kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
The Living Daylights

The Living Daylights med den danske titel Spioner dør ved daggry er en britisk actionfilm fra 1987. Filmen er den femtende i Eon Productions serie om den hemmelige agent James Bond, der blev skabt af Ian Fleming. Filmen er opkaldt efter novellen The Living Daylights fra Flemings novellesamling Octopussy and The Living Daylights fra 1966. Scenen med Koskovs flugt og cellisten som skytte i begyndelsen af filmen er hentet fra novellen.

Filmen er den første af to med Timothy Dalton som James Bond. Roger Moore havde trukket sig tilbage fra rollen efter syv film, så producenterne måtte på jagt efter en ny Bond. Udover Dalton var blandt andre Sam Neill og Pierce Brosnan på tale. Producenten Albert Broccoli var dog ikke helt vild med Neill. I stedet blev Brosnan tilbudt rollen, men det øgede interessen i tv-serien Remington Steele, som han var med i, og som derfor blev forlænget. Endelig gik buddet så til Dalton, som endte med at sige ja. Dalton lagde vægt på at spille rollen som en mand der lever på kanten som i de oprindelige bøger i stedet for den mere humoristiske tilgang som i Moores film.

Plot 
Bond hjælper den sovjetiske general Koskov med at hoppe af til vesten. Til gengæld afslører Koskov, at hans kollega general Pusjkin vil dræbe britiske agenter, hvorefter Bond sendes ud for at dræbe Pusjkin. Bond synes imidlertid, at der er noget uldent ved sagen, og opsøger Koskovs kæreste, cellisten Kara Milovy.

Medvirkende 
 Timothy Dalton – James Bond
 Maryam d'Abo – Kara Milovy
 Jeroen Krabbé – General Koskov
 Joe Don Baker – Brad Whitaker
 John Rhys-Davies – General Leonid Pusjkin
 Art Malik – Kamran Shah
 Andreas Wisniewski – Necros
 Thomas Wheatley – Saunders
 Walter Gotell – General Gogol
 Robert Brown – M
 Desmond Llewelyn – Q
 Caroline Bliss – Moneypenny

Hjælpemidler 
 Eksploderende mælkeflasker – Necros, der er forklædt som mælkemand, bruger disse til at skabe kaos i MI6's sikre hus.
 Philips nøglering - Nøgleringen kan udløse en gaspatron ved at hvisle begyndelsen af Rule, Britannia! og en bombe ved at hvis som en ulv. Desuden har den nøgler til at åbne 90 % af verdens låse.
 Aston Martin Volante – Bonds bil om hvilken han selv siger: I had a few optional extras installed. (Jeg har noget ekstraudstyr installeret). Det tør antydes: laser, ski, pigdæk, politiradio, skudsikre ruder, raketter og selvødelæggelsesmekanisme.

Lokaliteter i filmen 
 Gibraltar
 Bratislava
 Wien
 London
 Tanger, Marokko
 Afghanistan
 Pakistan

Optagesteder 
 Pinewood Studios, London
 Tyskland
 Østrig
 Marokko
 USA
 Italien
 Gibraltar

Noter

Eksterne henvisninger 
 
 I Hennes Majestets Hemmelige Tjeneste's side om The Living Daylights 

James Bond-film
Britiske film fra 1987
Actionfilm fra Storbritannien
Engelsksprogede film
Le Mans Prototype

Le Mans Prototype er en sportsvognsprototype af racerbiler der blandt andet bliver anvendt i FIA World Endurance Championship og 24-timers racerløbet i Le Mans, samt flere regionale Le-Mans-løbsserier i verden. Reglementet er opfundet og styret af den franske organisation Automobile Club de l'Ouest. Bilerne er delt op i to klasser; LMP1 og LMP2.

Referencer

Eksterne henvisninger 

24 Timers Le Mans
Jan Christopher van Deurs

Jan Christopher van Deurs (24. maj 1774 – 20. april 1829) justitsråd og godsejer.

