kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gottfried Burman Becker

Gottfried Burman Becker (19. december 1831 i København – 7. marts 1894 sammesteds) var en dansk embedsmand og historisk samler.

Han var søn af apoteker, historisk samler, dr. phil. Johann Gottfried Burman Becker og 1. hustru Anna Margaretha Baden, blev 1849 student, privat dimitteret, 1859 cand. jur. og 1860 volontør i Ministeriet for Kirke- og Undervisningsvæsenet, 1861 assistent, 1873 fuldmægtig, 15. november 1888 Ridder af Dannebrog, 1890 kontorchef og 26. maj 1892 Dannebrogsmand.

Han arvede sin faders historiske interesser og indlagde sig fortjenester af de historiske mindesmærkers bevaring og fredning; han har udgivet Helgenskrinene i St. Knuds Kirke i Odense (1886). Han døde 7. marts 1894. 

Han ægtede 7. september 1887 i Tjæreby Kirke Marie Elisabeth Lendrop (6. august 1858 i Vrove - 24. september 1935 i København), datter af sognepræst Michael Peter Eilert Lendrop og Sophie Pontoppidan.

Kilder 
 
 Danske Jurister 1736-1936.

Personer fra København
Jurister fra Danmark
Kontorchefer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Riddere af Dannebrog
Faglitterære forfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Rasmus Langeland Bagger

Rasmus Langeland Bagger (født 20. april 1764 på Saltø, død 19. januar 1819 i København) var Københavns politimester og borgmester i Slagelse og København.

Langeland Bagger blev student fra Slagelse Skole 1784 og 1789 juridisk kandidat, ansattes som volontør i Danske Kancelli, blev kopist 1790 og kancellist 1794. 1796 blev han birkedommer i Antvorskov birk og i 1799 tillige birkeskriver og rådmand i Slagelse. 1805 blev han kancelliråd og borgmester i samme by. I 1809 blev han justitsråd og politimester i København, i hvilken stilling han 1813 udnævntes til etatsråd. 1814 ombyttede han sin stilling som politimester med den som borgmester i København og døde som sådan i 1819.

Langeland Bagger var en fortrolig ven af digteren Jens Baggesen, hvem han havde kendt fra barn af fra Korsør og de kom begge i Slagelse skole. Han besøgte ham daglig, når han var i København, især i hans sidste seks leveår, da han stadig var syg af vatersot.

Langeland Bagger er søn af Marcus Marcussen Bagger (død 1770), forvalter på hovedgården Saltø i Sjælland, siden postforvalter i Korsør, hans moder Hedevig Johanne Langeland (1740–1822) var datter af den i Johan Herman Wessels digt til Jens Baggesen forevigede købmand Rasmus Langeland i Korsør. I sine enke-år drev hun byens gæstgivergård og postholderi. 1798 giftede han sig med Frederikke Gjersing, hvis fader en tid var ejer af Nordruplund; hun døde 12. januar 1852.

Han er begravet på Assistens Kirkegård.

Kilder 
 Personalhistorisk Tidsskrift I, s.300

Eksterne henvisninger 
 

Borgmestre i København
Borgmestre i Slagelse
Politifolk fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Ikke-folkevalgte borgmestre fra Danmark (før 1919)
Jurister fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Etatsråder fra Danmark
Tom Jones (flertydig)

Tom Jones har flere betydninger:
 Tom Jones (født 1940) – britisk sanger
 Tom Jones (novelle) – novelle fra det 18. århundredes England om et hittebarns brogede og omskiftelige liv
 Tom Jones (film) – britisk film fra 1963 baseret på romanen af samme navn
Krone LSA-PLUS

Krone LSA-PLUS (eller blot krone) er en europæisk klemmeforbindelsesstandard til telekommunikation.  Krone LSA-PLUS er en alternativ til 110 block.

Historie

Krone blev udviklet i Berlin i 1970'erne af The Krone Group, et tysk telekommunikationsselskab.  I 2004 blev Krone erhvervet af ADC Telecommunications, et amerikansk corporation. ADC blev senere erhvervet af Tyco Electronics i 2010.

