kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Andrew Ford

Andrew Ford (født 18. marts 1957 i Liverpool, England) er en engelsk/australsk komponist, leder, lærer, forfatter og radiovært.

Ford studerede komposition på Universitetet i Lancaster (1975-1978), fik herefter rådgivning af sir Michael Tippett, og var lærer i komposition på Universitetet i Bradford (1978-1982). Emigrerede i 1983 til Australien, hvor han blev en del af ledelsen på Universitetet i Wollongong. Ford har skrevet en symfoni, orkesterværker, kammermusik, to operaer, koncertmusik, korværker, sange, scenemusik etc. Han har forfattet syv bøger om musik, og været radiovært på The Music Show på ABC radio siden 1995.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. (2008) - for orkester
 Koncert (1980) - for orkester
 Klaverkoncert "Forestillinger" (1991) - for klaver og orkester
 Det store minde (1994) - for cello og orkester
 Raga (2015-2016) - for elguitar og orkester
 Manhattan helligtrekonger (1999) - for strygeorkester

Eksterne henvisninger 
 om Andrew Ford

Komponister fra England
Komponister fra Australien
Forfattere fra Australien
Radioværter fra Australien
Flor Alpaerts

Flor Alpaerts (født 12. september 1876 i Antwerpen, Belgien - død 5. oktober 1954) var en belgisk komponist, rektor, dirigent og lærer.

Alpaerts studerede komposition på Musikkonservatoriet i Antwerpen. Han skrev en symfoni, symfoniske digtninge, orkesterværker, koncertmusik, kammermusik, en opera, korværker, sange, blæsermusik, brassbandmusik, klavermusik etc. Alpaerts komponerede gennem tiden i tre stilretninge først i en impressionistisk, så ekspressionistisk for at ende i en neoklassisk stil. Han var også inspireret af den flamske folklore. Alpaerts var rektor på Det kongelige Musikkonservatorium i Belgien, og dirigent for Den Kongelige Flamske Opera. Han hører til de ledende komponister af flamlændere fra Belgien i sin tid.

Udvalgte værker 

 Forårssymfoni (1906) - for orkester
 Psyke (1899) (Symfonisk digtning) - for orkester
 Vækkelse (1904) (Symfonisk digtning) - for orkester
 Cyrus (1905) (Symfonisk digtning) - for orkester
 Flamsk idyl (1920) (Symfonisk digtning) - for orkester
 Pallieter (1921) (Symfonisk digtning) - for orkester
 Serenade (1915) - for cello og orkester
 James Ensor-suite (1931) - for orkester
 Benedictus Deus (1926) for blandet kor
 Violinkoncert (1948) - for violin og orkester

Eksterne henvisninger 
 om Flor Alpaerts

Komponister fra Belgien
Dirigenter fra Belgien
Rektorer
Lærere
Personer fra Antwerpen
Luc Van Hove

Luc Van Hove (født 3. februar 1957 i Wilrijk, Belgien) er en belgisk moderne klassisk komponist, professor og lærer.

Hove studerede komposition på Det kongelige Musikkonservatorium i Antwerpen hos Willem Kersters. Han fortsatte sine kompositionsstudier på Musikkonservatoriet i Salzburg og Universitetet i Surrey. Han har skrevet fem symfonier, sinfonietta, orkesterværker, koncertmusik, kammermusik, operaer, korværker, sange etc. Han har bl.a. været professor og lærer i komposition på Det Kongelige Musikkonservatorium i Antwerpen, og er æresprofessor i komposition og musikanalyse ved Luca Kunstskole og Lemmens Musikkonservatorium i Leuven. Hove har levet som freelance komponist og leveret mange værker til belgiske orkestre såsom bl.a. Antwerpen Symfoniorkester, Det Flamske Radio Orkester, Brussels Filharmoniske Orkester og Det Belgiske Nationale Orkester. Han hører til nutidens ledende belgiske komponister.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1989) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1997) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (2001) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (2019) - for orkester
 Kammersymfoni (2012) - for kammerorkester
 Symfonisk musik (2019) - for orkester
 Klaverkoncert (2010) - for klaver og orkester
 Largo (1984) - for orkester

Eksterne henvisninger 
 om Luc Van Hove

Komponister fra Belgien
Professorer
Lærere
Henriette van den Boorn-Coclet

Henriette van den Boorn-Coclet (født 15. januar 1866 i Liège, Belgien - død 6. marts 1945) var en belgisk komponist og lærer.

