kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kristiligi Fólkaflokkurin

Kristiligi Fólkaflokkurin, Føroya Framburðs- og Fiskivinnuflokkur (KFFFF) var et politisk parti på Færøerne. Det blev normalt bare omtalt som Kristligi Fólkaflokkurin (Kristligt folkeparti). Det stillede til valg for første gang i 1958 som Framburðsflokkurin, og for sidste gang i 1998. Partiet var grundlagt på en værdikonservativ politik som appellerede til fiskere og kristne vælgere, som til sammen udgør en stor gruppe af øernes befolkning, den gang endda større end i dag. Partiet oplevede gennem sin historie flere splittelser, og i 1992 meldte to lagtingsrepræsentanter sig ud og stiftede Miðflokkurin, som må anses som det parti som i dag viderefører Kristiligi Fólkaflokkurins politik.

Ledere

Regeringer 
Partiet var med i flere af Færøernes Regeringer (landsstýri), men havde aldrig Lagmanden (løgmaðurin). Partiet har haft to ministre: Tordur Niclasen som uddannelses- og sundhedsminister (1989), og Niels Pauli Danielsen som udanneses- og kommunalminister (1985–88). Partiet har været regnet som deltagende i følgende regeringer:

 Hákun Djurhuus' regering, 1963–67
 Atli Dams fjerde regering, 1985–88
 Jógvan Sundsteins første regering, 1989

Resultater ved lagtingsvalg

Referencer 

Tidligere politiske partier på Færøerne
Kristendemokratiske partier
Lagtingsvalget 1962

Lagtingsvalget på Færøerne 1962 blev afholdt 8. november 1962.

Antallet af repræsentanter ændredes fra 30 til 29.

Resultater

Eksterne Henvisninger 
Hagstova Føroya — Íbúgvaviðurskifti og val (Færøsk statistik)

1962
Politiske valg i 1962
Lagtingsvalget 1966

Lagtingsvalget på Færøerne 1966 blev afholdt 8. november 1966.

Antallet af repræsentanter ændredes fra 29 til 26.

Resultater

Eksterne henvisninger 
Hagstova Føroya — Íbúgvaviðurskifti og val (Færøsk statistik)

1966
Politiske valg i 1966
Lagtingsvalget 1970

Lagtingsvalget på Færøerne 1970 blev afholdt 7. november 1970.

Atli Pæturssonur Dam (Javnaðarflokkurin) overtager Lagmandsposten efter Kristian Djurhuus (Sambandsflokkurin).

Resultater

Eksterne Henvisninger 
Hagstova Føroya — Íbúgvaviðurskifti og val (Færøsk statistik)

1970
Politiske valg i 1970
Lagtingsvalget 1974

Lagtingsvalget på Færøerne 1974 blev afholdt 7. november 1974.

Javnaðarflokkurin forbliver det største parti i Lagtinget, og partiets formand Atli Dam tager fat på sin anden periode som lagmand.

Resultater

Eksterne Henvisninger 
Hagstova Føroya — Íbúgvaviðurskifti og val (Færøsk statistik)

1974
Politiske valg i 1974
Professionshøjskolen University College Vest

Professionshøjskolen University College Vest var en dansk professionshøjskole, der blev etableret 1. januar 2008 i Esbjerg. Tidligere hed institutionen CVU Vest. University College Vest havde 3.000 studerende og beskæftigede 350 ansatte. 

I januar 2010 blev UC Vest fusioneret med University College Syd. 

Professionshøjskoler
Uddannelsesinstitutioner i Esbjerg
Gerhard 6. af Holsten

Grev Gerhard 6. af Holsten (født tidligere end 1367, faldet i Süder-Hamme i Ditmarsken 4.-5. august 1404, begravet i Itzehoe) var greve af Holsten-Rendsburg omkring 1382-1404 og dansk hertug af Slesvig som Gerhard II 1386-1404. Han var søn af grev Henrik 2. af Holsten (død 1381/1389) og Ingeborg af Mecklenburg (omkring 1340-1395).

