kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Daniel McFadden

Daniel Little McFadden (født 29. juli 1937 i Raleigh, North Carolina) er en amerikansk økonometriker. Han er professor ved University of Southern California og University of California, Berkeley. I 2000 modtog han Nobelprisen i økonomi sammen med en anden amerikansk økonometriker, James Heckman. McFadden fik sin Nobelpris for "sin udvikling af teori og metoder til analyse af diskrete valg".

Baggrund 

McFadden blev uddannet ved University of Minnesota, hvor han fik en bachelor-grad i fysik og en Ph.D.-grad i økonomi 5 år senere (i 1962). Hans vejleder ved University of Minnesota var Leonid Hurwicz, som selv modtog Nobelprisen i 2007.

I 1964 blev McFadden ansat ved UC Berkeley. Her forskede han bl.a. i problemerne med at forbinde økonomisk teori og den empiriske måling heraf. Han udviklede Random Utility-modellen, som han i en berømt analyse brugte til at forudsige, hvor mange mennesker der ville udnytte det nye Bay Area Rapid Transit-tog i San Francisco-området. Mens myndighederne på forhånd havde vurderet, at 15 % af pendlerne i området ville benytte toget, pegede McFaddens analyse på 6,3 %. Det faktiske antal viste sig at blive 6,2 %.

I 1974 offentliggjorde McFadden "conditional logit"-modellen, en meget anvendt økonometrisk model til at estimere visse former for diskrete valg.

I 1975 modtog McFadden den prestigefulde John Bates Clark-medalje, der gives til den amerikanske økonom under 40 år, som vurderes at have ydet det vigtigste bidrag til økonomisk tankegang og videnskab. I 1977 blev han ansat ved Massachusetts Institute of Technology (MIT), men vendte tilbage til Berkeley i 1991, hvor han grundlagde Econometrics Laboratory. I 2005 var han formand for den amerikanske sammenslutning af økonomer American Economic Association.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Materiale om Daniel McFadden på Nobelstiftelsens hjemmeside
 Daniel McFadden's hjemmeside
 
 Note om diskrete valg-modeller fra Økonomisk Institut, Københavns Universitet

Nobelprismodtagere i økonomi
Nobelprismodtagere fra USA
Økonomer fra USA
Frankenstein (film)

Romanen Frankenstein af Mary Shelley har inspireret flere film:

 Stumfilm
 Frankenstein (film fra 1910)
 Life Without Soul (1915)
 Il Mostro di Frankenstein (1920)

 filmserie fra Universal Studios
 Frankenstein (film fra 1931)
 Frankensteins brud (original: Bride of Frankenstein) (1935)
 Son of Frankenstein (1939)
 The Ghost of Frankenstein (1942)
 Frankenstein Meets the Wolf Man (1943)
 House of Frankenstein (film fra 1944)
 House of Dracula (1945)
 Bud Abbott Lou Costello Meet Frankenstein (1948)

 filmserie fra Hammer Film Productions
 The Curse of Frankenstein (1957)
 The Revenge of Frankenstein (1958)
 The Evil of Frankenstein (1963)
 Frankenstein Created Woman (1967)
 Frankenstein Must Be Destroyed (1969)
 The Horror of Frankenstein (1970)
 Frankenstein and the Monster from Hell (1974)

 andre film baseret på romanen
 Flesh for Frankenstein (1973)
 Frankenstein: The True Story (1973)
 Frankenstein Unbound (1990)
 Frankenstein (film fra 1992)
 Mary Shelley's Frankenstein (1994)
 Frankenstein (film fra 2004)
 Frankenstein (film fra 2007)
 Frankenstein (film fra 2015)

 film løst baseret på romanen
 Frankenstein 1970 (1958)
 Frankenstein junior (originaltitel: Young Frankenstein) (1974)
 The Bride (1985)
 I, Frankenstein (2014)
 Victor Frankenstein'' (2015)
Ostrog

Ostrog (, ) er en russisk betegnelse for et lille fort, typisk bygget af træ og sjældent permanent bemandet. Ostrogs var omkranset af 4-6 meter høje palisader. Navnet stammer fra det russiske ord строгать (, ). Ostrogs var mindre og udelukkende militære forsvarsværker, sammenlignet med de større kremler, der var den centrale borg i russiske byer. Ostrogs blev ofte bygget i fjerntliggende områder eller ved befæstningslinjerne som "den store forsvarslinje", , .