Boorn-Coclet studerede komposition på Musikkonservatoriet i Liége. efter endt uddannelse blev hun harmonilærer på konservatoriet i en årrække. Hun har skrevet fire symfonier, symfoniske digtninge, orkesterværker, kammermusik, koncertmusik, sonater etc. Boorn-Coclet vandt Rom Prisen i (1895).

Udvalgte værker 

 Andante Symfoni (1894) - for orkester
 Symfoni (i F-dur) (1904) - for orkester
 Symfoni (1904) - for orkester
 Wallonsk Symfoni (1923) - for orkester
 Fornyelse (1913) (Symfonisk digtning) - for orkester
 Til det uendelige (18?) - for orkester

Eksterne henvisninger 
 om Henriette van den Boorn-Coclet 

Komponister fra Belgien
Lærere
Frits Celis

Frits Celis (født 11. April 1929 i Antwerpen, Belgien) er en belgisk komponist, dirigent, lærer og harpenist.

Celis studerede komposition, harpe og direktion på Det Kongelige Musikkonservatorium i Antwerpen og på Det Kongelige Musikkonservatorium i Bruxelles. Han har skrevet fire symfonier, orkesterværker, kammermusik, koncertmusik, korværker, sange, klaver og orgel stykker etc. Celis var harpenist i flere symfoniorkestre, inden han skabte sig en dirigent karriere hos Den Kongelige Flamske Opera. Celis underviste som lærer i komposition på Det kongelige Musikkonservatorium I Antwerpen, indtil han trak sig tilbage og har siden levet som freelance komponist. Celis er mest kendt for sin orkestermusik.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1979) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1986) - for slagtøj og orkester
 Symfoni nr. 3 (1987) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (1989-1990) - for orkester
 Symfoni Koncertante (1996) - for altsaxofon, klaver og strygeorkester
 Tre symfoniske bevægelser (1969) - for orkester
 Elegi (1966) - for orkester
 Koncert (1998) - for fagot og strygeorkester

Eksterne henvisninger 
 om Frits Celis

Komponister fra Belgien
Dirigenter fra Belgien
Harpenister fra Belgien
Lærere
Andrey Kurkov

Andrey Yuryevich Kurkov (Født 23. april 1961) er en ukrainsk romanforfatter, der skriver på russisk. Han er forfatter til 19 romaner, herunder bestselleren Døden og en pingvin, 9 børnebøger og omkring 20 dokumentar-, fiktions- og tv-filmmanuskripter.

Udvalgte værker 

 "Døden og en pingvin" udgivet på dansk i 2004.
 Den ukrainske dagbog
 Grå bier

Referencer 

Forfattere fra Ukraine
Paul Fildes

Sir Paul Gordon Fildes OBE FRS (10. februar 1882 – 5. februar 1971) var en britisk patolog og mikrobiolog, der arbejdede med udviklinegn kemisk-biologiske våben ved Porton Down under anden verdenskrig.
Han modtog Copleymedaljen i 1963.

Referencer 

Biologer fra Storbritannien
Modtagere af Copleymedaljen
David Keilin

David Keilin FRS (21. marts 1887 - 27. februar 1963) var en britsk-jødisk videnskabsmand, der primært forskede i entomologi.

Han modtog Royal Medal i 1939 og Copleymedaljen i 1951.

Referencer 

Biologer fra Storbritannien
Modtagere af Copleymedaljen
Julian Nagelsmann

Julian Nagelsmann (født d. 23. juli 1987) er en tysk fodboldtræner og tidligere fodboldspiller, der senest har været træner for Bundesliga-klubben Bayern München.