Liv og gerning 

Greve Gerhard fik i Nyborg 1386 i arvelig forlening det danske hertugdømme Sønderjylland, eller, som det fra den tid blev kaldt, Slesvig.

Ved faderens død efterfulgte Gerhard denne sammen med sine yngre brødre Albrekt og Henrik samt farbroderen Nikolaus (Claus) som greve af Holsten-Rendsburg og herre i det erobrede hertugdømme Sønderjylland. Dronning Margrethe 1. gjorde dog kronens ret over hertugdømmet gældende, og greverne anerkendte kongens overhøjhed. Det besluttedes, at hertugdømmet ikke skulle deles, det skulle gives som len til Gerhards slægt og have en mandlig regent, og regenten skulle bistå kongen i krig. Den 15. august 1386 modtog Gerhard i Nyborg forleningen, på dagen 60 år efter farfaderens forlening.

Greverne viste sig i de følgende år at være mindre interesserede i at opfylde de påtagne forpligtelser. Dronning Margrethe mødte efter kong Olofs død nye vanskeligheder. Samtidig med, at hun blev draget ind i planerne om en forening af de nordiske riger, sikrede hun freden i syd ved i 1392 at slutte en aftale om gensidig hjælp med hertug Gerhard og greverne, en aftale hvor lenspligten blev udeladt. Da Erik af Pommern blev hyldet som konge i 1396, nægtede Gerhard ved mødet i Assens at genoptage sit lensløfte fra Nyborg; han tilbød at tjene kongen mod betaling.

I 1397 døde farbroderen Claus, og Gerhard delte den holstenske arv med sine to brødre, hvilket udvidedes med Kiel-grenen. Gerhard fik Plön med det østlige Holsten og Femern samt Hanerau ved Ditmarsken. Hans brødre krævede også en deling af Sønderjylland, da de anså dette at være erhvervet snarere end forlenet, men Gerhard modsatte sig indtil videre en sådan deling. Det besluttedes, at spørgsmålet skulle afgøres ni år senere, men det viste sig, at hertug Gerhard ikke skulle leve så længe.

Da broderen Albrecht fandt sin død i Ditmarsken i 1403, besluttede Gerhard sig for at underlægge sig dette land. Den følgende sommer trængte han ind over grænsen med en stor hær. I Süder-Hamme, hvor fjenden havde forskanset sig, vovede han sig alt for langt frem. Gerhard faldt her den 4. august 1404 sammen med blomsten af den holstenske adel.

Ægteskab og børn

Gerhard giftede sig i 1391 med Katharina Elisabeth af Braunschweig-Lüneburg (død 1417/1422). Parret fik følgende børn:
Ingeborg af Holsten (1396-1465), abbedisse i Vadstena kloster
Henrik 4. af Holsten (1397-1427),
Hedvig af Holsten (1398-1436), gift 1. med fyrst Balthasar af Mecklenburg-Werle (død 1421), gift 2. med greve Didrik den lykkelige af Oldenburg (død 1440)
Adolf 8. af Holsten (1401-1459), greve af Holsten og hertug af Slesvig
Gerhard 7. af Holsten (1404-1433), greve af Holsten og hertug af Slesvig

Hertuger af Slesvig
Grever af Holsten
Huset Schauenburg
Sperillen

Sperillen er en sø som ligger i Ådal i Ringerike Kommune, Viken Fylke i Norge. I nord har søen tilløb fra floderne Begna og Urula. I syd er den reguleret med en dæmning ved Ringmoen, og afløbet danner Ådalselven, som siden løber sammen med Randselven neden for Hønefossen i Hønefoss og danner Storelven. Søen har et areal på ca. 37 km² og strækker sig ca. 26 km i længden. Vandspejlet ligger ca. 150 moh., og største dybde er ca. 123 m.

