kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Liber ad honorem Augusti sive de rebus Siculis

Liber ad honorem Augusti sive de rebus Siculis ("Bog til ære for kejseren, eller om sicilianske affærer"; også kaldet Carmen de motibus Siculis, "Digt om det sicilianske oprør") er et illustreret narrativt epos på latin, skrevet i Palermo i 1196 af Peter af Eboli (på latin, Petrus de Ebulo). Præsentationskopien, bestilt af kansler Konrad af Querfurt, er nu MS. 120 II i Berns borgerbibliotek.

Digtet omhandler Tancred af Lecces forsøg på at tage kontrol over kongeriget Sicilien, og hvordan dette blev forpurret af den tysk-romerske kejser Henrik 6.s militærkampagne. Digtet er komponeret til ære for Henrik 6. og skulle oprindeligt have været præsenteret til ham.

Henvisninger

Kilder 
 Theo Kölzer, Marlis Stähli, Petrus de Ebulo: Liber ad honorem Augusti sive de rebus Siculis, text revised, translated and annotated by Gereon-Becht-Jördens, Jan Thorbecke Verlag, 1994  [komplet facsimil med tysk oversættelse og kommentar]
 Petrus de Ebulo, Book in Honor of Augustus (Liber ad honorem Augusti), trans. Gwenyth Hood, Medieval & Renaissance Texts & Studies v.398 (Tempe, AZ: Arizona Center for Medieval and Renaissance Studies, 2012), 560pp.  [engelsk oversættelse]

Eksterne henvisninger 

 Latin text of the Liber ad honorem Augusti

Digte
Middelalderens kultur
Manuskripter
Jesi

Jesi, også stavet Iesi (), er en by og comune i provinsen Ancona i Marche i Italien. Byen, der har  indbyggere, er et vigtigt industrielt og kunstnerisk center i flodsletten på Esinoflodens venstre (nordlige) bred 17 km før dennes udmunding i Adriaterhavet.

Kildeangivelser 

Byer i Marche
Ancona (provins)
Konrad af Lützelhardt

Konrad von Lützelhardt var markgreve af Ancona i det tysk-romerske rige i det sene 1100-tal. Han stammede fra den kejsertro ministerialefamilie Burg Lützelhardt. Da de sicilianske adelige i 1190 ophævede Tancred af Lecce til konge af kongeriget Sicilien, støttede Konrad i stedet den tysk-romerske kejser Henrik 6.s krav på tronen og indledte en væbnet opstand.

Kilder 
 Peter Csendes: Heinrich VI., Primus Verlag Darmstadt 1993. 

Markgrever
Personer i 1100-tallet
Dollerød

Dollerød (dansk) eller Dollrott (tysk) er et gods beliggende ved Dollerødmark i det østlige Angel i Sydslesvig. Administrativt hører Dollerød under Sønder Brarup i Slesvig-Flensborg kreds i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten. I kirkelig henseende hører stedet under Ravnkær Sogn. Sognet lå i den danske periode indtil 1864 i Slis Herred (Gottorp Amt, Slesvig). 

Bebyggelsen i Ravnkær Sogn hørte før under det danske krongods i Gelting. I 1500-tallet kom gården samen med en række strøgods til Satrupholm, som havde fælles ejer med Gelting. Gården i Dollerød fungerede i denne tid som avlsgård under Satrupholm. I 1629 købte Frederik 3. af Gottorp gården, som på dette tidspunkt var forbundet med spredtliggende ejendomme i Borne Sogn (Gyderød), Brodersby Sogn (Goltoft), Ravnkær Sogn (Ravnkær), Sønder Brarup Sogn (Notfeld/Nøddefjeld, Plejstrup og Sønderbrarup), Nørre Brarup Sogn (Nørrebrarup, Skæggerød), Tumby Sogn (Snarup) og Tolk Sogn (Skolderup), hvoraf kun Skæggerød, Skolderup og Snarup kan føres tilbage til det forhenværende geltingske strøgods. I 1636 opnåede Dollerød satus som selvstændigt adelsgods under Angels godsdistrikt. I 1700-tallet skiftede gårdene i Goltoft til Ulsnæs fogderi og gårdene i Skolderup og Snarup til Mårkær. Som følge af patrimonialjurisdiktionens afskaffelse i 1853 kom Dollerød som alle andre godser i Angels godsdistrikt under det nyoprettede Kappel Herred. 