Nedstammede fra en gammel hollandsk familie, der i længere tid havde været bosat i Helsingør, hvor han også blev født. Opkaldt efter sin far Jan Christopher van Deurs (født i 1725) og hans moder var dennes anden kone Henriette Margrethe Kønemann (født 1740). 
Viet d. 23. december 1796 i Sankt Petri Kirke i København til Anna Dorothea Hansen (1776-1857) datter af kancelliråd Jens Hansen.
Ejede godset Bøstrup nord for Slagelse fra 1795.

Børn 

 Henriette Dorothea van Deurs (1797-1850), gift med sognepræst Christian Frederich Schønheyder
 Frederikke Wilhelmine van Deurs (1798-1853), gift med kammerjunker Joachim Gottfred von Barner af Vedbygård
 Carl van Deurs (1800-1862), overlæge og gift med Caroline Johanne Frederikke Schønheyder
 Emil van Deurs (1803-1841), Godsejer, Bøstrup Hovedgård. 
 Herman Eduard van Deurs (1807-1868?) Godsejer, Bøstrup Hovedgård.
 Jan Wilhelm van Deurs (1813-1868), proprietær, ejer af Palstrup og Aabogaard 
 Maja Jensine van Deurs (1817-1901), gift med oberst Eduard Vilhelm Busky-Neergaard

Kilder/henvisninger 

 sadolin slægtsider 
 dansk biografisk leksikon

Godsejere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Helsingør
Justitsråder fra Danmark
Jan Christopher
Oneliner

En oneliner (engelsk) er en vittighed, der startes og sluttes i én replik.

Blandt internationale komikere der bruger onelinere som en del af deres optræden er Jimmy Carr, Tommy Cooper, Rodney Dangerfield, Ken Dodd, Stewart Francis, Zach Galifianakis, Mitch Hedberg, Anthony Jeselnik, Milton Jones, Shappi Khorsandi, Jay London, Mark Linn-Baker, Demetri Martin, Groucho Marx, Dan Mintz, Emo Philips, Tim Vine, Steven Wright og Henny Youngman. I Danmark har bl.a. Mikael Wulff brugt onlinere.

Eksempler 

 "Jeg indrømmer det; jeg er hestelæge. Men hvis De gifter Dem med mig, lover jeg aldrig mere at se på andre heste!" – (Groucho Marx)
 "Jeg kendte denne kvinde, der drev mig til druk... Og jeg havde ikke engang så megen anstændighed, at jeg huskede at takke hende!" – (W.C. Fields)
 "Jeg er kun sikker på to ting: Universets uendelighed og menneskets dumhed. Og dog er jeg ikke så sikker på det med universet." – (Albert Einstein)

Humor
Vittigheder
Carl van Deurs

Carl van Deurs (født 14. april 1800 i Slagelse, død 13. februar 1862 i Helsingør) var en dansk læge.

van Deurs var søn af justitsråd og godsejer (Bøstrup) Jan Christopher van Deurs (1774-1829) og hans hustru Anna Dorthea Hansen (1776-1857). Han blev født i Slagelse ikke langt fra sit barndomshjem Bøstrup. Han dimitterede i 1817 fra Odense Skole og tog kirurgisk eksamen 1823. 

Herefter var han i et stykke tid reservekirurg, og havde planer om at få et videnskabelig virke i København. Men da faderen blev forarmet, måtte han give sig til at praktisere i Præstø, idet han samtidig giftede sig d. 24. juli 1827 med Johanne Frederikke Caroline Schønheyder (1797-1862), datter af professor og hofmedikus Johan Henrich Schønheyder. 

I 1832 blev han distriktslæge i Aalborg, og i 1838 regimentskirurg, stadig med bopæl i Aalborg. Han blev 1842 udnævnt til overlæge, og han blev her en meget anset læge. Under Treårskrigen indtog han en overordnet stilling som brigadelæge og læge ved generalkommandoen. 1852 blev han forflyttet til Randers og 1858 til Helsingør, hvor han tillige fungerede som garnisonslæge ved Kronborg.

1862 døde han pludselig af et hjerteonde. Han glemte aldrig sin interesse for at arbejde med den videnskabelige del af faget, og der findes derfor talrige afhandlinger af ham i medicinske tidsskrifter. Han interesserede sig særligt for det danske medicinalvæsens historie og ganske særlig for medicinsk personalhistorie. Hans omfattende håndskrevne samlinger på disse områder skænkedes efter hans død til Det Kongelige Bibliotek.