Se også 
 Kreml

Eksterne henvisninger 
 Ostrog i Den store sovjetiske encyklopædi, 3. oplag, 1969/1978. hentet 24. oktober 2015 

Fæstningsanlæg i Rusland
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Rusland
Amt Großer Plöner See

Amt Großer Plöner See er et kreisoverskridende amt i det nordlige Tyskland, hovedsageligt beliggende i den nordøstlige del af Kreis Plön. Kreis Plön er beliggende i den østlige/centrale del af delstaten Slesvig-Holsten, og amtets administration ligger i byen Plön. Ud over ni kommuner i Kreis Plön finder man i amtet desuden kommunen Bosau, der er en del af Kreis Østholsten.

Historie 
Amtet blev oprettet 1. januar 2007 af kommunerne i det daværende Amt Plön-Land og den indtil da amtsfrie kommune Bosau og omfattede oprindeligt også kommunerne Ascheberg (Holsten) og Bösdorf.

1. januar 2014 blev Ascheberg og Bösdorf udskilt fra amtet og har siden været forvaltet af byen Plön.

Kommuner i amtet 
 Bosau
 Dersau
 Dörnick
 Grebin
 Kalübbe
 Lebrade
 Nehmten
 Rantzau
 Rathjensdorf
 Wittmoldt

Eksterne kilder/henvisninger 

 Amt Großer Plöner See

Grosser Pløner See
Denis Villeneuve

Denis Villeneuve (født 3. oktober 1967) er en fransk-canadisk filminstruktør og manuskriptforfatter.

Opvækst og karriere 
Denis Villeneuve er født i Gentilly i nærheden af Trois-Rivières i Québec. Han gjorde sig første gang bemærket, da han vandt Radio-Canadas ungdomsfilmskonkurrence "La Course Europe-Asie" i 1990-1991. Han har vundet syv Genie Awards; fire for bedste instruktion, to for bedste manuskript og en for bedste kortfilm. Priserne er blandt andet vundet for filmene Maelström (2001), Polytechnique (2009), Incendies 2011 og Enemy (2013). De tre førstnævnte modtog også Genie Awards som bedste film.

Villeneuve har modtaget en række andre hædersbevisninger, særligt i 2010'erne. Blandt andet var Incendies nomineret til en Oscar for bedste udenlandske film i 2011, lige som New York Times udnævnte den som en af de ti bedste film fra 2011. Han vandt prisen som bedste instruktør for Enemy ved Canadian Screen Awards 2014, mens filmen var nomineret som bedste film. Sicario var med i konkurrencen om Den Gyldne Palme ved Filmfestivalen i Cannes 2015. I 2016 instruerede Villeneuve sci-fi-filmen Arrival med Amy Adams i hovedrollen samt Jeremy Renner og Forest Whitaker i biroller. Filmen blev nomineret til otte Oscars.

Han instruerede også fortsættelsen til Blade Runner, der fik titlen Blade Runner 2049 og havde som sin berømte forgænger Harrison Ford i hovedrollen, mens dennes instruktør, Ridley Scott, var producer af fortsættelsen.

Filmografi

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Filminstruktører fra Canada
Manuskriptforfattere fra Canada
Tempus fugit

Tempus fugit er et latinsk udtryk, som betyder "tiden flygter" (fejloversat til "tiden flyver" eller "iler"). Udtrykket stammer fra Vergils Georgica: "Sed fugit interea, fugit irreparabile tempus", "Men i mellemtiden flygter den uerstattelige tid".

Udtrykket ses som motto på ure og solure. Sætningen står skrevet på gamle bornholmerure. Det bruges i moderne kultur som titel på album, sange, band, bøger og tv-afsnit.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Latinske vendinger
Max Schreck

Friedrich Gustav Maximilian "Max" Schreck (født 6. september 1879 i Berlin, død 20. februar 1936 i München) er en tysk skuespiller, primært kendt for sin rolle som grev Orlok i stumfilmen Nosferatu fra 1922.

Max Schreck blev spillet af Willem Dafoe i E. Elias Merhiges film Shadow of the Vampire fra 2000, som er en fiktionaliseret beretning af optagelserne af Nosferatu.

