kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Emirates Cup

Emirates Cup er en fodboldturnering, der årligt afholdes af Arsenal på deres stadion Emirates Stadium i London over to dage. Hvert år, siden turneringens formation i 2007, bliver tre andre europæiske tophold inviteret, hvorefter hvert hold spiller to kampe, med tre point for en sejr, et point for uafgjort samt et point for hvert scoret mål. Hvis flere hold alligevel slutter på samme pointtotal udnævnes en vinder efter målforskel og derefter på scorede mål.

De nuværende indehavere af trofæet er værterne Arsenal, der har vundet 2 ud af de 3 afholdte turneringer.

2007 
Den indviende turnering fandt sted den 27. og 28. juli 2007. De inviterede hold var Serie A mestrene Inter, franske Paris Saint-Germain samt spanske Valencia, der erstattede tyske Hamburger SV, der måtte aflyse deres optræden ved turneringen på grund af Intertoto Cup deltagelse. Arsenal vandt turneringen efter 2-1 sejre over både PSG og Inter og beholdte derfor trofæet indtil 2008-turneringen.

Kampe

Dag 1

Dag 2

Slutstilling

Målscorere

2008 
2008-turneringen fandt sted den 2. og 3. august 2008. De deltagende hold var spanske Real Madrid, Hamburger SV samt italienske Juventus F.C.. HSV løb med trofæet på point efter en 3-0 sejr over Juventus samt et 2-1 nederlag til Real Madrid.

Kampe

Dag 1

Dag 2

Slutstilling

Målscorere

2009 
2009-turneringen fandt sted den 1. og 2. august 2009. Deltagende denne gang var spanske Atlético Madrid, de skotske mestre Rangers samt PSG. Til 2009-turneringen blev en ny regel iværksat til at adskille hold, skulle de ende med samme pointtotal og scorede mål. Hvis der ikke kunne findes en vinder på enten point eller scorede mål ville den tredje afgørende faktor være skud indenfor målrammen.

Kampe

Dag 1

Dag 2

Slutstilling

Målscorere

2010 
 Dag 1

 Dag 2

 Standings

 Scorers

Referencer 

Fodboldturneringer
Etableret i 2007
Arsenal F.C.
Pilaitė

Pilaitė seniūnija () er en bydel i den nordvestlige udkant af Vilnius, beliggende på højre side af Neris.

Pilaite seniūnija af kvartererne: Dvarykščiai, Padekaniškės, Pilaitė og Varnė.

Galleri

Eksterne henvisninger 

Seniūnijos i Vilnius
Rasos

Rasos seniūnija () er en bydel i Vilnius i byens sydøstlige udkant.

Rasos-kirkegården (, ) er den ældste og mest berømte i Vilnius. Den er navngivet efter Rasos bydel, hvor den ligger. Den er skilt i to dele, den gamle og den nye kirkegård af den smalle gade Sukilėliai. Det totale areal er 10,8 ha.
Siden 1990 har nye bisættelser kun været tilladt i familiegravsteder.

Galleri

Eksterne henvisninger 

Seniūnijos i Vilnius
Senamiestis

Senamiestis seniūnija (litauisk: Senamiesčio seniūnija) er den ældste del af Vilnius, bydelen ligger på Neris' venstre bred, og omfatter kvartererne Senamiestis, Vilnius' historiske bykerne, og Užupis, der er kendt som Vilnius' "Montmartre".

Vilnius historiske bykerne 
Den Gamle By i Vilnius (), der er et af de største overlevende middelalderlige bycentre i Østeuropa, har et areal på 3,59 km² (887 ha). Kvarteret omfatter 74 karreer, med 70 gader og stræder med i alt 1487 bygninger. Den ældste del af den litauiske hovedstad Vilnius, har udviklet sig i løbet af mange århundreder, og er blevet formet af byens historie og en konstant skiftende kulturel indflydelse. Europas største arkitektoniske stilarter – gotiske, renæssance, barokke og klassiske bygninger står side om side og supplerer hinanden.