Spillerkarriere 
Nagelsmann havde en meget kort spillerkarriere, hvor han aldrig spillede en kamp på førsteholdsniveau på grund af gentagne skader. Han blev som resultat af disse skader nødt til at stoppe sin spillerkarriere i en alder af kun 20 år.

Trænerkarriere

Tidlig karriere 
Nagelsmann begyndte med at først arbejde som assistenttræner for ungdomshold hos de to klubber han havde spillet for i sin spillerkarriere, nemlig FC Augsburg og 1860 München.

1899 Hoffenheim

Ungdomshold 
Nagelsmann kom til 1899 Hoffenheim i 2010, og var træner for flere forskellige ungdomsniveauer i klubben over de følgende år.

Førstehold 
Nagelsmann blev forfremmet til førsteholdstræner den 27. oktober 2015, men skulle han først overtage stillingen ved begyndelsen af 2016-17-sæsonen. Efter at den daværende førsteholdstræner trak sig pludseligt i februar 2016, blev Nagelsmanns overtagelse af holdet skubbet frem, og i en alder af 28 blev han den yngste træner i Bundesligaen nogensinde.

Da Nagelsmann overtog holdet, lå det under nedrykningsstregen, men efter at han overtog, ledte han dem til at vinde 7 af deres sidste 14 kampe i sæsonen, og Hoffenheim overlevede hermed i Bundesligaen.

Hoffenheim forsatte de imponerende resultater ind i den næste sæson, hvor holdet sluttede på fjerdepladsen i 2016-17-sæsonen og hermed kvalificerede sig til Champions League for første gang i klubbens historie. Efter sæsonen blev Nagelsmann kåret til årets træner i Tyskland.

Det blev i juni 2018 annonceret at Nagelsmann ville forlade Hoffenheim efter 2018-19-sæsonen og herefter skifte til RB Leipzig.

RB Leipzig 
Nagelsmann overtog hos RB Leipzig ved begyndelsen på 2019-20 sæsonen, og vandt sin debutkamp med Leipzig imod Union Berlin den 18. august 2019 4-0. I sin debutsæson ledte Nagelsmann holdet til semi-finalen af Champions League for første gang i klubbens historie. Her tabte de dog til Paris Saint-Germain.

I 2020-21 sluttede RB Leipzig på andenpladsen i Bundesligaen, deres hidtil bedste placering i klubbens historie.

Bayern München 
Den 27. april 2021 blev det annonceret at Bayern München ville købe Nagelsmann. Med en pris på 25 millioner euro blev han den dyreste fodboldtræner nogensinde. Nagelsmann ville overtage ved begyndelsen af 2021-22-sæsonen.

Nagelsmanns første kamp med Bayern var en 1-1 kamp imod Borussia Mönchengladbach den 13. august 2021. Han vandt sin første titel, da han vandt DFL Supercup den 16. august 2021.

Efter svingende resultater for Bayern München valgte klubben den 24. marts 2023 at ophæve samarbejdet med Nagelsmann.

Titler 
Bayern München

 DFL-Supercup: 1 (2021)

Individuelle

 Årets Træner i Tyskland: 1 (2017)

Referencer

Eksterne henvisninger 

Personer fra Bayern
Fodboldspillere fra Tyskland
Fodboldspillere fra 1860 München
Fodboldspillere fra FC Augsburg
Fodboldtrænere fra TSG 1899 Hoffenheim
Fodboldtrænere fra RB Leipzig
Fodboldtrænere fra FC Bayern München
Krysantemum (film fra 1914)

Krysantemum () er en russisk film fra 1914 af Pjotr Tjardynin.

Medvirkende 
 Vera Karalli som Vera Nevolina
 Ivan Mozzjukhin som Vladimir
 Raisa Rejzen
 Sofja Goslavskaja
 Lidija Tridenskaja

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Russiske film fra 1914
Stumfilm fra Rusland
Dramafilm fra Rusland
Barnet fra gaden

Barnet fra gaden (, traslit.: Ditja bolsjogo goroda, da.: "Barnet fra storbyen", eller "Storbybarn") er en russisk stumfilm fra 1914 af Jevgenij Bauer.