Karaktertræk

LSA-PLUS er et tysk akronym for (Lötfrei, Schraubfrei, Abisolierfrei, Preiswert, Leicht zu handhaben, Universell anwendbar, Sicher und schnell) som kan oversættes til: ingen lodning, ingen anvendelse af skruer, ingen afisolering, omkostningseffektiv, let at anvende, universal anvendelse, sikkert og hurtigt.

Sammenliget med 110, er krone let at genkende ved at dets kontakter er vinklet 45 grader i forhold til ledningen.  Kontakterne anvender sølv for at hindre korrosion og der anvendes et IDC-værktøj (typisk kaldet et LSA-værktøj) til at trykke ledningen ind i klemmen.

Kilder/referencer
 Cabling Installation & Maintenance Magazine
 LSA-PLUS Contact Technique Overview

Yderligere læsning

Elektriske klemmeforbindelser
Stikforbindelser
Manchet (beklædning)

Manchet er betegnelsen for den yderste del af skjorteærmet med knaphul og knap. På den finere skjorte er der som regel dobbeltmanchet (fransk manchet), der er foldet bagover, så indersiden bliver synlig.

På dobbeltmanchetten er der to manchethuller i stedet for knap til manchetknap for at lukke ærmet. Der findes også enkeltmanchetter til manchetknapper.

Manchetknappen kan være af guld eller sølv i geometrisk kunstneriske former og graveret eller  med ædelsten.

Skjortemanchetter

Referencer 

Skjorter
N.J. Jessen

Nicolai Jacob Jessen (født 17. juli 1797 i København, død 1. juni 1866 i Randers) var en dansk overførster og politiker, bror til Tycho Jessen og far til Edwin Jessen og Ida Johnsen.

Karriere 
Han var søn af kaptajnløjtnant, senere kontreadmiral Carl Wilhelm Jessen (1764–1823) og Anna Margarethe Erichsen (1764–1845). Han blev 1814 student fra Borgerdydskolen i København, tog filologisk og filosofisk eksamen og dernæst 1818-19 landmåler- og forsteksamen i København og blev 1820 ansat som gageret forst- og jagtjunker; 1830 blev Jessen overførster for en del jyske statsskove, 1845 tillige for de øvrige, og i denne stilling virkede han, indtil han døde 1. juni 1866 i Randers. 1828 blev Jessen kammerjunker, 1840 Ridder af Dannebrog, 1851 hofjægermester, 1852 kammerherre; 1855-63 var han landstingsmand. Jessen virkede med stor iver, men langtfra altid med held, for bevarelsen af Jyllands private skove og for deres overgang til statsskov, og han angreb de private skoves behandling i en anonym anmeldelse af "Christiansons" skrift Ueber Forstverwaltung (1834), hvis forfatter var Jessens svoger, Constant Dirckinck-Holmfeld.

Ægteskaber 
Han blev gift 1. gang 8. december 1831 i Tjele Kirke med Henriette Selma von Dirckinck-Holmfeld (15. maj 1806 i Altona - 28. marts 1845 i Randers), datter af nederlandsk oberst og flådekaptajn, friherre Arnold Christian Leopold von Dirckinck (senere Dirkinck-Holmfeld) (1763-1828) og Anna Helene Holm (1776-1809). 

Gift 2. gang 4. april 1848 i Helligåndskirken med Caroline Wilhelmine Jessen (6. februar 1804 i Altona - 7. maj 1882 i København), datter af overkrigskommissær Frederik Christian Jessen (1761-1820) og Sophie Franzine Wilhelmine Muller (1767-1861).

Han er begravet i Randers.

Kilder 
 
 Thomas Hansen Erslew, Almindeligt Forfatter-Lexicon for Kongeriget Danmark med tilhørende Bilande fra 1814.
 A. Oppermann, Bidrag til det danske Skovbrugs Historie 1786-1886.