Vilnius historiske centrum har siden 1994 været på UNESCOs Verdensarvliste, efter kriterierne II og IV:

Pilies gatvė ( er den gamle bydels hovedfærdselsåre med mange cafeer og gadeliv og marked. Hovedgaden i Vilnius, Gedimino prospektas (), er delvist placeret i den gamle bydel. De centrale pladser i den gamle bydel er Domkirkepladsen () og Rådhuspladsen ().

Et af de største arkitektoniske komplekser er Vilnius Universitet, som, med sine 13 karreer, fylder en stor del af den gamle bydel. En miniature af universitetet repræsenterer Litauen i Mini-Europe, en miniaturepark i Bruxelles.

Lokaliteter 
Der er flere interessante bygningsmonumenter i den gamle bydel end i nogen anden del af Vilnius, de omfatter bl.a.:

Galleri

Užupis, Vilnius' "Montmartre" 
Užupis er et kvarter på ca. 0,6 km² i udkanten af det historiske centrum. Navnet betyder "på den anden side af floden" . Užupis afgrænses på tre sider fra den gamle bykerne af floden Vilnia , der gav navnet til Vilnius. Kvarteret er kendt for kunstnerkolonien, "republikken Užupis", som "erklærede sig selvstændig" i 1997.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Seværdigheder i Vilnius
Sygeplejersken

Sygeplejersken er et dansk fagblad, der udgives af Dansk Sygeplejeråd. Det udkommer 14 gange om året i ca. 72.000 eksemplarer (2011) til Dansk Sygeplejeråds medlemmer, sygehuse og medicinalindustrien. 

Bladet blev grundlagt i 1901 som Tidsskrift for Sygepleje. Indholdet er blandt andet organisationsstof og sygeplejefaglige artikler. 

Chefredaktør er Sigurd Nissen-Petersen, der desuden er kommunikationschef i Dansk Sygeplejeråd.

Eksterne henvisninger
 Sygeplejerskens hjemmeside

Etableret i 1901
Tidsskrifter fra Danmark
Sygepleje
Slesvigske Musikhus

Slesvigske musikhus er en koncertsal i Haderslev, der blev indviet 21. november 2008 og er blevet til i et samarbejde mellem Forsvaret, A.P. Møller og Hustru Chastine Mc-Kinney Møllers Fond til almene Formaal og Haderslev Kommune.

Huset er hjemsted for musikerne i Slesvigske Musikkorps, der er et af det Danske Forsvars tre fuldtidsprofessionelle musikkorps og består af 16 musikere (messingblæsere og slagtøj). Orkestret ledes af musikdirigent René Bjerregaard Nielsen. Musikkorpset giver årligt ca. 125 koncerter.

Slesvigske Musikhus er nabo til Haderslev Kaserne. Udover at være en god koncertsal, giver huset musikkorpset ideelle øvefaciliteter.

Haderslev Musikforening arrangerer jævnligt kammerkoncerter i salen i vinterhalvåret.

Henvisning/Kilde 
 Haderslev Ugeavis 
 Slesvigske Musikkorps

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Haderslev
Etableret i 2008
Kultur i Haderslev
Koncertsale i Danmark
Ole Kollerød

Ole Kollerød (f. 1802, død 17. november 1840. Han hed egentlig Pedersen) var en indbrudstyv og morder, som i 1840 blev halshugget på Amager Fælled. Han myrdede i 1837 papirkusken på Nymølle, da han var brudt ind på dennes værelse for at stjæle hans ejendele. Ole kom oprindelig fra Kollerød nord for København, deraf navnet Ole (fra) Kollerød.

Han nedskrev i fængslet sin selvbiografi (udgivet 1978), som giver et sjældent indblik i dagliglivet for en person der befandt sig i bunden af guldalderens samfund.

Litteratur 
 Jutta Bojsen-Møller & Annette Rosenlund, Ole Kollerød – forbryder og oprører, Samleren, 1979. .
 Ole Kollerød Pedersen, Min historie, Foreningen Danmarks Folkeminder, 1978.