Børn 
 Henriette Dorthea Pauline van Deurs (1830-?)
 Charlotte Wilhelmine Elisabeth Alezia Deurs (1831-?) 
 Gotliebe Johanne Sophie van Deurs (1837-?) 
 Caroline Adolphine Benditte Dorthea "Dorette" van Deurs (1834-1872), gift med sin fætter landstingssekretær Johan Christian Frederik Schønheyder van Deurs

Kilder/henvisninger 
 sadolin slægtsider 
 dansk biografisk leksikon

Læger fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Slagelse
Personer i Treårskrigen fra Danmark
Kirurger fra Danmark
Carl
Studenter fra Odense Katedralskole
Piet van Deurs

Jan Piet Schønheyder van Deurs (født 5. februar 1931 på Frederiksberg, død 22. februar 2018 i Espergærde) var en dansk journalist og forfatter, der arbejdede for Danmarks Radio fra 1958 til 2001.

Historie 
Han var søn af laboratorieforstander Jan Arent Schønheyder van Deurs (død 1942).

Piet van Deurs studerede på Sorø Akademi og Krogerup Højskole og kom til Østsjællands Folkeblad i 1949. Han blev journalist på Holbæk Amts Venstreblad i 1954 og redaktionssekretær ved Helsingør Dagblad i 1956.

DR 
Han begyndte sin lange karriere hos Danmarks Radio i 1958 ved TV-Aktuelt. Han blev programredaktør og souschef i TV-Kulturafdelingen i 1964. Fra 1973 lavede han tv om arkæologi og historie. Blandt andet om Nubien, Ethiopien (med kejser Haile Selassie), Guldkysten, Ghana, Thailand og Pompeji og andre historiske serier. Mest kendt blev han som vært på programserien Hvad er det?.

Efter pensionering fra DR i 2001 forsatte han som forfatter og foredragsholder.

Piet van Deurs var en årrække koordinator af Nordvisionsarbejdet inden for kultur- og samfundssektoren. Han var til 1958 næstformand i bestyrelsen for Nationalmuseets Venner ), initiativtager til redningen af Hjortspringbåden, medlem af det rådgivende udvalg for Nationalmuseets udbygning, initiativtager til Hugin og Munin Klubben og præsident for Teknisk Museums Venner (1995-1997).

Privat 
I 1991 modtog han Dronning Margrethe II's Arkæologiske Fonds Medalje, og den 9. november 1992 blev han ridder af Dannebrogordenen. Han blev Årets Arkæolog i 1994 og tildelt Absalon-Prisen i 1997.

Van Deurs døde på grund af et hjerteanfald foran sit hjem i Espergærde den 22. februar 2018, 87 år gammel.

Udvalgte tv-produktioner 
 Danmarks-historier
 Danmarks storhed og fald (bl.a. slaget på Rheden og Københavns Bombardement)
 De graver
 Dronningen tager imod (med Dronning Margrethe II)
 Guld fra Kiev
 Hvad er det?
 Hvad skal vi stille op med fortiden
 Justitsmord (om Struensee, Corfitz Ulfeldt og Maren Splids)
 Normannerne (1-9)
 Og gamle Danmark
 Skattejagt på British Museum og Nationalmuseet
 Spillet om magten (1-15)
 Tøm kommodeskuffen
 Vikingeskibets hemmeligheder

Bibliografi 
Piet van Deurs har blandt andet skrevet bøgerne:
 
 
 
 

Dansk historisk Fællesråd udgav i 2009 bogen Historiens ildsjæle hvor Piet van Deurs er en blandt de 18 portræterede historikere og historieformidlere.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 

Journalister fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Ansatte i DR
Piet
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Faglitterære forfattere fra Danmark
Personer fra Frederiksberg
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Redaktører fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Modtagere af Ole Haslunds Kunstnerfonds legat
Micado danse Ensemble

