, jurist og politiker, der bl.a. var medlem af Folketinget.

Petersen var søn af Thomas J. Petersen og blev uddannet cand.jur. i 1928. Han oprettede Sjóvinnubankin i 1932 og dannede partiet Vinnuflokkurin i 1935. Vinnuflokkurin gik ind i Fólkaflokkurin i 1939, og Petersen repræsenterede partiet i Lagtinget fra 1940-54. Han var formand for lagtinget 1943-45, 1945-46 og 1950. Han var minister uden portefølje og vicelagmand i Kristian Djurhuus' første regering og formand for Fólkaflokkurins lagtingsgruppe 1946-52. Han var desuden medlem af Folketinget fra 1943-50, samt fra folketingsvalget 1957 til 5. juli 1957. Han blev det første folketingsmedlem siden Grundloven af 1953 som mistede sin valgbarhed. Det skete efter han ved højesteret var idømt 40 dages fængsel for bl.a. overtrædelse af banklovgivningen.

Referencer

Øvrige kilder 
 Kraks Blå Bog 1949

Politikere fra Fólkaflokkurin
Tidligere folketingsmedlemmer fra Færøerne
Folketingsmedlemmer i 1940'erne
Folketingsmedlemmer i 1950'erne
Folketingsmedlemmer, der er fundet uværdige til at sidde i tinget
Lagtingsformænd på Færøerne
Advokater fra Danmark
Bankdirektører fra Danmark
Personer fra Thorshavn
Vicelagmænd fra Færøerne
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Ministre uden portefølje fra Færøerne
Isparta

Isparta er en by beliggende i det sydvestlige Tyrkiet og er på samme tid hovedstad i en provins, der også hedder Isparta. Byen har omkring  indbyggere., mens det samlede indbyggertal i hele provinsen er på 407.463 (pr. 2008). Provinsen består af 12 subprovinser, 51 bydistrikter og 174 landsbyer og omfatter et areal på 8.993 km².

Demografi 
Under Osmannerriget blev det nuværende Isparta kaldt "Hamit". Hamit var en osmannisk provins (sancak), som hørte under regionen (eyalet) Konya. Ifølge de osmanniske statistikker var provinsens indbyggertal i alt 120.661 i 1882. Af disse var 5,3% ortodokse grækere, mens 0,5% var armeniere.

I 1892 var Hamit-provinsens indbyggertal vokset til 192.000, hvoraf 5,7% bestod af ortodokse grækere, 0,3% armeniere og 0,01% jødiske indbyggere.

I dag består langt størstedelen af Ispartas befolkning af sunni-muslimer, men et lille mindretal af alevitter findes også.

For neden kan ses en tabel over befolkningsudviklingen i Isparta-provinsen fra 1927 til i dag.

Referencer 

Byer i Tyrkiet
Hákun Djurhuus

Hákun Djurhuus (født 11. december 1908 i Tórshavn, død 22. september 1987 smst.) var en færøsk politiker, der var Færøernes lagmand fra 1963 til 1967. Han var desuden leder af Fólkaflokkurin gennem 29 år og medlem af Lagtinget i 34 år.

Djurhuus blev uddannet lærer i 1932 og fik derefter arbejde i Skálabotnur og Innan Glyvur, indtil han i 1934 blev ansat ved en skole i Klaksvík, hvor han var til 1976. Fra 1936-1946 var han chefredaktør for avisen Norðlýsið.

Han var kommunalbestyrelsesmedlem i Klaksvíks byråd 1946–1951, heraf borgmester 1950–1951. Han blev valgt til Lagtinget for første gang i 1946 og var formand for Lagtinget fra 1950 til 1951. Samme år blev han valgt til leder af Fólkaflokkurin og var frem til 1957 minister uden portefølje under lagmand Kristian Djurhuus. I løbet af denne periode pågik Klaksvíkstriden, og Hákun Djurhuus fandt en hjemmelavet bombe i sit hjem. Den var blevet installeret, da ingen var hjemme i huset, men var fejlkonstrueret og gik derfor aldrig af. I 1957 blev han medlem af Folketinget som Thorstein Petersens stedfortræder da Thorstein Petersen mistede sit mandat, og sad i første omgang til 1960 og var atter medlem fra 1968 til 1973.

Hákun Djurhuus blev 4. januar 1963 lagmand i en stor koalition bestående af Fólkaflokkurin, Tjóðveldisflokkurin, Sjálvstýrisflokkurin og Framburðsflokkurin. Regeringen sad fire år, og Djurhuus blev ikke minister igen. Han trak sig fra politik ved lagtingsvalget i 1980, hvor han samtidig gik af som partileder og lagtingsmedlem.

Hæder 
Han blev Ridder af Dannebrog 1957 og Ridder af 1. grad 1963

Referencer 

Lagmænd fra Færøerne
Lagtingsformænd på Færøerne
Vicelagmænd fra Færøerne
Tidligere folketingsmedlemmer fra Færøerne
Folketingsmedlemmer i 1950'erne
Folketingsmedlemmer i 1960'erne
Folketingsmedlemmer i 1970'erne
Borgmestre fra Færøerne
Personer fra Thorshavn
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Riddere af 1. grad af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Politikere fra Fólkaflokkurin
Justitsministre fra Færøerne
Ministre uden portefølje fra Færøerne
Skorpios

Skorpios er en lille græsk privatejet ø i det Ioniske Hav vest for hovedlandet Grækenland.

Tæt på øen ligger Lefkas.

Øen blev oprindelig købt af den nu afdøde, men meget velhavende skibsreder Aristoteles Onassis. Arvingerne har nu sat øen til salg.

Øen er nu åbenbart sat til salg for 200 mill. US$; Madonna og Bill Gates har vist deres interesse.

De Joniske Øer
Benetton

Benetton, formelt Benetton Group S.p.A., men markedsført som United Colors of Benetton er et italiensk modehus med aktiviteter globalt. Virksomheden har 6.200 butikker i 120 lande og omsætter årligt for 2,1 mia. euro (2008). Hovedsædet er beliggende i Treviso.

Virksomhedens historie går tilbage til 1960, da Luciano Benetton, den ældste af fire søskende, arbejdede som sælger i Treviso. Her så han et marked for farverigt tøj og solgte sin yngre brors cykel for at kunne købe sin første symaskine. Hans første kollektion af sweaters fik positiv respons i de lokale butikker i Veneto. Kort efter sluttede hans søster og to yngre brødre sig til, og i 1965 blev virsomheden etableret. I 1966 åbnedes den første butik i Belluno og i 1969 i Paris.

Benettons succes tog særligt fart efter markedsføringskampagnen 'United Colors', påbegyndt i 1980, hvori fotografen Oliviero Toscanis ofte kontroversielle billeder var det bærende element. Billederne kredsede om vold, seksualitet og død og forestillede bl.a. en blodig nyfødt baby, en aids-patient, flygtninge, heste i færd med at parre sig, en collage af kønsorganer samt tøjrester fra en afdød soldat i krigen i Bosnien-Hercegovina. Eneste tekst var Benettons logo. Kampagnen var stærkt omstridt og blev i nogle lande sågar censureret, men den var med til at give Benetton sit globale image samtidig med at den brød med de eksisterende normer indenfor markedsføring.

Siden 1980'erne har Benetton sponsoreret flere sportsgrene, bl.a. Formel 1-holdet Benetton Formula, der senere blev til Renault F1.

Eksterne henvisninger 
 United Colors of Benettons internationale hjemmeside

Etableret i 1965
Tøjmærker
Beklædningsvirksomheder fra Italien
Treviso