Mordere fra Danmark
Henrettede personer fra Danmark
Slesvigske Musikkorps

Slesvigske Musikkorps (SMUK) er et af Forsvarets 3 fuldtidsprofessionelle musikkorps og består af 16 musikere, henholdsvis messingblæsere og slagtøjsspillere.  

Musikkorpset repræsenterer Forsvaret ved en lang række arrangementer og koncerter både herhjemme og i udlandet. Som Forsvarets Musikalske Ambassadør deltager orkesteret årligt ved mere end 140 militære og civile arrangementer, herunder offentlige koncerter, militære parader og nationale mærkedage.  

Slesvigske Musikkorps er kendt for sin store kunstneriske bredde og musikalske dybde. Først og fremmest er SMUK dog Forsvarets Musikalske Ambassadører og sikrer den musikalske ramme om Forsvarets aktiviteter. Det gælder ikke mindst, når der ved militære parader bliver sagt tak for indsatsen til Danske udsendte soldater, når Forsvaret byder velkommen til nye værnepligtige, når SMUK spiller julemusik i Afghanistan eller når SMUK tager imod kisten med en falden soldat. 

Musikkorpsets historie strækker sig tilbage til 1778, hvor det blev oprettet sammen med Slesvigske Fodregiment. Siden dengang har musikkorpset været inde i en rivende udvikling lever derfor til fulde op til målsætningen om at afspejle Forsvaret som en moderne, men samtidig traditionsbærende virksomhed.

Musikkorpset har dagligt til huse i Slesvigske Musikhus i Haderslev.

Historie

Eksterne henvisninger 
  
 Facebook Side
 Youtube kanal

Noter 

Militær
Militærmusikkorps
Musikgrupper fra Danmark
Kultur i Haderslev
Musikgrupper fra 1953
Lancia Ypsilon (2003)

Lancia Ypsilon er en bilmodel fra Lancia. Modellen afløste Lancia Y i 2003, og er ligesom Lancia Y baseret på samme platform som Fiat Punto. 

Modellen findes også som MPV under navnet Lancia Musa.

Motorprogrammet er i store træk det samme som i Fiat Punto. Det vil sige benzinmotorer på 1,2 og 1,4 liter og dieselmotorer på 1,3 liter. Med faceliftet i 2006 blev 1,2 16V med 80 hk afløst af en 8-ventilet 1,4 med 77 hk. Dieselmotoren på 1,3 liter bruges også af Fiat, Ford, Opel og Suzuki.

Ligesom Lancia's øvrige modeller sælges Ypsilon ikke officielt i Danmark, men enkelte eksemplarer finder dog vej hertil ved hjælp af parallelimport.

En afløser er planlagt til juni 2011 og viderefører navnet.

Billeder

Tekniske specifikationer

Kilder 

 Lancia Ypsilon Betriebsanleitung, oktober 2008 (tysk)

Eksterne henvisninger 

 Officielt websted (engelsk)

Ypsilon (2003)
Minibiler
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 2003
Biler fra 2000'erne
Biler fra 2010'erne
Rygte

Et rygte (fra nedertysk ruchte = råb, skrig, rygte) er en meddelelse, der giver sig ud for at være en nyhed eller oplysning, og som kan vise sig at være sand, eller delvis opdigtet eller løgn, og derefter spredes fra person til person. Den som mere eller mindre bevidst starter et rygte, kaldes for en rygtesmed.

Skal et rygte overleve, må det opfylde to vilkår:
 1. At man KAN tro på det, der fortælles, og
 2. at man VIL tro på det.

Noter 
  

Ord og vendinger
Kommunikationsteori
Emiliano Insúa

Emiliano Adrian Insúa Zapata (født 7. januar 1989) er en argentinsk fodboldspiller, der spiller for den tyske klub VfB Stuttgart. Hans position er venstre back.