Dollerød er første gang nævnt 1231. Stednavnets første led henføres til mandsnavn Dolle eller til oldn. dalr (≈dal, sml. Dollerup). Navnets anden led beskriver en rydning.

Eksterne henvisninger

Noter 

De to adelige godsdistrikter i Angel
Herregårde i Slesvig-Holsten
Lindå (Angel)

Lindå (dansk) eller Lindau (tysk) er navnet på en bebyggelse og et forhenværende gods beliggende ved Lindåens munding i Lindå Nor/Slien sydvest for landsbyen Borne i det nordlige Angel i Sydslesvig. Administrativt hører Lindå under Borne i Slesvig-Flensborg kreds i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten. Lindå var en selvstændig kommune indtil februar 1974, hvor den fusionerede med nabobyerne Ketelsby og Borne til den nye Borne kommune. Selve landsbyen blev også kaldt for Lindå-Mølleskov (ty. Lindau-Mühlenholz). I kirkelig henseende hører stedet under Borne Sogn. Sognet lå i den danske periode indtil 1864 i Slis Herred (Gottorp Amt, Slesvig).

Landsbyen Lindå-Mølleskov 
Landsbyen kaldes også for Lindå-Mølleskov. Navnet Mølleskov er første gang dokumenteret 1804. Landsbyen selv er dog ældre. Den opstod som til Lindå gods hørende kådnerby. I 1784 kom stedet under Slis Herred. 1837 nævnes her otte landparceller samt en kro og mølle. Den nuværende hollændermølle er fra 1837, den var i drift frem til 1985.

Lindå er omgivet af bebyggelserne Gundeby i vest, Affergynt, Rebbjerg og Fartoft i nord samt Lindånæs og Hegnholt i øst. Ud ved Slien ligger Lindå Nor med Lindånæsbroen. Cirka tre km syd for Lindå på Sliens sydlige bred ligger godset Stubbe.

Lindå gods / Lindågård 
Den ved Slien beliggende gård hørte i middelalderen under det danske krongods i Gelting. Sidst i 1400-tallet blev gården i Lindå omdannet til adelsgods. For at undgå forvekslinger med godset af samme navn i Jernved fik godset også tilnnavnet dansk (→Dansk-Lindå). Godset rådede over besiddelser i Borne Sogn (landsbyerne Affergynt, Ågeby, Borne, Ketelsby, Tyrnæs samt enkelte steder i Fartoft, Kisby og Gyderød), i Sønder Brarup Sogn (Nødfjeld), Ulsnæs Sogn (Gundeby, Hessel, Ulsnæs) og i Havetoft Sogn i Strukstrup Herred. En del af ejendomme i 1500-tallet under Slesvig Domkapitel. I 1533 kom enkelte ejedomme i Nødfjeld og Ravnkær fra Olpenæs til Lindå. I 1622 kom desuden en avlsgård i Kisby fra Stubbe til Lindå. I årene 1719 til 1779 var Lindå allodialgods under hertugerne af Lyksborg. Da denne linje uddøde, tilfaldt godset kongen. Godset blev i 1784 parcelleret, ophævet som selvstændig jurisdiktion og blev (igen) en del af Slis Herred.