Rundt om søen findes flere flotte badepladser og nogle campingpladser. Søen er desuden kendt som et godt fiskevand, især efter helt (Coregonus lavaretus), som på norsk kaldes 'sik'. Det findes 10 forskellige fiskearter i søen, foruden helt også ørred, aborre, fjeldørred (Salvelinus alpinus) ('røye' på norsk), brasen, smelt (Osmerus eperlanus), elritse, niøje, trepigget hundestejle og nipigget hundestejle.

Ådalselven var tidligere sejlbar fra Hen og var udgangspunkt for dampskibstrafik på Sperillen. Dampskibet gik op ad Begna til Sørum. Da Sperillbanen blev bygget til Finsand, fik dampskibstrafikken ny bro der.

Søer i Viken
Urula

Urula er en flod som løber ud i nordenden af søen Sperillen, lige syd for Nes i Ådal i Ringerike kommune i Norge. Urula får blandt andet tilførsel fra et stort nedbørsområde (ca. 614 km²) i Vassfaret, blandt andet via Vidøla og Aurdøla som løber ud i Urula i Hedalen (Sør-Aurdal).

Flodsystemet har været beskyttet i henhold til Verneplan I for vassdrag siden 1973 og framstår næsten som urørt. Store dele af floden ligger indenfor Vassfaret/Vidalen naturbeskyttelsesområde og Indre Vassfaret naturbeskyttelsesområde. Urulas udløb i Sperillen har et svingende løb gennem et delta, med flere gamle flodløb og småsøer i forskellige stadier af gengroning. Floden har en god fiskebestand og er ikke forurenet. Ørreder fra  Sperillen gyder i Urula.

Eksterne henvisninger
 «Urulas utløp i Sperillen». Elvedeltadatabase. Geodatasenteret
 Urula. Vassdragsnr. 012.GZ. NVE 

Vandløb i Viken
Vandløb i Innlandet
Slaget om Okinawa

Slaget om Okinawa blev udkæmpet under 2. verdenskrig mellem amerikanske og japanske styrker på og omkring øen Okinawa mellem april og juni 1945. Øen som hørte til den japanske øgruppe Ryukyu-øerne (og dermed hørte det til det "egentlige" Japan) var den sidste store forhindring for de amerikanske styrker inden en invasion af de fire japanske hovedøer kunne begynde. Hverken amerikanerne eller japanerne mente, at dette ville være det sidste store slag i Stillehavskrigen, hvad det i sidste ende blev. Den øverstbefalende for de amerikanske styrke hed Simon Bolivar Buckner, Jr. Den japanske øverstbefalende hed Mitsuru Ushijima.

Japanerne var foråret 1945 i realiteten besejrede, USA havde overlegenhed i luften såvel som på havet, men der var stadig ingen tegn på, at Japan ville kapitulere. Slaget om Okinawa anses for at være den største kombinerede land-sø-luft-slag i hele krigshistorien.

USA vandt slaget, men sejren havde kostet dyrt for amerikanerne. Det havde invaderet øen med ca. 150.000 soldater, der begyndte den 1. april (styrken blev fordoblet efterhånden). Af dem blev 12.500 dræbt og 40.000 såret. Yderligere døde tusinder af skader og sygdomme senere. På den japanske side var mindst 100.000 soldater dræbt. I slagets start forsøgte japanerne gennem Operation Ten-Go med det enorme slagskib Yamato at standse den amerikanske landgang, hvilket dog mislykkedes. Den amerikanske flåde sænkede Yamato den 7. april.

Sammenlignet med mange af de andre øer, der var krig på i Stillehavet, havde Okinawa et stor civilbefolkningen. Hvor mange civile der døde vides ikke præcist, men der er nok mere end 100.000. Den japanske propaganda har skæmt så mange tusinder at de begik selvmord i stedet for at blive taget til fange af amerikanerne. Slaget om Okinawa var første gang, at japanske soldater overgav sig i et større omfang.