Micado danse Ensemble var et moderne dansk dansekompagni i perioden 1989 til 1999.
Ensemblet blev oprettet af koreograferne Mikala Bjarnov Lage og Charlotte Rindom, som i hele perioden fungerede som ensemblets kunstneriske ledelse. Formålet med ensemblet var at samle de bedste kræfter fra koreografernes egne kompagnier, Bjarnov's Dance Company og Ballet Plus, men at ensemblets dansere til stadighed skulle samle inspiration og nye idéer også udenfor ensemblets rammer.
Ensemblets forestillinger blev opført på blandt andet Bellevue Teatret, Det Ny Teater, Kanonhallen samt på det moderne dansemiljøs egen scene fra 1991, Dansescenen i København. En række af produktionerne opførtes desuden i Århus, enkelte steder i provinsen og i udlandet.

Blandt ensemblets produktioner kan nævnes "Micado" (Københavneren, 1989), "Skakmat" (Bellevue Teatret, 1989), "Nattegn" (Det Ny Teater, 1990), hotel-trilogien bestående af "Det Hvide Hotel" (Kanonhallen, 1992), "Hotel Inferno" (Dansescenen, 1994) og "Grand Hotel" (Dansescenen, 1997), "Klodeskyer" (Dansescenen, (1994), "Rygter" (Dansescenen, 1995) og "Pitch" (Dansescenen, 1998).

Udover den kunstneriske ledelse har ensemblet givet plads til blandt andre koreograferne Carina Raffel, Kenneth Kreutzmann, Tim Rushton, Tim Feldman og Camilla Stage.

Godt femogtredive dansere har arbejdet i ensemblet i løbet af perioden, heriblandt Dorte Persson, Lene Buchardt, Sofie Christiansen, Kara Goloux, Hanne Jacobsen, Tanja Johansson, Susanne Judsom, Dorte Kreutzfeldt, Carina Raffel, Malene Schjønning, Thomas Bendixen, Lars Bjørn, Allan Clausen, Morten Innstrand, Kenneth Kreutzmann, Mads Mikkelsen, Jean Hugues Miredin, Emma Swärdh, Tanja Büchert, Lars Ottosen og Søren Sundby.
Ensemblet var i perioden 1990 til 1998 støttet af Teaterrådet.

Moderne dansekompagnier
Etableret i 1989
Ophørt i 1999
Dans i Danmark
Christian Henrik Hansen

Christian Henrik Hansen (4. august 1797 på Holmegård – 17. december 1868) var en dansk landmand, brygger og politiker.

Han var født på Holmegård ved Næstved, hvor hans far, Jens Hansen (1752-1832) da var forpagter. Hans mor hed Juliane Marie f. Hofmeyer.

Han gik 1809-12 i Herlufsholm Skole, var derefter i tre år skriver på Vallø Birks kontor og tog 1821 dansk-juridisk eksamen. 1817-26 var han forvalter på forskellige herregårde. 1828-42 forpagter af Christiansdal ved Odense og købte desuden i 1830 Kragsbjerggård og siden et par andre større gårde i området.

I 1833 indgav C.H. Hansen en klage til Rentekammeret over vejvæsenets vilkårlighed med hensyn til naturalarbejdets fordeling og andre misbrug og gentog 1834-35 i bladartikler sine påstande. Dette førte til langvarige retssager (1836-44), som pådrog ham bøder og et års censur, men indbragte ham tak fra flere sider (nogen gav ham endda penge for at dække hans omkostninger) og gav til dels stødet til vejforordningen 1841.

C.H. Hansen udgav 1838-39 et par småskrifter om Sognepræstens og Bondens gjensidige Forhold. Han fik tilnavnet "Vej-Hansen", og valgtes til stænderdeputeret 1837 og på ny 1841, men mødte kun op til samlingerne i 1840 og 1842. Han blev i 1842 valgt som suppleant i Odense Amtsråd. Efter at have solgt sine gårde flyttede han 1845 til Odense, hvor han blev brygger, og opførte mange bygninger og var borgerrepræsentant 1846-50.