Stednavnet Lindå er første gang nævnt 1488

Eksterne henvisninger 
 Cafe i Lindågården

Noter 

Angel
Godser i Sydslesvig
Herregårde i Slesvig-Holsten
Måneregolit

Gennem milliarder af år har månens overflade været udsat for nedslag af både små og store himmellegemer. Disse har i tidens løb pulveriseret og "behandlet" dens materiale, så der er dannet et lag af finkornet, såkaldt måneregolit eller månejord. Lagets tykkelse varierer fra mellem 2 meter over de yngste maria til op mod 20 meter på højlandenes ældste overflader. Måneregolitten består overvejende af det materiale, som den pågældende region er rigt på, men kan også indeholde spor af udkastet stof fra fjerne nedslagskratere. Udtrykket "mega-regolit" benyttes ofte til at beskrive det stærkt opbrudte grundfjeld lige under overfladens regolitlag.

Regolitten indeholder klippestykker, fragmenter af mineraler fra det oprindelige grundfjeld samt glasagtige partikler, som er dannet under nedslagene. I de fleste forekomster af regolit udgør halvdelen af partiklerne mineraler, som er smeltet sammen af de glasagtige partikler. Den kemiske sammensætning af regolit skifter i forhold til, hvor den findes, idet den i højlandene er rig på aluminium og siliciumdioxid som klipperne i disse områder, mens den i mareområderne er rig på jern og magnesium men fattig på siliciumdioxid, som det også gælder de basaltiske klipper, den er dannet af.

Regolit på Månen er af stor betydning, fordi det også gemmer information om Solens historie. De atomer, som forekommer i solvinden – primært helium, neon, kulstof og kvælstof – rammer måneoverfladen og sætter sig fast i mineralkornene. Ved at analysere regolittens isotopiske sammensætning kan det fastslås, om solaktiviteten har ændret sig i tidens løb. Solvindens luftarter kunne få betydning for fremtidige månebaser, eftersom ilt, brint (vand), kul og kvælstof ikke kun er nødvendige for opretholdelse af liv, men også er potentielt nyttige til fremstilling af brændstof.

Se også
 Regolit

Månens geologi
Geovidenskab
Jordbundslære
Eskildsmark

Eskildsmark (dansk) eller Eschelsmark (tysk) er en bebyggelse og et forhenværende gods beliggende midtvejs mellem Koslev og Risby og tæt på Ornum Nor på halvøen Svansø i Sydslesvig. Administrativt hører Esklidsmark under Koslev Kommune i Rendsborg-Egernførde kreds i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten. I kirkelig henseende hører lokaliteten under Koslev Sogn. Sognet lå i den danske periode indtil 1864 i Risby Herred (senere Svans godsdistrikt, Egernførde Herred). 

Godset opstod sisdt i 1400-tallet på bekostning af en landsby af samme navn. Godsområdet omfattede også gårde i nabobyen Bonert samt avslgården Lundsgård og to kåd i Buborg. Avlsgården i Sønderby ved Risby var i en kort periode selvstændig. I årene 1550 til 1783 var Ekildsmark forenet med Ornum gods. Mellem 1590 og 1693 bestod desuden en forbindelse med Sakstrup, i 1673 til 93 også med Stubbe inklusive Bystrup/Bystorp. Som følge af patrimonialjurisdiktionens afskaffelse i 1853 kom Eskildsmark som alle andre godser i Svans godsdistrikt under det nyoprettede Egernførde Herred. Landbruget blev nedlagt i 1928.

Eskildsmark er første gang nævnt 1462. Stednavnet er sammensat af personnavnet Eskil og -mark, Eskil henføres etymologisk til oldnordisk askr for asktræ.

Noter 

Svans adelige godsdistrikt
Herregårde i Slesvig-Holsten
Cecilie Brandt

Cecilie Højgaard Brandt (født 16. november 2001 i Viborg) er en kvindelig dansk håndboldspiller, der spiller for Herning-Ikast Håndbold i Damehåndboldligaen og Danmark U/19-håndboldlandshold.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Håndboldspillere fra Danmark
Håndboldspillere fra Herning-Ikast Håndbold
Frida Damgaard

Frida Maag Damgaard (født 24. juni 2000 i Odense) er en kvindelig dansk håndboldspiller, der spiller for Vendsyssel Håndbold i Damehåndboldligaen og tidligere Danmark U/19-håndboldlandshold.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Håndboldspillere fra Danmark
Håndboldspillere fra Vendsyssel Håndbold
Sten (drengenavn)

Sten er et fornavn og drengenavn af norrøn oprindelse. Mulige betydninger kan være bare sten eller hårdfør, usårlig. Den norske form er Stein og den danske er Steen. I 2019 var der ifølge Danmarks Statistik 1.999 personer i Danmark med navnet.