Udvalgt filmografi 

 Der Richter von Zalamea (1920)
 Der Roman der Christine von Herre (1921)
 Nosferatu (1922)
 Nathan der Weise (1922)
 Der Kaufmann von Venedig (1923)
 Der rosa Diamant (1926)
 Doña Juana (1927)
 Am Rande der Welt (1927)
 Die Republik der Backfische (1928)
 Wolga-Wolga (1928)
 Der Kampf der Tertia (1929)
 Ludwig der Zweite, König von Bayern (1929)
 Das Land des Lächelns (1930)
 Die verkaufte Braut (1932)
 Ein Mann mit Herz (1932)
 Boo! (1932)
 Det forelskede Hotel (1933)
 Tunnelen (1933)
 Kærlighedens Knock-out (1935)
 Den glade Svindel (1936)

Kildehenvisninger

Litteratur 
 Stefan Eickhoff: Max Schreck. Gespenstertheater. Belleville, München 2009, .

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 
 

Stumfilmskuespillere fra Tyskland
Filmskuespillere fra Tyskland
Personer fra Berlin
Aarhus Stadsarkiv

Aarhus Stadsarkiv er Aarhus Kommunes forvaltningsarkiv, der har til opgave af bevare og gøre kommunale arkivalier tilgængelige. Stadsarkivet indsamler materiale fra borgere og kommunale myndigheder med henblik på at dokumentere Aarhus' historie. Det kan dreje sig om dokumenter og fotos m.v. fra magistrater og andre kommunale instanser, foreninger, virksomheder, privatpersoner og lignende. Arkivalierne stilles til rådighed for borgere, myndigheder og forskere på læsesalen og gennem digitale platforme på arkivets hjemmeside. På Aarhus Stadsarkivs digitale arkivservice, kan man læse eller se omkring 300.000 dokumenter, film og billeder fra Stadsarkivets samlinger online. Derudover bidrager arkivet til formidling af Aarhus' historie i bogpublikationer, foredrag og artikler på nettet og i Århus Stiftstidende.

Før 2011 havde Aarhus Kommune ikke et stadsarkiv, og opgaven blev efter aftale med Statens Arkiver (i dag Rigsarkivet) varetaget af Erhvervsarkivet. På grundlag af en grundig analyse blev der truffet politisk beslutning om at etablere et stadsarkiv i byen fra efteråret 2011. Som stadsarkivar blev historiker Søren Bitsch Christensen ansat. Ved etableringen fik Stadsarkivet til huse i Erhvervsarkivets bygning på Vester Allé 12 i det centrale Aarhus, da begge arkiver derved kunne have fælles læsesal. I 2016 flyttede Erhvervsarkivet til Viborg, hvor det blev sammenlagt med Rigsarkivet Viborg (tidligere Landsarkivet), og i stedet flyttede Aarhus Stadsarkiv fra marts 2016 ind i lokaler på Dokk1 på Aarhus Havn.

Eksterne henvisninger 

 Stadsarkivets websted
 Om stadsarkivet på AarhusWiki

Danmarks arkiver og arkivalier
Andreas Theodor Aarestrup

Andreas Theodor Aarestrup (født 6. september 1819 i Bogense, død 29. maj 1874) var en dansk læge. Han var far til Oluf Aarestrup.

Dimitteret fra Herlufsholm 1838 tog han 1844 lægeeksamen, var derefter i nogle år kandidat og reservekirurg på Almindeligt Hospital samt senere reserveaccouchør ved Fødselsstiftelsen og virkede tillige som distriktslæge og praktiserende læge i København. I 1860 udnævntes han til overlæge ved en nyoprettet medicinsk afdeling på Almindeligt Hospital og vedblev efter afdelingens flytning til det nye Kommunehospital i 1863 at fungere i samme stilling indtil kort før sin død. I 1870 fik han professortitelen. Han var gift med en datter af lægen Oluf Lundt Bang. Som en meget samvittighedsfuld og med et skarpt blik begavet praktisk læge nød han en udstrakt og velfortjent tillid. Skrifter har han ikke efterladt sig.

Kilder 

 

Læger fra Danmark
Titulære professorer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Bogense
Hans Thøger Winther

Hans Thøger Winther (født 22. januar 1786 i Thisted i Jylland, død 11. februar 1851 i Kristiania) var en norsk redaktør og litograf.