Fodboldspillere fra Argentina
Fodboldspillere fra Boca Juniors
Fodboldspillere fra Liverpool F.C.
Fodboldspillere fra Galatasaray SK
Fodboldspillere fra Sporting Clube de Portugal
Fodboldspillere fra Atlético Madrid
Fodboldspillere fra Rayo Vallecano
Fodboldspillere fra VfB Stuttgart
Personer fra Buenos Aires
Oxyrhynchos

Oxyrhynchus (græsk Οξύρυγχος, i dag: Al Bahnasa) er et område i Egypten ca. 160 km syd-sydvest for Kairo og ca. 11 km nordvest for Bani Masar. Stedet, som har sit navn efter en fisk i den egyptiske mytologi, er især kendt for enestående arkæologiske fund, især udgravninger af en stor mængde papyri fra antikken, herunder skrifter fra den tidligste kristne kirke. Blandt de vigtigste papyrusfund i Oxyrynchus er tidlige udgaver af nytestamentlige tekster, der er usædvanligt velbevarede pga. det tørre ørkensand, dokumenterne blev begravet i efter muslimske hellige krigeres overtagelse af området.

Blandt fundene er talrige kilder til det administrative og økonomiske liv i Egypten indtil 7. århundrede e. Kr. Talrige dokumenter fra stedet er uvurderlige til belysning af den tidlige kirke og dens tekster, da de her foreligger i udgaver, der for manges vedkommende er langt ældre end de hidtil kendte. Dele af Matthæusevangeliet og Markusevangeliet er hentet op af sandet i udgaver fra henholdsvis 3. og 5.århundrede, kapitler af Johannesevangeliet fra 3. århundrede, første kapitel af Romerbrevet fra 4. århundrede og 1. Petersbrev fra 4.-5. århundrede. Fundene i Oxyrhynchus af de nytestamentlige skrifter i meget tidlige udgaver anvendes i arbejdet med at fastslå ægtheden af de nutidige tekstudgaver i Ny Testamente. Derudover er der papyrusfund af apokryfe evangelier, som blev læst som opbyggelig litteratur, selv om de ikke hører til de kanoniske skrifter.

Forskningen i de mange papyrusfund har stået på siden 1930'erne, i mange år under ledelse af professor Peter Parsons fra Oxford University. 80 store bind er udgivet med kildetekster fra Oxyrhynchus Papyri , og yderligere mindst 40 bind forventes udgivet, efterhånden som det uhyre materiale bliver undersøgt. Tekstfundene i Oxyrhynchus er vigtige kilder til Egyptens historie, ikke mindst til den lange kristne periode i landet før den muslimske magtovertagelse. Mange videnskabelige arbejder om egyptisk historie og den kristne kirkes historie er i høj grad baseret på dokumentfundene fra Oxyrhynchus.

Eksterne henvisninger 

 Oxyrhynchos-projektet  på Oxford University Classics Department
 Oxyrhynchus Online

Se også 
 Oxyrhynchos papyri

Romerriget
Apokryfer
Arkæologi
Jacob Helms

Jacob Helms (14. marts 1824 i Sørbymagle – 10. oktober 1906 i Skjellerup) var en dansk kunstarkæolog, bror til Johannes Helms.

Helms, der var søn af sognepræst Søren Bagge Helms (død 1857) og Nicoline Marie, født Zeuthen, blev student fra Frederiksborg 1842, teologisk kandidat 1848. Allerede tidlig røbede Helms stor interesse for middelalderens kirkelige bygningskunst, en interesse, der særlig fandt næring, da han i 1850 blev ansat som adjunkt i Ribe, hvis domkirke som bekendt står i første række blandt vore kirkebygninger fra den romanske periode.

Under sin næsten 20-årige lærervirksomhed på nævnte sted foretog Helms med offentlig understøttelse rejser så vel her i landet som i Tyskland for at studere den ældre middelalders kirkelige bygningskunst, og en del af udbyttet fra undersøgelserne her hjemme nedlagdes dels i Ny kirkehistoriske Samlinger, dels i J.P. Traps topografi af Slesvig, til hvilken han i 1864 meddelte et betydeligt antal kirkebeskrivelser.