Kendte personer med navnet 
 Sten Hasager
 Michael Sten Jensen
 Sten Ziegler
 Sten Hegeler
 Sten Carlsson
 Sten Broman

Fornavne
Drengenavne
Mantiqueirabjergene

Mantiqueirabjergene er et bjergområde i det sydøstlige Brasilien, med dele i delstaterne São Paulo, Minas Gerais and Rio de Janeiro. Mantiqueirabjergene stiger stejlt fra den nordvestlige banke af Paraíba do Sul River.

Brasiliens geografi
Simmert

Simmert (dansk) eller Zimmert (tysk) er en bebyggelse beliggende nordøst for landsbyen Risby på halvøen Svans i det østlige Sydslesvig. Administrativt hører stedet under Risby kommune i Rendsborg-Egernførde kreds i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten. I kirkelig henseende hører lokaliteten under Siseby Sogn. Sognet lå i den danske periode indtil 1864 i Risby Herred (senere Svans Godsdistrikt). 

Simmert hørte i 1500-tallet under Stubbe og senere under Krisby gods. I 1800-tallet fandtes der både skole og kro i Simmert. Bebyggelsen nævnes i Schultzes afhandling om Treårskrigen. 

Simmert er første gang nævnt 1462 som Symmerde. Stednavnets første led henføres til dansk simmer som ældre udtryk for sjagger. Efterleddet -t henføres til ved (gl.da. with) for skov.

Noter 

Svans
Patriots Day

Patriots Day er en amerikansk drama-actionfilm fra 2016 instrueret af Peter Berg. Den omhandler terrorangrebet i Boston 2013, hvor der blev sprængt to hjemmelavet bomber ved mållinjen under Boston Marathon. Filmen blev udgivet den 21. december 2016 i USA.

Eksterne henvisninger 
 

Dramafilm fra USA
Actionfilm fra USA
Amerikanske film fra 2016
K. Vinders Fond

K. Vinders Fond er en almennyttig fond oprettet i forbindelse med den første udgivelse af bogen Kvinde Kend Din Krop i 1975. Fondens formål er at administrere overskuddet af bogsalget. Overskuddet kanaliseres dels ind i nye udgivelser af Kvinde Kend Din Krop, så indholdet følger med tiden, og dels ind i feministiske projekter i bogens ånd. Fonden administreres af en bestyrelse, som hvert år konstituerer sig selv, og med jævne mellemrum nedsætter en redaktørgruppe til omskrivning og genudgivelse af bogen.
Etableret i 1975
Fonde fra Danmark
Sulafjorden

Sulafjorden er en fjord (egentlig et sund) i Hareid og Sula kommuner i Møre og Romsdal  fylke i Norge. Den ligger mellem øen Hareidlandet i sydvest og Sula i nordøst. Fjorden er 9 kilometer lang og 4–5 kilometer bred, og er den ydre del af Storfjorden. Den har indløb fra Breidsundet i nord, mellem Kvitneset på Hareidlandet og Eltraneset på Sula, og munder ud i syd mellem Hjørungneset i syd og Vindsneset på Sula i nord. Fra Hjørungneset går Vartdalsfjorden mod sydvest, mens Storfjorden fortsætter mod øst og ind i landet. Største dybde er 445 meter, omtrent midt i fjorden.

I 2014 vedtog regeringen at den fremtidige Europavej E39 skal føres  over Sulafjorden med en bro, og videre mod Ålesund. Strækningen er dog ikke konkretiseret i Nasjonal transportplan 2018–2027.