Handling 
Datteren af en fattig vaskekone, Manja, drømmer om rigdom og et bedre liv. Hun bliver forelsket i en rig mand, der inviterer hende ud. Men hun bliver efter et år træt af ham, og hun har også brugt hans penge. Hun slår op. Vikotr forsøger at skyde hende og sig selv, men giver op. Viktor går i hundene og begår selvmord.

Medvirkende 
 Jelena P. Smirnova som Manetjka / Mary
 Nina Kozljaninova
 Mikhail Salarov som Viktor Kravtsov
 Arsenij Bibikov som Kramskoj
 Emma Bauer

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Russiske film fra 1914
Stumfilm fra Rusland
Dramafilm fra Rusland
OriginalFake

OriginalFake blev lavet i 2006 af kunstneren Kaws, som også står bag Kaws. Det er en af de kendte Kaws figuerer, som både findes i stor og lille.
Postgården (Aalborg)

Postgården er en tidligere større gård ved Sønder Tranders øst for Aalborg. Gårdens jorder anvendes nu bl.a. til Aalborg Universitet og Nybyggeriet Aalborg Universitetshospital.

Gården opstod i 1786 ved udflytning fra Sønder Tranders i forbindelse med udskiftningen under navnet Grønrøgel. I 1799 blev gården overtaget af postmester Frisch fra Aalborg, som påbegyndte den nuværende hovedbygning omkring 1804. Frisch nåede ikke at afslutte byggeriet, inden han døde i 1806, men hans erhverv gav gården kaldenavnet Postgården.

Ved overdragelsen i 1799 var gården også gået fra fæstestatus i forhold til Sohngårdsholm til selvejerstatus.

Hovedbygningen er i klassicistisk stil med barokt tag. Omkring 1860 blev der  tilføjet et fag, hvorved den strenge symmetri blev brudt. Bygningen blev fredet i 1939.

Efter en række ejerskifter blev gården i 1947 overtaget af Jens Christian Christensen, som i en årrække repræsenterede Venstre i Folketinget. Ved hans død i 1982 overtog enken Korna Christensen gården, som atter efter hendes død i 1999 gik i arv til datteren Birgit Løgstrup.

Omkring 2010 overgik hovedparten af jorden øst for gården til Nybyggeriet Aalborg Universitetshospital.

I 2019 blev resten af gården solgt til Novi, som vil udnytte nærheden til AAU's medicineruddannelse. Den fredede hovedbygning er bevaret, mens driftsbygningerne blev revet ned et par år senere.

Galleri

Referencer 

Aalborg Øst
Fredede bygninger, konstruktioner og anlæg i Aalborg Kommune
Kalampaki

Kalampaki (, tidligere Καλαμπάκιον) er en landsby og en tidligere kommune i den regionale enhed Drama i Østmakedonien og Thrakien, Grækenland. Siden kommunalreformen i 2011 er den en del af kommunen Doxato, hvor den er sæde og en kommunal enhed. Den kommunale enhed har et areal på 81 km2. Det er 12 km syd for Drama. Kalambakis kommunale enhed består af landsbyerne Kalampaki, Ftelia, Agia Paraskevi, Kalamonas og Nerofraktis. Det meste af befolkningen er beskæftiget i landbrugssektoren, hvor tobak, majs og bomuld er hovedprodukterne.

Befolkningen i Kalambaki består hovedsageligt af efterkommere af fire befolkningsgrupper, Pontus-grækere, grækere fra det østlige Thrakien (Europæisk Tyrkiet), grækere fra Lilleasien (hovedsageligt fra Kappadokien, hvis forfædre talte tyrkisk, men havde græsk-ortodoks religion) og grækere, hvis forfædre havde levet i Kalambaki allerede før Lausanne-traktaten blev ratificeret i 1923.