Winther praktiserede fra 1808 som prokurator i Akershus Amt og drev fra 1826 ved siden heraf et bogtrykkeri. Fra dette udgik i årene 1832—38 under hans redaktion det illustrerede blad Bien i 26 bind, fra 1841 til 1843 Ny Hermoder i 5 bind, fra 1834 til 1842 Arkiv for Læsning af blandet Indhold eller Norsk Penning-Magazin i 9 bind samt fra 1843 til 1845 Journal for Nærings- og Haandværksdrift, Landbrug, Industri m. m. i 3 bind. Winther eksperimenterede meget i fremstillingen af lysbilleder, og litografierne til de af ham udgivne blade udførtes i et af ham anlagt officin.

Kilder 

 

Redaktører fra Norge
Litografer
Grafikere fra Norge
Bogtrykkere
Erhvervsfolk fra Norge
Nordmænd i 1800-tallet
Personer fra Thisted
Karl Pilkington

Karl Pilkington (født 23. september 1972) er en engelsk rejseshowsvært, komiker, forfatter, tidligere radioproducer og skuespiller. Han blev først kendt som producer for Ricky Gervais og Stephen Merchants radioprogram på XFM.

Han er medvirkende i The Ricky Gervais Show, præsenterede Sky's tv-rejsekomedie An Idiot Abroad, og gjorde sin skuespilsdebut på Ricky Gervais' dramakomedie Derek. Pilkington har startet, sammen med Gervais og Merchant, et tv-produktionsfirma med titlen RiSK Productions. For tiden deltager Pilkington i Sky 1's rejsekomediedokumentarserie, The Moaning of Life.

Filmografi

Film

Television

Radio

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Komikere fra England
Forfattere fra England
Skuespillere fra England
Evener

Evener (tidligere kendt som lamuter, hvilket betyder "oceanfolket" på even) (эвэн, pl. эвэсэл på even og эвены på russisk) er et folk i Sibirien og russisk fjernøsten. De bor i visse dele af Magadan oblast og Kamtjatka kraj og de nordlige dele af Sakha øst for floden Lena. Ifølge folketællingen 2002 fandtes der 19.071 evener i Rusland, ifølge folketællingen 2010 fandtes der 22.383 evener i Rusland, heraf boede 15.071 i Republikken Sakha, 2.635 i Magadan oblast, 1.872 i Kamtjatka kraj, 1.392 i Tjukotskij autonome okrug og 1.128 i Khabarovsk kraj. De taler deres eget sprog, even, der tilhører den tungusiske sprogfamilie. Evenerne ligger tæt på evenkere med hensyn til oprindelse og kultur. Officielt regnes de for ortodokse siden det 19. århundrede, men evenerne formåede at bevare forskellige former for ukristelige religiøse træk så som shamanisme. Traditionelt har evenernes liv været opbygget omkring nomadisk husdyrhold med tæmmede rensdyr suppleret med jagt, fiskeri og fangst. Ved folketællingen i Ukraine i 2001 fandtes her 104 evener, hvoraf 19 talte deres eget sprog.

Evenernes forfædre menes at være migreret fra Transbajkal til kystområderne i det østlige Siberien. Evenerne brugte også deres rensdyr som ridedyr. Husholdningen blev suppleret med jagt om vinteren efter vildt. Jægerne red nogle gange på rensdyr, andre gange bevægede de sig på ski af træ.

Den traditionelle boligform var koniske telte dækkede med dyreskind. I de sydlige kystegne blev fiskeskind anvendt. Fastboende evener boede i hytter af jord og træ. Skure kunne bygges i nærheden af boligen til opbevaring af frossen fisk og kød.

Sovjettiden indebar betydelige forandringer for evenerne. De fik et skriftsprog og udryddede analfabetismen blandt dem i 1930-erne. Mange hidtidige nomader valgte at bosætte sig fast, deltage i kolchoser og medvirke ved kvægavl og agerbrug.

Noter

Litteratur 
 James Forsyth: A History of the Peoples of Siberia, 1992 
 Piers Vitebsky: Reindeer People: Living with Animals and Spirits in Siberia; HarperCollins 2005;

Eksterne henvisninger 
 The Red Book of the Peoples of the Russian Empire: The Evens  
 Aboriginal Peoples of the Russian North: Links to On-Line Resources  
 Notes on the Evens and Evenks  

Folkeslag i Rusland
Ford Mondeo (2014)

Ford Mondeo er en stor mellemklassebil produceret af Ford Motor Company. Denne artikel omhandler den femte modelgeneration, som har været i produktion siden 2014.