Det store amerikanske tab var en medvirkende faktor til USA valgte at bombe Japan ud af krigen med atombomberne over Hiroshima og Nagasaki, i stedet for en invasion, som helt sikkert ville have været meget blodig for amerikanerne.

Litteratur 
 Feifer, George: Tennozan: The Battle of Okinawa and the Atomic Bomb (1992)  
 Nichols, Charles S.: Okinawa – victory in the Pacific (1955) 
 Rottman, Gordon L.: Okinawa 1945 (Campaign) (2002)  
 Warner, Gordon: The Okinawa war (1965)

Se også 

 Slaget om Iwo Jima

Okinawa
USA under 2. verdenskrig
Okinawa
Okinawa
Okinawa
Kannazuki no Miko

er en manga-serie skabt af Kaishaku-duoen. Serien blev udgivet som fjorten kapitler i Kadokawa Shoten, og i Shōnen Ace i 2004 og 2005, og samlet i to bøger. Serien blev senere udgivet som en anime-serie på 12 afsnit, og blev vist på TNK mellem oktober og december i 2004. En drama CD blev udgivet den 25. november 2004 af Geneon, baseret på anime-versionen.

Serien fokuserer på yuri-forholdet mellem de to hovedpersoner, Himeko og Chikane, med elementer af magical girl- og mecha-temaer til at hjælpe med at bære historien. En anime-serie kaldet Kyoshiro to Towa no Sora, indeholder en del figurer der minder om dem i Kannazuki no Miko, og blev første gang fremvist på TV den 5. januar 2007.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Officiel anime hjemmeside 
 Officiel manga hjemmeside  
 Geneon officiel anime hjemmeside
Lucian Freud

Lucian Michael Freud (født 8. december 1922 i Berlin, død 20. juli 2011) var en britisk kunstmaler af tysk oprindelse. Freud anses for at være en af sin tids største figurative malere.

Lucian Freud var barnebarn af Sigmund Freud. Han flyttede i 1933 med sine forældre til England for at undvige nazismens opblomstring, og blev britisk statsborger i 1939. 

Han læste ved flere engelske kunstskoler, bl.a. Central School of Art i London. Han havde sin første soloudstilling på Alex Reid & Lefevre Gallery i 1944, og i 1954 deltog han sammen med Ben Nicholson og Francis Bacon på Venedig-biennalen.

Eksterne henvisninger 

Malere fra England
Malere fra Tyskland
Jøder fra Tyskland
Personer fra Berlin
Briter i 1900-tallet
Briter i 2000-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Tyskere i 2000-tallet
Jørgen Koldbæk

Jørgen Rohde Koldbæk (født 7. august 1952 i Hobro) er en dansk journalist og tidligere tv-direktør. 

Koldbæk blev uddannet fra Danmarks Journalisthøjskole og Randers Amtsavis' lokalredaktion i Hobro. Efter endt uddannelse kom han til DR, først i Aalborg, senere Provinsafdelingen i Aarhus og endelig til TV-Byen, hvor han blev ansat i kulturafdelingen. 

Han var i 1996 sammen med kollegerne Erik Stephensen, Ole Stephensen og Michael Meyerheim stifter af Skandinavisk Filmkompagni (SFK). Sammen med Erik Stephensen udgjorde han selskabets direktion, også efter stifterne solgte SFK til JP/Politikens Hus i 2005. Da bladhuset i januar 2010 solgte selskabet videre til Monday Media, forlod Jørgen Koldbæk ledelsen, og virker nu som selvstændig konsulent.

Som producent står Jørgen Koldbæk bag en række af dansk tv's største successer igennem 1980'erne og 1990'erne, bl.a. Kanal 22, Lørdagskanalen, Eleva2ren (i samarbejde med bl.a. Erik Stephensen og Karen Thisted) og Go' Morgen Danmark, ligesom han sammen med den mangeårige samarbejdspartner Erik Stephensen har udviklet flere tv-koncepter af så forskellig karakter som quizzen Stjernetegn og DR2s Deadline. En sjælden optræden foran kameraet oplevedes i DR2-programmet Smagsdommerne.