I nærheden af Kalambaki er der opdaget romerske milepæle, der indikerer, at den gamle Via Egnatia passerede meget tæt på.

Hvert år den 18. januar, Sankt Athanasius' festdag, afholdes en religiøs festival ved navn "Kourbani" i Kalambaki. Det er muligvis den kristne ækvivalent til den muslimske Eid al-Adha. I løbet af denne dag produceres en ret bestående af kalvekød i en type hvede kendt som bulgur og deles blandt deltagerne i festivalen.

Kilder og henvisninger 

Byer i Grækenland
Østmakedonien og Thrakien
Ære til os, død over fjenden

Ære til os, død over fjenden () er en russisk film fra 1914 instrueret af Jevgenij Bauer.

Handling 
En sygeplejerske går til fronten under 1. verdenskrig efter sin forlovede. En dag ser hun sin elskede blandt de sårede. Han dør i hendes arme, og hun lover hævn. Hun beder om efterretninger og begynder at arbejde på et tysk hospital. En dag stjæler hun et vigtigt dokument og overdrager det til det russiske militærhovedkvarter. I slutningen af filmen tildeles hun en medalje.

Medvirkende 
 Ivan Mozzjukhin
 Dora Tjitorina

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Russiske film fra 1914
Stumfilm fra Rusland
Krigsfilm fra Rusland
Dramafilm fra Rusland
DM i svæveflyvning 2019

Danmarksmesterskabet (DM) i svæveflyvning 2019 gennemførtes fra Svæveflyvecenter Arnborg i perioden 30. maj - 9. juni 2019.

I konkurrencen deltog 59 piloter. Der var flere dage med et gunstigt flyvevejr.

Junior-klassen skulle gennemføres sammen med Sun-Air Cup, men havde ikke gunstigt vejr og opnåede kun to gyldige konkurrencedage, og en danmarksmester kunne ikke kåres.

Vindere 
Konkurrencen havde følgende klassevindere:

Referencer 

Svæveflyvning
Sport i 2019
Svæveflyvning 2019
Detsky Mir

Detsky Mir () eller Børnenes verden er en russisk børnenes detailhandelsvirksomhed. I 2017 havde virksomheden 525 butikker med varer målrettet børn. Det er den største butikskæde i Rusland med varer til børn, som udover Rusland også findes i Kazakhstan. Detsky Mir-koncernen ejer også ELC (Early Learning Center) detailhandelskæden i Rusland. Virksomhedens omsætning var i 2020 på 1,98 mia. US $. Produkterne i virksomhedens butikker omfatter alt fra legetøj, spil, produkter til babyer, tøj, fodtøj, diverse udstyr, cykler, osv.

Detsky Mir åbnede sin første butik 6. juni 1957 i centrum af Moskva. Efter år 2000 blev Desky Mir til en detailhandelskæde i Rusland.
I 2008 blev den oprindelige butik solgt til VTB, hvorefter den blev lukket og restaureret. Den åbnede igen i 2015 under navnet Central Children's Store on Lubyanka.

I 2014 valgte AFK Sistema, den primære ejer af virksomheden, at børsnotere Detsky Mir. I 2015 havde Detsky Mir omkring 320 butikker og den primære ejer var Vladimir Evtushenkov.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Official Website
 Kazakstan Website
 Vitryssland Website
 ELC Website

Detailvirksomheder fra Rusland
Virksomheder i Moskva
Jennifer Dodds

Jennifer Dodds (født 1. oktober 1991) er en britisk curlingspiller.

Hun repræsenterede Storbritannien under vinter-OL 2022 i Beijing, hvor hun tog guld.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Curlingspillere fra Storbritannien
Personer fra Edinburgh
Deltagere for Storbritannien ved vinter-OL 2022
Curlingspillere ved vinter-OL 2022
Medaljevindere ved vinter-OL 2022
Olympiske medaljevindere i curling
Olympiske mestre fra Storbritannien
Harbottle Castle

Harbottle Castle er ruinerne af en middelalderborg, der ligger vest for landsbyen Harbottle i Northumberland, England, omkrng 14 km nordvest for Rothbury, med udsigt til floden Coquet.