I 1869 blev Helms kaldet til sognepræst for Janderup-Billum i Ribe Stift, og året efter udkom hans hovedværk, resultatet af mange års studier: Ribe Domkirke. Et værdifuldt indlæg i sagen om Roskilde Domkirkes alder og stil i forbindelse med en skarp kritik af dr. theol. Wilhelm Rothes uheldige angreb på da afdøde Niels Laurits Høyens afhandlinger om dette spørgsmål offentliggjorde Helms i 1871 som et særligt lille skrift.

Som anerkendelse af Helms' litterære virksomhed blev han i 1873 optaget som medlem af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie. I dette og det påfølgende år, i hvilket sidste Helms forflyttedes til Skjellerup-Ellinge på Fyn, undersøgte han for direktionen for de antikvariske mindesmærkers bevaring bl.a. samtlige kirker i Ribe Amt. Som Helms senere arbejde står indledningen til værket over Rødding Herreds kirker: Om Nørrejyllands Granitkirker (1884), Ribe Domkirke : i Anledning af Kirkens Hovedistandsættelse 1882-1904 (1904, i samarbejde med H.C. Amberg) og særligt Danske Tufstens-Kirker (2 bind, 1894).

Kultusministeriet søgte gentagende gange Helms bistand ved spørgsmål vedrørende restaurationer af vore kirkelige monumenter, således i 1882, da han blev medlem af en kommission til at gøre forslag om Ribe Domkirkes restauration.

Helms arbejder som helhed taget hører til det værdifuldeste, den danske litteratur ejede i hans levetid på dette område.

I 1851 ægtede H. Anna Cathrine Sophie Bang (død 1855) og 1856 hendes søster Ida Marie Sophie, døtre af konseilspræsident Peter Georg Bang.

Galleri

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 
 F.E. Hundrup, Stamtavle over Oluf Bangs Efterkommere.
 Sofus Elvius, Danmarks Præstehistorie 1869-84, s. 451.
 https://tidsskrift.dk/fraribeamt/article/view/75533/109507

Kunsthistorikere fra Danmark
Historikere fra Danmark
Præster fra Danmark
Skolefolk fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Johan Grundtvig

Johan Diderik Nicolai Blicher Grundtvig (født 14. april 1822 i Præstø, død 25. marts 1907) var en dansk arkivar. Far til Elisabeth Grundtvig.

Johan Blicher Grundtvig var ældste søn af N.F.S. Grundtvig og Lise Blicher. Han blev født i Præstø, blev student 1842, teologisk kandidat 1848. Efter endt eksamen gik han frivilligt med i Treårskrigen og blev samme år sekondløjtnant og 1849 premierløjtnant (udtrådt 1863 af militærtjenesten med titel af kaptajn). 1850 blev han Ridder af Dannebrog. Efter krigen dyrkede han historiske studier, navnlig Danmarks historie i det 16. århundrede.

1860 ansattes Grundtvig ved Indenrigsministeriets arkiv for at iværksætte dets omordning, og året efter beskikkedes han til fuldmægtig i det da oprettede Kongerigets Arkiv, hvilket faktisk og fra 1865 også formelt var det samme som chef for dettes 2. afdeling (Rentekammerafdelingen). Virkelig kontorchef for hele arkivet blev han dog først 1874.

Den omfattende opgave, som påhvilede Grundtvig, blev iværksat med stor kraft og udholdenhed i løbet af 7 år. Han havde også et åbent øje for nødvendigheden af statsarkivernes sammenknytning og fremkaldte en undersøgelse af statens embedsarkiver.

Grundtvig har udgivet Bidrag til Grevefejdens Historie, der optager et helt bind af Danske Magazin (1871), og Meddelelser fra Rentekammerarkivet (5 hæfter, 1872-79); af andre arbejder kan nævnes en biografi af Beringskjold.

På grund af den omordning af arkivvæsenet, der foregik 1882 ved Caspar Frederik Wegeners afgang som Gehejmearkivar, tog Grundtvig sin afsked 1884.

Grundtvig blev 1876 optaget i Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie og var 1873-88 medlem af bestyrelsen for den danske historiske Forening.