Koldbæk trak sig efter salget af Skandinavisk Film Kompagni tilbage. I dag har han både bolig i både Aarhus og Skagen, og er bestyrelsemedlem i Aarhus Festuges og Refugiet Klitgaardens Venner i Skagen .

Kilde
 En af dansk tv's allerstørste bliver 60 Politiken 7. august 2012

Personer fra Hobro
Journalister fra Danmark
Erhvervsfolk fra Danmark
Producenter
Impaled Nazarene

Impaled Nazarene er et finsk blackened death metal-band som indarbejder elementer fra grindcore i deres musik og punk i deres æstetik. Bandet har i øjeblikket kontrakt med franske Osmose Productions.

I 2003 døde guitarist Teemu Raimoranta efter at have faldet – eller sprunget – fra en bro ned på den frosne Tölöviken.

Medlemmer 
Mika Luttinen, også kendt som Sluti666 og MikaakiM (1990-, vokal)
Tomi UG Ullgren (2007-, guitar)
Jarno Anttila (1992-, guitar)
Mikael Arnkil, også kendt som ArcBasstard (2000-, bas)
Reima Kellokoski, også kendt som Repe Misanthrope (1995-, trommer)

Tidligere medlemmer 
 Kimmo "Sir" Luttinen – Trommer (1990-1995)
 Ari Holappa – Guitar (1990-1992)
 Harri Halonen – Bas (1991-1992)
 Taneli Jarva – Bas (1992-1996)
 Jani Lehtosaari – Bas (1996-2001)
 Alexi Laiho – Guitar (1998-2000)
 Teemu Raimoranta – Guitar (2001-2002) 
Tuomo "Tuomio" Louhio- Guitar (2003-2007)

Diskografi 
 Shemhamforash (demo, 1991)
 Taog Eht Fo Htao Eht (demo, 1991)
 Goat Perversion (ep, 1991)
 Sadogoat (ep, 1992)
 Tol Cormpt Norz Norz Norz (1993)
 Satanic Masowhore (7", 1993)
 Ugra Karma (1993)
 Suomi Finland Perkele (1994)
 Latex Cult (1996)
 Motörpenis (ep, 1996)
 Rapture (1998)
 Split 7" m/Driller Killer (2000)
 Nihil (2000)
 Decade of Decadence (opsamling, 2000)
 Absence of War Does Not Mean Peace (2001)
 All That You Fear (2003)
 Death Comes In 26 Carefully Selected Pieces (Live, 2005)
 Pro Patria Finlandia (2006)
 Manifest (2007)
 Road to the Octagon (2010)
 Vigorous and Liberating Death (2014)
 Eight Headed Serpent (2021)

Fodnoter

Eksterne henvisninger 

 

Black metal-grupper
Blackened death metal-grupper
Metalgrupper fra Finland
Musikgrupper fra 1990
Randselven

Randselven er floden som dannes i sydenden af Randsfjorden, ved Jevnaker i Innlandet fylke i Norge. Den løber via Kistefoss, Viul og Hvalsmoen ned mod Hønefoss i Ringerike kommune, i Viken fylke. Floden løber sammen med Begna lige nedenfor Hønefossen i Hønefoss og danner der Storelven, som siden løber ud i Tyrifjorden.

Randselven er i dag velkendt for sin lokale stamme af store ørreder, som det er specielt populært at fiske med stang på strækningen mellem Viulfossen og Hvalsmoen. Den lokale sportsfiskerforening arbejder på at sikre stammen for fremtiden. Rekorden på stang på stedet er omkring 13 kg.

Vandløb i Viken
Vandløb i Innlandet
Peter Lorenz

Peter Lorenz (født 22. december 1922 i Berlin, død 6. december 1987 samme sted) var en tysk politiker, der repræsenterede CDU.