Eksterne henvisninger

Noter 

Overførstere fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1800-tallet
Kammerherrer fra Danmark
Hofjægermestre fra Danmark
Landstingsmedlemmer i 1850'erne
Landstingsmedlemmer i 1860'erne
N.J.
Riddere af Dannebrog
LSA

LSA har flere betydninger:

 Law and Society Association
 Law Society of Alberta
 Legal Services Agency
 Lysergic acid amide - et stof tæt beslægtet med LSD
 Lötfrei, schraubfrei, abisolierfrei
 Lighting & Sound America - et underholdningstidsskrift udgivet af PLASA Media Inc
 London Stansted Airport
 LSA, IATA lufthavnskode for Losuia Airport i Papua New Guinea
Bernardo Bellotto

Bernardo Bellotto, kaldet Canaletto (født 1720 i Venedig, død 1780 i Warszawa) var en italiensk arkitektur- og landskabsmaler, var elev af sin onkel, Giovanni Antonio Canal, hvoraf tilnavnet, hvem han også trolig efterligner.

Efter at have virket en tid i Rom og i Norditalien tog han 1745 til Tyskland, var først sysselsat i München, kom til Dresden, hvor han blev hofmaler, og malede senere i Wien og Warszawa og blev her hofmaler i 1770. Bellottos overordentlig rige produktion, der også kun blev muliggjort ved en til tider temmelig rutinemæssig malerisk behandling, findes spredt om i de fleste større offentlige samlinger i Europa; særlig besidder Dresden-Galeriet en righoldig samling arkitekturbilleder, byprospekter - Bellottos force - fra Dresden og Pirna; Bellotto har også udført billedsuiter fra Wien med omegn og andre byer, hvor han færdedes. Hans kunst udmærker sig ved sikkert, teknisk greb, præcision i behandlingen af perspektivet og kraftig, virkningsfuld belysning. Bellotto har også udført en del raderinger - atter byprospekter - gode, nu temmelig sjældne.

Galleri

Litteratur 

 Rudolf Meyer, Die beiden Canaletto, Dresden, 1878

Kilde 

 

Malere fra Italien
Personer fra Venedig
Hofmalere
Vedutmalere
Rokokomalere
Italienere i 1700-tallet
Vrahovice

Vrahovice er en tjekkisk landsby i regionen Olomouc. Vrahovice ligger nær ved Prostějov, der er den administrative hovedby i distriktet Okres Prostějov. Vrahovice har  indbyggere.

I Vrahovice ligger Arboretum Vrahovice, en lille forstbotanisk have (arboret), etableret i 2010.

Referencer 

Byer i Tjekkiet
Djurgårdsbrunnsviken

Djurgårdsbrunnsviken er en vig af Saltsjön i Sveriges hovedstad, Stockholm.

Den strækker sig fra Ladugårdslandsviken mellem bydelene Östermalm og Djurgården og fortsætter i  Djurgårdsbrunnskanalen. Vigen er 2 km lang og op til 380 meter bred, og vil man gå rundt om vigen, er turen ca. 4,8 km.

Under Sommer-OL 1912 blev Djurgårdsbrunnsviken brugt som arena for de olympiske svømmekonkurrencer.
I 1930 arrangeredes Stockholmdudstillingen ved Djurgårdsbrunnsvikens nordlige bred, og der blev bygget en gangbro over til sydsiden, omtrent der hvor Tekniska museet nu ligger.

Panoramabillede

Stockholms geografi
Vige
Skt. Gotthardtunnelen

Skt. Gotthardtunnelen er navnet på tre forskellige tunneler under Skt. Gotthard-bjergene i Schweiz:
 Skt. Gotthardtunnelen (jernbane) – jernbanetunnel, indviet 1882
 Skt. Gotthardtunnelen (vej) – vejtunnel, indviet 1980
 Gotthard-Basistunnelen – ny jernbanetunnel fra 2016

Se også 
 Skt. Gotthard-passet
Skt. Gotthardtunnelen (vej)

Skt. Gotthardtunnelen under Skt. Gotthard-passet i Schweiz løber fra Göschenen i Kanton Uri mod nord til Airolo i Ticino mod syd. Den er 16,942 km lang og består af ét tunnelrør med en bredde på 7,8 meter og en højde på 4,5 meter, hvor al trafik afvikles med én vejbane i hver retning - uden autoværn imellem. 30 meter øst herfor løber en parallel servicetunnel, der er forbundet med hovedtunnelen af tværrør for hver 250 meter. Mellem den primære tunnel og servicetunnelen er der et sikringsrum, hvorfra der er forbindelse med begge tunnelrør. Der kan være 50 mennesker i hvert sikringsrum.