Der er spredt bosætning på nordsiden, men det er Hareidsiden af fjorden som er tættest befolket. Lidt syd for indløbet ligger bygden Brandal, og lidt længere mod syd byen og kommunesentret Hareid. Længst mod sydøst ligger byen Hjørungavåg. Fra Hareid fører en færge fylkesvej 61 over til Sulesund på Sula, og fra Hareid går også Fylkesvej 35  til Hjørungavåg og Fylkesvej 37 til Brandal.

Kilder og henvisninger 

Fjorde i Møre og Romsdal
Hareid
Sula
Regolit

Regolit (rɛɡəlɪθ) er et lag af løst, ensartet overfladisk sønderslået eller vejrsmuldret klippe, som dækker fast klippe. Regolit omfatter støv, jord, knust klippe og andre relaterede materialer og findes på jorden, Månen, Mars, nogle småplaneter og andre jordlignende planeter og måner.

Etymologi 
Termen regolit kombinerer to oldgræske ord: rhegos (ῥῆγος), 'tæppe', og lithos (λίθος), 'sten' eller 'klippe'.

Se også 
 Måneregolit

Referencer 

Geovidenskab
Jordbundslære
Vartdalsfjorden

Vartdalsfjorden er en fjord (egentlig et sund) i Hareid, Ulstein og Ørsta kommuner i Møre og Romsdal fylke i Norge. Den er omkring 20 kilometer lang, og ligger mellem øen Hareidlandet og Vartdalsstranda på fastlandssiden.

Fjorden begynder ved Hjørungneset øst for Hjørungavåg og går derfra i sydvestlig retning, til den munder ud i Voldsfjorden syd  for øerne Eika og Yksnøya. Her går også Ørstafjorden mod øst innd til Ørsta. I den nordlige ende munder den ud i Storfjorden og Sulafjorden, og fra den sydlige munding i Voldsfjorden går også Rovdefjorden mod vest fra Yksnøya. Fjorden er mellem to og tre kilometer bred, og den største dybde er på 365 meter ud en Flåvika i Ørsta. 

Bygden Vartdal, som fjorden er opkaldt efter, ligger på østsiden af fjorden. Længst mod syd på vestsiden ligger Eiksund på Hareidlandet. Herfra gik der tidligere færge over til Rjånes på fastlandet, men 23. februar 2008 blev færgeforbindelsen nedlagt da Eiksundsambandet blev åbnet. Europavej E39 går langs Vartdalsstranda på sørsida av fjorden. I 2014 vedtog regeringen at den fremtidige E39 skal føres med broover Vartdalsfjorden, over Hareid før vejen krydser Sulafjorden med en bro  og går videre mod Ålesund. Strækningen er ikke konkret omtalt i Nasjonal transportplan 2018–2027.

Der er lagt en strømkabel på fjordbunden mellem Rjåneset i Ørsta og Eiksundøydgarden i Ulstein.

Kilder og henvisninger 

Fjorde i Møre og Romsdal
Hareid
Ulstein
Ørsta
Ørstafjorden

Ørstafjorden er en arm af Vartdalsfjorden i Ørsta i Møre og Romsdal fylke i Norge. Den er 10 kilometer lang og går fra Raudøya og ind til fjordbunden ved  byen Ørsta.

Fjorden er op til to kilometer bred, og den største dybde er 172 meter. Ørstafjorden er en tærskelfjord, hvilket  der sammen med relativ stor tilførsel af ferskvand, gør at de indre dele af fjorden fryser til i kuldeperioder.

Bygden Liadalen ligger lige indenfor indløbet på østsiden. Selve byen Ørsta ligger inderst i fjorden. Europavej E39 går fra Ørsta og langs nordsiden af fjorden.

Kilder og henvisninger 

Fjorde i Møre og Romsdal
Ørsta
Pi-binding

Pi-binding (π-binding) betegner en kovalent (dobbelt) kemisk binding, som forekommer i bl.a. alkener.

Den svage pi-binding dannes vinkelret på molekylet; dvs. at at pi-bindingen findes over og under den flade plan, som den stærke sigma-binding og atomkerner danner.