Efter studentereksamen i 1941 aftjente han værnepligt og arbejdede efter 2. verdenskrig som sagsbehandler hos Berlins magistrat og fra 1947 som journalist. Han studerede jura ved Humboldt-Universität zu Berlin og Freie Universität Berlin og tog den afsluttende juridiske statseksamen i 1956. Derefter arbejdede han som advokat, og fra 1965 var han også notar.

I 1946 blev han medlem af CDU, og enagerede sig også i Junge Union, som han var formand for i Berlin 1946-1949 og igen i 1953. Han var desuden viceforbundsformand fra 1950 til 1953. Han var formand for CDU i Berlin 1969-1981 og var valgt til Berlins parlament 1954-1980. Han var desuden parlamentets formand fra 1967 og præsident fra 1975. Han var desuden medlem af Bundestag 1976-1977 samt fra 1980 til sin død.

I 1975 blev han bortført af medlemmer af den såkaldte 2. juni-bevægelse, der havde tilknytning til den venstreekstremistiske terrororganisation Rote Armee Fraktion. Bortføringen fandt sted blot tre dage før valget i Berlin, hvor Lorenz var spidskandidat til posten som regerende borgmester i bystaten. Terroristerne forlangte, at deres meningsfæller Horst Mahler, Verena Becker, Gabriele Kröcher-Tiedemann, Ingrid Siepmann, Rolf Heißler og Rolf Pohle blev løsladt. Bortset fra Mahler, som ikke ønskede det, blev alle de fængslede terrorister fløjet til Aden i Yemen den 2. marts 1975, og Lorenz blev løsladt 2 dage senere. CDU blev for første gang nogensinde det største parti i Berlin med 43,9 procent af stemmerne, men Klaus Schütz (SPD) fortsatte sin koalition med FDP.

Politikere fra CDU
Personer fra Berlin
2. juni-bevægelsen

2. juni-bevægelsen (tysk: Bewegung 2. Juni) var en kendt vesttysk venstreradikal militant terrorgruppe – en såkaldt byguerilla – der havde sin base i Vestberlin, hvor den var aktiv i 1970'erne.

Gruppen havde sit navn efter 2. juni 1967, hvor studenten Benno Ohnesorg under en protestdemonstration mod shah Mohammad Reza Pahlavis besøg i byen blev dræbt af den vesttyske politibetjent Karl-Heinz Kurras, der senere viste sig at være agent for DDR's hemmelige politi Stasi og medlem af det østtyske kommunistparti.

Blandt gruppens mest aktive medlemmer var Till Meyer, Michael Baumann, Ralf Reinders, Inge Viett, Gabriele Rollnik og Fritz Teufel.

Gruppens terrormål var primært ejendomme i Berlin. Den mest opsigtsvækkende aktion var kidnapningen af CDU-politikeren Peter Lorenz kort før valget til bystyret i 1975. Resultatet blev, at kidnapperne fik løsladt fire af deres fængslede kammerater, der blev fløjet til Yemen. Lorenz blev løsladt et par dage senere.

2. juni-bevægelsen havde forbindelser til Rote Armee Fraktion (RAF), men var ideologisk set anarkistisk i modsætning til marxistisk funderede RAF. 2. juni-bevægelsen blev opløst i de tidlige 1980'ere, og mange af medlemmerne blev aktive i RAF.

Referencer 

Berlins historie
Terrorgrupper
Venstreekstremisme
Polarkreis 18

Polarkreis 18 er et tysk band fra Dresden, der før hed Jack of all Trades, men ændrede senere bandnavnet til Polarkreis 18 i 2004. Polarkreis 18 spiller en blanding af Pop Rock, Post-rock, Synthiepop og Indietronic.
Bandet består af:
 Felix Räuber – Vokal, guitar, klaver
 Philipp Makolies – Guitar, klaver
 Christian Grochau – Trommer
 Uwe Pasora – Bass
 Silvester Wenzel – Klaver, elektronik, backingvokal
 Ludwig Bauer – Klaver, guitar, trompet