Grundtvig var 1858-61 medlem af Folketinget for Sorø Amts 4. kreds og 1864-66 for Frederiksborg Amts 2. kreds.

1855 blev han gift med Oline Vilhelmine Christiane Stenersen, datter af professor theol. Stener Joh. Stenersen i Christiania.

Henvisninger

Kilder 
 Thomas Hansen Erslew, Almindeligt Forfatterlexicon for Kongeriget Danmark med tilhørende Bilande fra 1814
 A.D. Jørgensen, De danske Rigsarkivers Historie, s. 137 ff.

Arkivarer fra Danmark
Historikere fra Danmark
Folketingsmedlemmer i 1850'erne
Folketingsmedlemmer i 1860'erne
Officerer fra Danmark
Personer i Treårskrigen fra Danmark
Johan
Riddere af Dannebrog
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Dansksprogede forfattere fra Danmark
C.H. Brasch

Christian Henrik Brasch (født 4. august 1811 i Aalborg, død 28. maj 1894 i København) var en dansk præst og historiker.

Karriere 
Brasch blev født i Aalborg, hvor hans fader, Hans Adam Frederik Brasch (1782-1847), der døde som sognepræst i Lerup og Tranum, dengang var kapellan, moderen hed Karen født Glahn (1783-1867). Han blev 1830 student fra Aalborg Skole og tog 1835 teologisk attestats. Han var 1838-47 huslærer på Bregentved; dimitterede 1842 den senere udenrigsminister, lensgreve Frederik Moltke til Københavns Universitet; foretog 1843-44 en rejse i udlandet, særlig i den hensigt at lære det kirkelige liv i protestantiske og katolske lande at kende; opholdt sig længst i Berlin, München og Rom. Han blev 1847 efter forslag af grev Adam Wilhelm Moltke kaldet til præst på Vemmetofte. 1882 blev han Ridder af Dannebrog.

Historisk virksomhed 
En undersøgelse, han 1852 fik anledning til at anstille i klosterets rige arkiv for at bestemme et adeligt våben i kirken, førte ham ind på historiske granskninger og dermed også på forfatterbanen. En udførlig fremstilling af Vemmetoftes historie i 3 bind (1859-63) var den første frugt af hans studier. Siden er en række andre værdifulde og ualmindelig smukt udstyrede skrifter fulgte efter, såsom Gamle Ejere af Bregentved fra 1382-1740 (1873); Om Robert Molesworths Skrift: An account of Denmark as it was in the year 1692 (1879); Det polske Kongevalg 1674 m. H. t. Prins Georg af Danmark (1882); Griffenfelds Kjærlighed til Charlotte Amélie la Trémouille, Prinsesse af Tarent (1885).

Disse skrifter henter fortrinsvis deres stof fra Christian V's tidsalder, der især har været genstand for Brachs specialundersøgelser. 1876 valgtes han til medlem af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie. Et sygdomsanfald bragte ham til 1886 at tage afsked fra præsteembedet på Vemmetofte, hvorpå han tog bolig i København.

Han blev gift 17. oktober 1848 i Bregentveds Kapel med Frederikke Wilhelmine Lovise Paap (2. maj 1813 i København - 5. april 1852 på Vemmetofte), datter af kontorchef i Finanskollegiet, senere amtsforvalter i Reinbeck i Lauenburg Samuel Ludvig Paap (1784-1817) og Hedvig Magdalene Frederikke Dorothea Fischer (1786-1840) og lærerinde på Bregentved. Hun døde allerede 1852. Siden levede han som ugift. Han er begravet i Vemmetofte.

Kilder 
 Sofus Elvius, Danmarks Præstehistorie 1869-84, s. 573 f.

Eksterne henvisninger 
 

Præster fra Danmark
Skolefolk fra Danmark
Historikere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Aalborg
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Faglitterære forfattere fra Danmark
Det von Westenske Institut

Det von Westenske Institut var en lærd skole (gymnasium) i Nørregade 46 (siden nr 41) i København. Det blev oprettet 1799 af Johan Christopher von Westen sammen med R. Brendstrup og H. Nissen og lukket i 1893.