Man mener at højen, hvor keepet står blev brugt af de oprindelige britere, og at anglerne havde en fæstning der, som blev ejet af Mildred, søn Ackman. Den nuværende borg blev opført omkring år 1160 af Umfraville-familien på anmodning af kong Henrik 2. på land som de var blevet givet efter den normanniske erobring af England, sandsynligvis som forsvar mod skotterne.

Allerede i 1174 blev den nyopførte borg erobret af skotterne, der genopførte den endnu stærkere end før. I 1296 blev den belejret af Robert de Ros, men belejringen holdt med John Balliols støtte. I 1310'erne erobrede Robert Bruce borgen. Den blev renoveret i 1336, men var atter en ruin i 1351. Den blev repareret i slutningen af 1400-tallet, og omkring 1436 overgik borgen til Tailleboy-familien. I lang tid var den residensslot for Warden of the Middle Marches og brugt som fængsel. I 1715 blev den beskrevet som ruin.

Det er et Scheduled Ancient Monument og en listed building af første grad.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Northumberland
Helmsley Castle

Helmsley Castle (i oldtiden også kendt som Hamlake) er ruinen af en middelalderborg, der ligger i købstaden Helmsley, i North York Moors National Park, North Yorkshire, England.

Den blev opført i træ omkring 1120 af Walter l'Espec.
I 1186 påbegyndte Robert de Ros, søn af Everard de Ros, opførslen af en ny stenborg på stedet.

Den blev ødelagt under den engelske borgerkrig, hvor kavalererne holdt borgen, men måtte bukke under for rundhovedernes belejring.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i North Yorkshire
Borgruiner i Storbritannien
Suzerain

Suzerain er et turbaseret strategispil udviklet af Torpor Games og udgivet af Fellow Traveller den 4. decemeber 2020.

Resumé
I Suzerain tager spilleren rollen som Anton Rayne som er præsident i 1954 i det fiktive land Sordland. Republikken Sordland kom til i 1923 efter monarkiet blev væltet og et demokrati blev etableret under præsidenten Arthor S. Wisci. Wiscis regering faldt kort efter og Sordland blev opslugt i en borgerkrig. Vinderen af borgerkrigen var Oberst Soll og skrev en ny grundlov i 1929 og skabte partiet United Sordland Party (USP). Soll var præsident i 20 år hvor han gradvist blev mere autoritær og i 1949 blev han smidt ud af USP. Soll blev erstattet af Ewald Alphonso som indførte økonomiske reformer og endte med at føre Sordland ind i en økonomisk krise hvorefter Alphonso blev smidt ud af USP og erstattet af Anton Rayne, spilleren. Spilleren tager beslutninger som kan påvirke Sordlands økonomi og politik samt Sordlands position i Merkopa, hvor Sordland ligger.

Suzerains verden kan sammenlignes med vores egen under Den Kolde Krig, verdenen er delt mellem de to supermagter Arcasia (USA) og United Cortana (Sovjetunionen). Sordland kan sammenlignes med Tyrkiet og Oberst Soll med Mustafa Kemal Atatürk, da deres ideologi er meget ens.

Referencer

Computerspil fra 2020
Strategispil
Windows-spil
Macintosh-spil
Nintendo Switch-spil
Eve Muirhead

Eve Muirhead (født 22. april 1990) er en britisk curlingspiller. 

Eve er datter af Gordon Muirhead, der vandt sølv i to curling-verdensmesterskaber. 

Muirhead var skipper for det britiske hold under vinter-OL 2010 og 2014.

I 2020 blev Muirhead udnævnt til medlem af Order of the British Empire (MBE).