Diskografi 
Albums:
 Look – 2005
 Polarkreis 18 – 2007
 The Colour of Snow – 2008
 Frei – 2010
Singles:
 Allein Allein – 2008
 The Colour of Snow – 2009
 Happy Go Lucky – 2009
 Unendliche Sinfonie – 2010

Eksterne henvisninger 

 Gruppens officielle hjemmeside
 

Musikgrupper fra Tyskland
Dresden
Sakshale

Sakshalen (Hydropsalis torquata) er en fugl i natravne familien(Caprimulgidae). Den findes i Argentina, Bolivia, Brasillien, Paraguay, Peru, Suriname og i Uruguay. Den holder til i tør savanne, subtropisk eller tropisk lavtliggende græsslette og ødelagte skove. Den har fået sit navn pga. dens sakseformede halefjer.

Natravnfugle
Sydamerikas fugle
Felttoget i Vestafrika

Navnet Felttoget i Vestafrika (eller Det vestafrikanske felttog) refererer til to slag under 2. verdenskrig: Slaget om Dakar (også kendt som Operation Menace) og Slaget om Gabon, som begge foregik i det sene 1940. De allierede angreb Vichy Franske styrker i franske oversøiske territorier i Vestafrika.

Efter Gabon blev erobret, kontrollerede Frie franske styrker, Fransk Ækvatorialafrika, mens Fransk Vestafrika stadigvæk var under Vichy kontrol, indtil de Allierede gik i land i Nordafrika under (Operation Torch) i november 1942.

Felttogets forløb 
Anti-britisk stemning i Afrika var kommet efter det franske slagskib Richelieu var blevet ramt i havnen i Dakar, Senegal i Fransk Vestafrika. Hændelsen skete den 10. juli 1940. I august, foreslog den Frie franske general Charles de Gaulle et felttog igennem land, hvor man gik i land ved Conakry i Fransk Guinea. Han forventede, at befolkningens støtte til de frie franske styrker ville blive så stort at det ville få Dakar til at overgive sig. Men de Gaulles forslag blev tilsidesat af et britisk ønske om at bevæge sig hurtigt frem.

Den 18. september, blev tre franske lette krydsere, Georges Leygues, Gloire og Montcalm opdaget af Allierede skibe på vej til Libreville. De Allierede skibe inkluderede også den tunge krydser HMAS Australia. De tre franske lette krydsere blev tvunget til tilbagetrækning.

Fransk Vestafrika 

Modstanden stivede som følge af angrebet på de franske skibe. Fra 23. september til 25. september 1940, blev Slaget om Dakar udkæmpet, da de allierede styrker ikke lykkedes at overtale Vichy franske forsvarere af Dakar at lade dem gå fredeligt ind i byen. De Allierede styrker forsøgte først at overtale de Vichyfranske styrker med propaganda. Derefter prøvede de at indtage Dakar med magt. Begge forsøg endte i nederlag.
De Allieredes håb om at erobre Fransk Vestafrika blev lagt på hylden og de strategiske overvejelser blev skiftet til Fransk Ækvatorialafrika i stedet.

Fransk Ækvatorialafrika 

Slaget blev udkæmpet mellem den 8. november og 12. november, og resulterede i at Libreville blev befriet og Fransk Ækvatorialafrika blev befriet fra Vichy kontrol.

Udfald 
Frie franske styrker konsoliderede deres gevinster i Fransk Ækvatorialafrika, og kunne derefter være med i andre kampagner, inklusiv felttoget i Østafrika og felttoget i Nordafrika. Men Fransk Vestafrika kapitulerede ikke eller sluttede sig til de allierede før Operation Torch i november 1942.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 http://www.ahoy.tk-jk.net/macslog/OperationMenace.September.html  
 https://web.archive.org/web/20090204114226/http://www.navy.gov.au/HMAS_Australia_(II) 
 http://stonebooks.com/archives/960425.shtml  

Slag under 2. verdenskrig
Senegals historie
Gabons historie