Historie 
På Detroit Motor Show introducerede Ford i januar 2012 den nye Ford Fusion, som i vidt omfang er teknisk identisk med Mondeo '13. Udviklingen af begge modeller fandt sted i foråret 2012 i designstudiet Vercarmodel Saro. Fusion fås siden efteråret 2012 i Nord- og Sydamerika, i Nordamerika dog kun som sedan.

Siden salgsstarten findes bilen med benzinmotor og som fuldhybrid, mens plug-in-hybriden Fusion Energi fulgte i 2013. Fusion produceres i første omgang kun på den mexicanske Ford-fabrik i Hermosillo, men senere også i Flat Rock.

Den femte modelgeneration af Mondeo findes igen som combi coupé, sedan og stationcar. Sedanen har coupé-lignende træk og findes kun som hybridversion.

I modsætning til forgængeren skulle denne generation af Mondeo oprindeligt have været markedsført over hele verden fra efteråret 2013. Stationcarmodellen Turnier er specielt udviklet til Europa, og bygges og sælges også kun i Europa. På grund af lukningen af den belgiske Ford-fabrik i Genk blev introduktionen udsat et år.

Ved introduktionen den 7. februar 2015 fandtes der ud over to EcoBoost-benzinmotorer på 1,5 og 2,0 liter også to dieselmotorer på 1,6 og 2,0 liter. Mondeo findes ligeledes som fuldhybrid med en 2,0-liters benzinmotor, som sammen med elektromotoren yder 190 hk. Senere kommer bilen også som plug-in-hybrid Mondeo Energi. Begge hybridversionerne vil op til en hastighed på  kunne køre rent elektrisk.

Alle motorerne findes med sekstrins manuel gearkasse eller sekstrins automatgear. For første gang siden første generation findes modellen igen med firehjulstræk, som også kan kombineres med dieselmotorer og automatgear. Også forlygterne med fuld-LED-teknik (Ford Dynamic LED), som er ekstraudstyr, er en nyhed. Yderligere nyheder er vognbaneholdeassistent, afstandsafhængig fartpilot, parkeringsassistent og dødvinkelassistent.

Mondeo Vignale 
Fra september 2015 kan Mondeo fås i en mere luksuriøs udgave med navnet Mondeo Vignale. Motorprogrammet omfatter begge 2,0 EcoBoost-motorerne med 149 kW (203 hk) og 176 kW (240 hk), 2,0-liters TDCi-motoren med 132 kW (180 hk) samt en ny 2,0-liters dieselmotor med biturbo og 154 kW (210 hk). Vignale findes også i hybridversion.

Til udstyret i modellen, som findes som sedan og stationcar, hører LED-forlygter, diverse kromdele og som ekstraudstyr 19" alufælge. Kabinen er udstyret med et Surround Sound-anlæg med 12 højttalere fra Sony.

Motorer

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Officielt websted 

2014
Store mellemklassebiler
Stationcars
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 2014
Biler fra 2010'erne
Krig (kortspil)

Krig er et kortspil der kan spilles af 2 eller flere spillere.
Materialer: Et sæt spillekort (52 blade + eventuelt jokere, som får den højeste værdi)
Spilleregler til krig
Esset er højst, toer lavest. ( Jokere højest, hvis de er med)

Hver spiller får 26 kort, der placeres foran spilleren i én bunke med billedsiden nedad. Spillerne vender nu begge det øverste kort. Den, der har det højeste kort, vinder modstanderens kort.

Når spillerne vender kort af samme værdi, bliver der krig. Begge lægger nu yderligere 3 kort frem og der tredje afgør, hvem der vinder krigen. Vinderen tager alle de vendte kort fra modstanderen. På den måde kan man vinde esser, selvom man kun sidder med mindre kort. Hvis det tredje kort ved hver spiller har samme værdi igen, fortsætter krigen og der vendes yderligere 3 kort (6 i alt pr. spiller).

De kort som er vundet placeres med bagsiden opad i bunden af vinderens kortstak. Der fortsættes til én af spillerne har vundet alle modstanderens kort.

Man må ikke blande bunken efter man er færdig med en runde

Kortspil
Belomorsk

Belomorsk (; ) er en by og administrativt center for Belomorsk-distriktet i Republikken Karelija, beliggende ved Onegabugten ved Hvidehavets kyst. Byen har  indbyggere.

Historie 

Oprindeligt var det en mindre by ved navn Soroka (), eller Sorotskaja (). Den 11. september 1938 blev Soroka og flere andre nærliggende bebyggelser slået sammen til byen Belomorsk. 1941-1944, under 2. verdenskrig, fungerede byen midlertidigt som administrativ hovedsæde i den Karelsk-Finske Socialistiske Sovjet Republik.