Endelig var han 1849-1852 folketingsmand for Odense Amts 7. kreds og hørte til Bondevennerne. 1851 solgte han bryggeriet og havde siden flere landejendomme, men tilsatte derved sin formue og tilbragte sine sidste år i Odense i fattigdom. Hans gamle stridbarhed kom endnu 1868 til udbrud i et flyveskrift: Gjengangerbreve til Spionen Molzen (osv.), som opfriskede mindet om hans søn Jens Julius Hansens affære i februar 1865.

C.H. Hansen blev i 1827 viet til Bertha Maria Ammentorp (1805-1848), datter af præst Christian D. Ammentorp i Dalum.

Børn 
 Jens Julius "Jules" Hansen (1828-1908), fransk ambassaderåd, justitsfuldmægtig og forfatter
 Christian Ditlev Ammentorp Hansen (1843-1916), apoteker, fabrikant, godsejer og etatsråd Chr. Hansens teknisk-kemiske Laboratorium A/S
 Christiane Lorentine Hansen (1846-?)

Kilder/henvisninger 
 Sadolin slægtsider 
 Dansk biografisk leksikon

Medlemmer af Odense Byråd
Jurister fra Danmark
Politikere fra Bondevennerne
Folketingsmedlemmer i 1840'erne
Folketingsmedlemmer i 1850'erne
Landmænd fra Danmark
Bryggere fra Danmark
Stænderdeputerede fra Østifterne
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Herlovianere
Bo Giertz

Bo Harald Giertz (født 31. august 1905, død 12. juli 1998) var en svensk luthersk biskop og forfatter. 

Giertz blev født i Räpplinge, Öland, som søn af Knut Harald Giertz og Anna Ericson, der var datter af Lars Magnus Ericsson, grundlæggeren af Ericsson-koncernen. I sit tidlige liv var Giertz ateist, men i 1925 besluttede han sig for at blive kristen og begyndte at læse teologi. Han fik sit første embede i 1939 i Torpa og blev i 1949 udnævnt til biskop over Göteborgs Stift, hvilket han var til sin pension i 1970.

Giertz skrev en lang række bøger; blandt de mest udbredte er Kristi Kirke (Kristi kyrka, 1939, udgivet på dansk 1941) og romanen Stengrunden (1941, udgivet på dansk 1942). Teologisk var Giertz på én gang konservativ, pietistisk og højkirkelig. I 2004 blev han af den svenske kirkes tidsskrift Kyrkans tidnings læsere kåret til 1900-tallets vigtigste kristne leder i Sverige.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 kristendom.dk - Bo Giertz 1905-1998

Faglitterære forfattere fra Sverige
Biskopper i Göteborgs Stift
Svenskere i 1900-tallet
Personer fra Öland
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Helge Rasmussen

Helge Rasmussen (30. juli 1921 – 9. januar 1994) var en dansk professionel bokser i fjer- og letvægt. 

Som amatør vandt Helge Rasmussen det danske mesterskab i fjervægt tre gange (1941, 1943 og 1945). 

Han debuterede som professionel bokser ved det første professionelle boksestævne i Danmark efter 2. verdenskrig, da dan den 4. januar 1946 i København besejrede finnen Viljo Salminen på point efter 6 omgange. Helge Rasmussen opnåede en lang række sejre i sin professionelle karriere, men de fleste af modstanderne var forholdsvis svage boksere med beskeden rutine og få sejre bag sig. Helge Rasmussen besejrede dog den noget mindre belgier Joe Cornelis, der kort efter kampen vandt det belgiske mesterskab i bantamvægt. 

Helge Rasmussen opnåede 22 professionelle kampe (19 sejre (5 før tid) og 3 nederlag) inden han i 1948 opgav karrieren.

Boksere fra Danmark
Personer fra Holbæk
Hans Drescher

Hans Drescher (født 23. maj 1914 i Hamborg – 31. marts 2005) var en dansk professionel weltervægtsbokser.

Hans Drescher debuterede som professionel den 6. april 1934 med en pointsejr over svenskeren Lorentz Olsson i Lorensbergs Circus i Göteborg. De første 8 kampe i karrieren blev bokset i Norge, Sverige og Finland med blandet succes. Hans Drescher boskede første gang i Danmark som professionel den 13. marts 1936, da han besejrede Wilhelm Bech i København. I årene 1936-37 opnåede han en stribe sejre i Danmark, og i 1937 opnåede han yderligere to sejre i kampe i hjembyen Hamborg. Yderligere kampe fulgte med succes i Paris, Milano, London og i en ræke andre europæiske byer. 