Pi-binding opstår, hvor der dannes dobblet-bindinger eller trippelbindinger. Når der dannes en binding, dannes der også en anti-binding.

De svage pi-bindinger står vinkelret på de plastikstykker, som man kan sammensætte plastikkugler med i et molekylebyggesæt.

Se også 

 Sigma-binding

Reference 

Kemi
Kemisk binding
Sigma-binding

Sigma-binding er en kemisk binding, som udgør en rotationssymmetrisk molekylær binding mellem to eller eventuelt flere atomer. En sigma-binding stærkere end en pi-binding.

De stærke sigma-bindinger opstår mellem kulstof og brint. Sigma-bindinger og atomkerner danner en flad plan. Når der dannes en binding, dannes der også en anti-binding.

De stærke sigma-bindinger repræsenteres af plastikstykker i molekylebyggesæt.

Se også 

 Pi-binding

Referencer 

Kemi
Kemisk binding
Hunds regel

Hunds regel beskriver fordelingen af elektroner for et atom. Ifølge Hunds regel placerer hver elektron sig i en orbital med samme energiniveau; først, når der ikke er flere tomme orbitaler til rådighed, opstår elektronpar.

Historie 
Hunds regel blev påvist af den tyske forsker Friedrich Hund i 1925.

Referencer 

Kemi
Fysik
Ludvig Johan Rasmus Kjergaard

Ludvig Johan Rasmus Kjergaard (1878 i Aalborg - ) var en dansk inspektør og fodboldspiller, som var medlem af Kjøbenhavns Boldklub.

Kjergaard var med på de KB hold som vandt datidens vigtigste turnering Fodboldturneringen 1896-97, 1897-98, 1902-03.

Kilder 
 Statistik over de københavnske Fodboldturneringer fra 1889/90 til 1909/10 (Københavns Boldspil-Union, 1910).

Eksterne henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Kjøbenhavns Boldklub
Personer fra Aalborg
Danskere i 1800-tallet
Acario Cotapos

Acario Cotapos "Baeza" (født 30. april 1889 i Valdivia - død 22. november 1969 i Santiago de Chile, Chile) var en chilensk komponist, pianist, sekretær og fagotist.

Cotapos var í starten selvlært som komponist, men tog til New York, hvor han begyndte at studere komposition og socialisere med Aaron Copland, Edgar Varese, Henry Cowell, Ernst Bloch og Darius Milhaud. Han boede og levede også som freelance komponist i Paris og Madrid (1927) , hvor han skrev en del af sin væsentlige værker. Han har skrevet en symfoni, orkesterværker, kammermusik, klaverstykker, vokalmusik, strygerkvartetter etc. Copatos vendte hjem til Chile (1940) og blev sekretær på det Nationale Musikkonservatorium i Santiago. Han fik tildelt den Nationale KunstPris i Chile (1960). Han var avantgarde komponist.

Udvalgte værker 

 Symfoni "Den spottende fugl" (1950) - for orkester
 3 Symfoniske satser (?) - for orkester
 "Menneskets ensomhed" (1930) - for orkester
 "Dionysios" strygerkvartet (ca. 1925)

Eksterne henvisninger 
 om Acario Cotapos på www.musicweb-international.com 

Komponister fra Chile
Pianister
Leon Schidlowsky

Leon Schidlowsky (født 21. juli 1931 i Santiago de Chile, Chile, død den 10. oktober 2022) var en chilensk/israelsk komponist, professor, pianist  og kunstmaler.

Schidlowsky studerede komposition og klaver på Chiles Nationale Musikkonservatorium hos bl.a. Juan Allende-Blin. Han skrev en symfoni, orkesterværker, operaer, kammermusik, korværker, vokalmusik, instrumentalværker etc. Schidlowsky underviste som professor og lærer i komposition på Samuel Rubin Musikkonservatoriet på Tel Aviv Universitet i Israel og i Tyskland. Han var i sine kompositioner inspireret af Arnold Schönberg og Edgar Varese. 