Administrativt og bymæssig status 

Belomorsk er det administrative center for Belomorskij rajon, som byen er en del af.

Kultur 

Belomorsk er det kulturelle centrum for pomorere. Historiske steder i omegnen omfatter Zalavruga og Besovy Sledki med forhistoriske helleristninger.

Transport 

Belomorsk er beliggende ved udmundingen af Hvidehavskanalen. Byen kan siges at ligge ved indsejlinngen til kanalen som startpunkt for systemet af vandveje til Sankt Petersborg. Kirov-jernbanen forbinder Belomorsk med Murmansk og Sankt Petersborg. Der bliver bygget en ny havn i Belomorsk med en kapacitet på ni millioner tons gods i 2014. Ved en senere udvidelse kan kapaciteten udvides til femten millioner tons. Havnen vil ikke være isfri året rundt men vil alligevel være i funktion takket være brug af isbrydere om vinteren.

Galleri

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i republikken Karelija
Etableret i 1416
Kondopoga

Kondopoga (, ; ) er en by i Republikken Karelija i Den Russiske Føderation. Byen ligger ved kysten af Kondopozjskaja-bugten i Onegasøen, nær mundingen af floden Suna, omkring 54 km fra Petrosavodsk. Kondopoga har  indbyggere.

I Kondopoga ligger nogen af de største træmasse- og papirfabrikker i Østeuropa. Byen har en jernbanestation på Moskva-Murmansk-banen, en medicinsk højskole, og produktion af byggematerialer. 

Byen er første gang nævnt 1495, men betragtes som grundlagt 1563 og fik bystatus i 1938. Kondopoga har bibeholdt et sjældent monument over russisk træarkitektur — den 42 meter høje Maria himmelfarts kirke (, ) bygget i 1774.

Galleri

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Kondopogas officielle hjemmeside  

Byer i republikken Karelija
Medvezjegorsk

Medvezjegorsk (, ; , tidligere kendt som Medvezja Gora ) er en by i Republikken Karelija i Den Russiske Føderation. Medvezjegorsk ligger ved Murmansk-jernbanen, ved nordenden af Onega. Hvidehavskanalen passerer forbi byen, der ligger 80 meter over havets overflade. Medvezjegorsk har  indbyggere.

Der har været en landsby på stedet siden 1600-tallet, der betragtes som grundlagt i 1916 som Medvezja Gora (). Byen ændrede navn og fik bystatus i 1938. Befolkningen voksede fra 15.800 i 1959 til 28.300 i 1996, men er faldet siden da til 16.551 i 2005 og 14.647 i 2015.

Galleri

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i republikken Karelija
Nishjørne

Nishjørne (dansk), Näshörn (tysk) eller  Neshörn (nordfrisisk) er den østlige spids af øen Før. Nishjørne er beligende cirka 4 kilometer nordnordøst for øens hovedby Vyk. Stedet har sit navn efter den tidligere, under en stormflod bortskyllede by Nissum. Nord for oddden ligger Boldiksum Fuglekøje fra 1879.

Referencer 

Før
Riepsdorf

Riepsdorf er en landsby og kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Lensahn under Kreis Østholsten. Kreis Østholsten ligger i den østlige del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Riepsdorf er beliggende mellem Bundesstraße 501 og motorvejen A1 ved Oldenburger Graben, en lavning mellem Lübeck Bugt og Hohwachter Bucht, der er præget af moser og vådområder.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Byens side   på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2013 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Østholsten
Sammenligning af videoredigeringssoftware

Nedenstående oversigt er en løbende opdateret sammenligning af funktioner i software til videoredigering. Udvalget af såvel applikationer som funktioner kan selvsagt udbygges. Som udgangspunkt er kun medtaget såkaldt freeware / donationware applikationer, som tilbyder fuld funktionalitet uden betaling.

Det bør fremgå klart (i form af en reference/fodnote), hvis der tilføjes en henvisning til betalingssoftware eller software med begrænset funktionalitet uden betaling (trialware).

Det bør ligeledes fremgå, hvis der henvises til software, som er kendt/berygtet for at inkludere reklamesoftware (såkaldt adware eller malware).

Noter 

Videoredigering
Applikationer
MKV
MP4
Software
MOV
Videokonvertering