Under vinter-OL 2022 i Beijing tog hun guld.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Curlingspillere fra Storbritannien
Personer fra Perth (Skotland)
Deltagere for Storbritannien ved vinter-OL 2010
Deltagere for Storbritannien ved vinter-OL 2014
Deltagere for Storbritannien ved vinter-OL 2018
Deltagere for Storbritannien ved vinter-OL 2022
Curlingspillere ved vinter-OL 2010
Curlingspillere ved vinter-OL 2014
Curlingspillere ved vinter-OL 2018
Curlingspillere ved vinter-OL 2022
Medaljevindere ved vinter-OL 2014
Medaljevindere ved vinter-OL 2022
Olympiske medaljevindere i curling
Olympiske mestre fra Storbritannien
Olympiske bronzemedaljevindere fra Storbritannien
Personer tildelt Member of the Order of the British Empire
Dina Appeldoorn

Christina Adriana Arendina (Dina) Koudijs-Appeldoorn (født 26. december 1884 i Rotterdam - død 4. december 1938 i Haag, Holland) var en hollandsk/jødisk komponist, pianist og lærer.

Appeldoorn studerede komposition på Musikkonservatoriet i Haag hos bl.a. Johan Wagenaar. Hun skrev tre symfonier, orkesterværker, symfoniske digtninge, kammermusik, sange, korværker, en operette etc. Hun var senere klaverlærer på Musikkonservatoriet i Haag. Hun er bedst kendt for sine sange og symfonier. Appeldoorn var også akkompagnatør for forskellige kor i Haag, indtil hun slog fuldt over i en karriere som freelance komponist senere i livet. Hun skrev mange forskellige bestillingsværker til feks Utrechts Kommunale Symfoniorkester, såsom det symfoniske digt Islands fiskere (1912) og Nordsøsymfonien (1925).

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 "majsymfoni" (1915) - for sopran, blandet kor og orkester
 Symfoni nr. 2 (1916) - for sopran, blandet kor og orkester
 Nordsøsymfonien (nr. 3) (1924) - for orkester
 Islands fiskere (1912) - for orkester
 Friske blomster (1909) - for sang
 Vandrerens sang (1936) - for sang

Eksterne henvisninger 
 om Dina Appeldoorn

Komponister fra Nederlandene
Pianister fra Nederlandene
Lærere
Kato Nevrokopi

Kato Nevrokopi (  "Nedre Nevrokopi ") er en by og kommune i den nordvestlige del af Drama regionale enhed, Grækenland . Før kommunalreformen i 2011 var det den største kommune i hele Grækenland med et areal på 873,552 km2. Folketællingen i 2011 rapporterede en befolkning på 7.860 indbyggere. Regionen er kendt for de meget lave temperaturer om vinteren og for sine berømte landbrugsprodukter som kartofler og bønner.

Området har flere turistcentrer: skicentret Falakro, den traditionelle bebyggelse i landsbyen Granitis (indb. 78), den historiske bunker i Lise, de kunstige søer i Lefkogeia og Potamoí, de spektakulære ruter i skovene, de gamle kirker. Skovstierne byder på en fremragende udsigt til vandrere. De største byer i kommunen er Kato Nevrokopi (kommunens hovedsæde, 2.157 indb.), Volakas (1.028), Perithorio (898), Lefkogeia (465), Kato Vrontou (554) og Ochyro (514). På kommunens område ligger flere forladte landsbyer, herunder Monastiri og Mavrochori.

Historie 
Under Det Osmanniske Rige blev landsbyen overvejende beboet af bulgarere, med et lille antal tyrkere og Vlachs. Efter den græsk-tyrkiske krig (1919-1922) og den efterfølgende befolkningsudveksling blev den befolket af et stort antal græske flygtninge fra Lilleasien. I 1927 blev dens navn ændret fra  ( , ) til Kato Nevrokopi, efter nabobyen Nevrokop (nuværende Gotse Delchev) i Bulgarien. Den 18. april 1945, under kampe i forbindelse med den græske borgerkrig, forlod mange slaviske indbyggere området. Mange af dem genbosatte sig i Štip, i dag i Nordmakedonien.

Kilder og henvisninger 

 Officiel hjemmeside 

Østmakedonien og Thrakien
Byer i Grækenland