Schidlowsky modtog den Chilenske Nationalpris for Musik (2014). Han var også kunstmaler, som han koblede sammen med sin musik, med f.eks. grafisk notation.

Udvalgte værker 

 Symfoni "Krystalnatten" - (1961) for tenor, mandekor og orkester
 "New York" (1965-1966) - for stort orkester
 "Liaki" (1967) - for orkester 
 "Klagesang" (1980) - for stort orkester

Eksterne henvisninger 
  om Leon Schidlowsky på www.musicweb-international.com 

Komponister fra Chile
Komponister fra Israel
Professorer
Pianister
Lærere
Kunstmalere
Personer fra Santiago de Chile
Upplands Väsby och Sollentuna

Upplands Väsby och Sollentuna er et byområde med 149.088 indbyggere (31.12.2019) beliggende i Stockholms län og samtidig Sveriges femtestørste by. Byen opstod som nyt samlet byområde, da det svenske Statistiska centralbyrån i 2016 lavede en ny afgrænsning af Stockholm-regionens nordlige byområder, hvorved dele af Stockholms forstadsomegn samt byerne Upplands Väsby og Sollentuna smeltede sammen. Området udskiltes samtidigt fra Stockholms byområde til en geografisk selvstændig by. I realiteten fungerer Upplands Väsby och Sollentuna som en samling af forstæder til den svenske hovedstad, idet der jævnligt går bybusser og pendlertog ind til Stockholm.

Upplands Väsbys centrum 
Dele af den industri der fandtes i Upplands Väsby ved stationen, kan skimtes syd for kvarteret Messingen hvor firmaet Optimus AB blev skabt i 1908. I de tidligere industrilokaler findes nu anden virksomhed, bl.a. Väsby Konsthall. I dag er de oprindelige bygninger blevet revet ned og har givet plads til boliger og et gymnasie, Väsby Nya Gymnasium, der stod klar ved elevernes skolestart i august 2011. Øst for stationen et par hundrede meter ind ad Centralvägen, finder man bl.a. Kulturhuset Vega, Väsbyskolan og, lidt længere inde, Upplands Väsbys centrum med shoppingcenter, plejecenter og kommunekontor.
Bydelens centrum åbnedes for offentligheden i 1972. Forskellige om- og tilbygninger har siden forandret centret gennem årene, og i dag indeholder det en række butikker med et stort udvalg af tøj, elektronik, skønhedsprodukter, helsekost, bøger, blomster, mad og smykker samt enkelte restauranter.  Centerkomplekset ejedes bl.a. af Väsbyhem, som i 2001 solgte det til Doughty Hanson & Co European Real Estate. Fra december 2004 og frem til juni 2011 blev centret drevet af det fransk-hollandske ejendomsfirma Unibail-Rodamco, hvorefter det britiske familiefirma Grosvenor optog det i en handel, der også omfattede andre butikker.

Sollentunas centrum 
Et butikscenter med bydelens navn blev indviet af den svenske konge d. 13 november 1975.  I årene 2007-2010 skete der en udbygning og en modernisering af Sollentuna Köpcentrum, og ved udgangen af 2010 var centrets areal fordoblet. Det ejes nu af Thon Property AB og er blandt Stockholm-regionens største butikscentre med ca. 120 butikker og 1.500 parkeringspladser. Et egentligt bycentrum med et nyt cityboligområde i tilknytning til butikscentret, Sollentuna Centrum, er ligeledes blevet opført, og Sollentunavägen er snævret ind fra fire- til to vejbaner.
Storcentret har fire forskellige strøggader, hver med deres eget udtryk i farve, form og butiksudvalg. Centralt i centret samlet omkring et vandfald og omgivet af restauranter, ligger Oasen med palmer og andre eksotiske planter.
Sollentuna Centrum blev i juni 2011 kåret som vinder af den internationale konkurrence ICSC Shopping Centre Awards som fandt sted ved en overrækkelsesceremoni i Paris.

Byområdets inddeling

Referencer 

 
Byer i Stockholms län
Byer i Stockholms kommun