Den 4. maj 1941 blev Hans Drescher matchet mod det store tyske navn på daværende tidspunkt, Gustav Eder. Eder havde 6 år forinden slået Einar Aggerholm ud i 1. omgang i en EM-titelkamp, og havde langt over 100 professionelle kampe bag sig. Drescher havde før kampen kun tabt 8 ud af sine 37 kampe og de fleste af nederlagene lå flere ud tilbage. Eder var dog Drescher langt overlegen, og stoppede ham i 7. omgang af kampen i Hamborg. 

Efter kampen mod Eder boksede Dracher 4 kampe med 2 sejre og 2 nederlag, inden krigen i Europa satte en effektiv stopper for professionel boksning. Efter krigen genoptog Drescher karrieren, men blev stoppet i sin 2. comeback kamp, da han den 8. januar 1946 i Stockholm blev stoppet af den stærke finne Yrjo Piitulainen i 5. omgang efter at have været i gulvet 8. gange. 

Hans Drescher opnåede 44 kampe (28 sejre (8 før tid), 12 nederlag og 4 uafgjorte).

Noter

Eksterne links 
 

Mandlige boksere fra Danmark
Personer fra Hamborg
Gerhard Pedersen

Gerhard Sigvald Pedersen (9. april 1912 – 12. juni 1987) var en dansk bokser.

Amatørkarriere 
Som amatør boksede Gerhard Pedersen for Esbjerg AK 1917, hvor han vandt det jyske mesterskab i 1931 i letvægt. Han vandt igen det jyske mesterskab i 1936 i weltervægt nu for Esbjerg BBK. Senere samme år vandt han det danske mesterskab i samme vægtklasse.

Gerhard Pedersen blev udtaget til Sommer-OL 1936 i Berlin, hvor Gerhard Pedersen besejrede Enrique Giaverini (Chile), Rudolf Andreassen (Norge) og Raul Rodriguez (Argentina) inden han i semifinalen tabte til finnen Sten Suvio. I den efterfølgende kamp om bronzemedaljen vandt Pedersen over franskmanden Roger Tritz, og opnåede således en olympisk bronzemedalje i den olympiske bokseturnering.

I 1937 vandt han det jyske og det danske mesterskab i weltervægt. Samme år deltog han i EM i Milano, men opnåede ikke medalje.

Professionel karriere 
Gerhard Pedersen debuterede som professionel bokser i mellemvægt den 21. april 1944 i Göteborg med et pointnederlag efter 6 omgange til den senere finske letsværvægtsmester Oiva Purho. Han boksede yderligere en kamp i Göteborg i 1944, hvor han besejrede en anden finne. I sin tredje kamp mødte han i 1946 den ubesejrede finne Piitulainen, der forinden havde stoppet Hans Drescher i dennes sidste kamp, og også Gerhard Pedersen blev stoppet af den hårdtslående finne.

Efter to nederlag i de første tre kampe kom Gerhard Pedersens karriere på ret spor, da han over knap to år i 1946-47 vandt 12 kampe i træk. Der var dog tale om forholdsvis svage modstandere i kampene, der blev afviklet i Danmark og i Sverige.

Striben af sejre blev afbrudt, da Gerhard Pedersen den 21. september 1947 i Örebro tabte til tjekken Zeyer, som Gerhard Pedersen ellers havde besejret to gange tidligere. Et par måneder senere tabte Pedersen igen, denne gang til den stærke franskmand og kommende EM-udfordrer Jean Stock, der stoppede Gerhard Petersen. Tredje nederlag i træk blev en realitet, da Gerhard Pedersen i den sidste kamp i karrieren den 6. februar 1948 i KB Hallen tabte til finnen Sulo Gustafsson på point efter 6 omgange.

Gerhard Pedersen opnåede 18 kampe i karrieren med 13 sejre (6 før tid) og 5 nederlag (2 før tid). 7 af kampene blev afviklet i Sverige.