Skolebestyrere 
 1821-1832: Johan Christopher von Westen
 1832-1839: Vilhelm August Borgen og Knud Christian Nielsen
 1839-1844: Vilhelm August Borgen
 1844-1873: Henrik Georg Christian Bohr
 1873-1878: Peter Georg Bohr

Kendte lærere 
 Peter Rørdam
 Eiler Henning Hagerup
 1842-1861: D.E. Rugaard
 1843-1847: H.V. Rasmussen
 1848-1854: Frederik Dahl
 1848-18??: Nicolai Femmer
 1854-1864: Victorinus Pingel
 1858-1893: Oskar Siesbye
 186?-1871: Julius Petersen
 Sophus Schandorph

Kendte studenter og elever 
 1806: Hans Georg Bentzen
 1810: Christian Pingel
 1811: Carl Ludvig Kirstein
 1814: J.C.L. Lengnick
 1815: Gunni Busck
 1827: Peter Faber, Søren Johan Heiberg, J.H. Paulli
 1828: C.J.H. Kayser
 1830: Hans Knudsen
 1832: Gustav Brock
 1833: Andreas Laurits Carl Listov
 1834: Hother Tolderlund (elev 1834-37)
 1836: Meïr Aron Goldschmidt
 1836: F.A. Milo
 1840: Otto Zinck (elev 1840-45)
 1841: Kristian Arentzen
 1842: P.L. Behrend, Rudolph Bergh, N.F. Schlegel
 1843: Carl Th. Sørensen
 1847: Christian Bache
 1849: Oskar Siesbye (siden lærer ved skolen 1853-93)
 1850: Victorinus Pingel (siden lærer ved skolen 1854-64)
 1851: Frederik Stuckenberg
 1852: Ludvig Zinck
 1854: Joseph Glæser
 1857: Georg Schepelern
 1858: Victor la Cour, Valdemar Korfitzen, Eugen Petersen
 1859: Georg Brandes, H.B. Storck
 1860: P. Hansen
 1861: Victor Bremer
 1862: Henrik Bohr, Herman Trier
 1863: Peter Georg Bohr (skolebestyrer 1873-78), H.F. Helweg-Larsen (kun elev), Axel Iversen, Carl Møller, P.F. Rist (kun elev), Arthur Sally, Bernhard Wulff
 1864: Carl Bruun
 1865: Fritz Bendix, Ludvig Bramsen, Edvard Brandes, Villiam Faber, J.A. Fridericia, Christian Jürgensen, H.D. Lind, Niels Smith, Carl Thomsen
 1866: Anton Bing, Isidor Heckscher, Johan Hempel, Frederik Markmann, Holger de Fine Olivarius
 1867: Rasmus Besthorn, J.F. Meyer
 1868: Israel Rosenthal
 1869: Axel Henriques, Gerson Trier
 1870: David Simonsen, Otto Schwartz
 1872: Christian Bohr, Carl Emil Fløystrup, Sofus Larsen, Emil Slomann (siden grundlægger af Slomanns Skole)
 1873: Ernst Schmiegelow, Lauritz Zeuthen
 1875: Kristoffer Nyrop
 1884: Viggo Stuckenberg
 1886: Johan Frederik Fischer
 1889: Thomas Bredsdorff
 1893: Holmer Green

Årstal mangler:
 Frederik Brun
 K.C. Nielsen
 August Jerndorff
 Johannes Hansen (hovedeksamen)
 Camillo Bruun (kun elev indtil 1834)
 Julius Thomsen (kun elev indtil 1841)
 Alexander Thorsøe (kun elev indtil 1853)
 Hans Puggaard (kun elev)
 Anker Heegaard (kun elev)
 Joseph Michaelsen (kun elev)
 Johannes Petersen (kun elev)

Referencer

Noter

Kilder 
 Litteraturpriser.dk 

Nedlagte gymnasier i Danmark
Etableret i 1799
Ophørt i 1893
Uddannelsesinstitutioner i København
Indre By (København)