Eksterne links 
 Professionel rekordliste  på boxrec.com
 Gerhardt Pedersen bokser som amatør landskamp mod Sverige i 1937 (1:41)

Boksere fra Danmark
Personer fra København
Olympiske boksere fra Danmark
Olympiske bronzemedaljevindere fra Danmark
Boksere ved sommer-OL 1936
New York Giants

New York Giants er et professionelt amerikansk fodboldhold baseret i New Yorks metropolområde. Holdet har hovedkvarter, træner og spiller hjemmekampe på MetLife Stadium i Meadowslands Sports Complex i forstaden East Rutherford, New Jersey. De er for nuværende medlem af NFC East-divisionen af National Football Conference (NFC) i National Football League (NFL). Giants var et af de fem hold, der gik ind i NFL i 1925, men det eneste fra det år, der stadig eksisterer.

Giants har vundet syv NFL-titler — fire før Super Bowl-æraen (1927, 1934, 1938 og 1956), og 4 siden Super Bowls indførsel (Super Bowl XXI, Super Bowl XXV, Super Bowl XLII og Super Bowl XLVI). Gennem historien har Giants haft 15 Hall of Fame-spillere, blandt andet de mest værdifulde spiller (MVP)-vindere Mel Hein, Frank Gifford, Charlie Conerly, Y.A. Tittle og Lawrence Taylor.

For at adskille sig selv fra baseballholdet af samme navn, blev footballholdet kaldet New York Football Giants. Selvom baseballholdet flyttede til San Francisco i 1957, blev footballholdet ved med at bruge "New York Football Giants" som dets juridiske navn. Holdet har desuden flere tilnavne, blandt andet "Big Blue", "G-men", "Big Blue Wrecking Crew", "Jersey Giants" og "Jints", et navn der ofte ses i New York Post, og som stammer fra baseballholdet da de stadig havde base i New York.

Logoer og uniformer 

Med over 80 års holdhistorie, har Giants haft mange uniformer og logoer. Giants' logoer gennem tiderne har indeholdt flere inkarneringer af en gigantisk quarterback, og en gigantisk runningback der gør sig klar til at kaste en football, "ny" med små bogstaver, og stylede versioner af holdets tilnavn.

Giants' trøjer er tradionelt blå eller røde (eller hvide med blå og røde undertoner), og deres bukser skifter mellem hvide og grå. I øjeblikket har Giants hjemmetrøjer, der er helt blå med hvide tal og bogstaver, grå bukser med røde og blå striber på buksebenene, og helt blå sokker. 

Ude-uniformen består af hvide trøjer med røde tal og bogstaver og "nordvest"-striber på ærmerne, grå bukser med blå og røde striber, og helt røde sokker. 

Giants' hjelm er metalblå med hvide bogstaver og tal, og med en rød striber der løber fra hjelmens forside og bagud. Hjelmen prydes på begge sider med et "ny"-logo i små bogstaver, samt en grå "facemask" – beskyttelsen foran ansigtet. 

Desuden har Giants en tredje trøje, der minder om deres helt røde hjemmetrøje fra de tidlige 50'ere: den alternative trøje er rød med hvide tal og bogstaver. Denne trøje har holdet brugt tre gange hjemme siden 2004.

Radio 
Pr. 2006 er Giants' primære radiostation WFAN 660 AM, den ældste kun-sportsradiostation i USA. Nogle kampe i august og september flyttes til WXRK 92,3 FM på grund af sammenfaldende New York Mets-baseballkampe. Spil-for-spil-kommentatoren er Bob Papa.

Eksterne henvisninger 

 Officiel hjemmeside
 Sport E-Cyclopedia.com
 

Hold i NFL
Etableret i 1925
Giants
Grandmaster Flash

Grandmaster Flash (født Joseph Saddler: 1. januar 1958 i Bridgetown, Barbados) er hiphopmusiker og dj.

Han var med i gruppen Grandmaster Flash and the Furious Five, med hvem han indspillede det kendte nummer The Message. Han anses som en af pionererne indenfor hiphop.

Eksterne henvisninger 

Hiphop
Rappere fra USA
Dj's fra USA