Ved indvielsen 5. september 1980 var det den længste vejtunnel i verden. Først i år 2000 blev den overgået af Lærdalstunnelen, en over 24 km lang tunnel i Norge. Pr. 2015 er det den tredjelængste i verden efter Lærdalstunnelen i Norge og Zhongnanshantunnelen i Kina, der er på 18.020 km.

Skt. Gotthardtunnelen udgør en del af Europavej E35.

Ulykken i 2001 
Om formiddagen 24. oktober 2001 skete en ulykke 1.100 meter fra den sydlige indgang til tunnelen, da en nordkørende lastbil (ført af en beruset chauffør), der var lastet med ca. 7,5 ton tekstiler slingrede frem og tilbage og endte med at køre ind i en sydkørende lastbil (lastet med 1100 bildæk), der, for at undgå en kollision, var kørt over i den modsatte vejbane. Ulykken kostede elleve mennesker livet (heriblandt den berusede chauffør), hvoraf fem døde, mens de sad bag rattet. De øvrige blev fundet liggende på kørebanen. Alle døde af røgforgiftning.

Som en konsekvens af ulykken blev der indført et sikkerhedssystem, så antallet af lastbiler i tunnelen blev sænket fra ca. 5.500 til ca. 3.000-3.500 lastbiler i døgnet. Siden 2001 har ca. seks millioner køretøjer passeret tunnelen årligt.

Galleri

Andre vejtunneler i Alperne 
Listen nedenfor viser kun nogle af de lange vejtunneler i Alperne:

 Frejustunnelen
 Mont Blanc-tunnelen
 Arlbergtunnelen

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

Vejtunneler
Tunneler i Schweiz
Ticino
Uri
Etableret i 1980
Villa Alemana

Villa Alemana er en by i den centrale del af Chile, i Valparaíso-regionen. Ved den seneste folketælling i 2002 blev der registreret 95.623 indbyggere.

Eksterne henvisninger 

 Byen Villa Alemanas officielle hjemmeside 

Byer i Chile
Etableret i 1894
Wilhelm Xylander (maler)

Wilhelm Ferdinand Xylander (1. april 1840 i København – 15. oktober 1913 på Frederiksberg) var en dansk marinemaler.

Uddannelse 
Hans forældre var skræddermester Friederich Wilhelm Xylander (1801 i Mitau - 1875 i København) og og Johanne Katharine Morgenstern (1812-1870), en søster til maleren Christian Morgenstern. I sit 14 år kom han i malerlære og blev svend 1856, besøgte derefter Kunstakademiets ornamentsklasser 1858-59, men forlod om foråret 1859 København og rejste til Hamborg, hvor han arbejdede i sit håndværk. I 1861 tog han til München, hvor hans morbroder, maleren Morgenstern, der selv havde levet og udstillet i København, var bosat. Samtidig med at han virkede som dekorationsmaler, søgte han her kunstnerisk uddannelse hos morbroderen, men vendte dog i 1862 tilbage til Dan­mark, udstillede i 1863 og 1864 et par landskaber, ægtede den 5. april 1865, trods sine mørke udsigter, Emma Sophie Andersen (21. januar 1836 i København - 31. maj 1914 på Frederiksberg), datter af skræddermester Hans Andersen (1796-1878) og Helene Margrethe Høyer (1796-1880), og rejste atter udenlands.

Virke 
Under hård kamp for tilværelsen levede han først i London, til han i februar 1868 rejste til München, hvor morbroderen imidlertid var død. Det lykkedes ham dog at sælge et måneskinsbillede fra Landskrona til kunstforeningen i München, og han vandt nu efterhånden navn i Tyskland, støttet af professor Eduard Schleich, der var ham en trofast rådgiver. Han malede dels måneskinsstykker, dels sømalerier, hvortil han gjorde studier ved Nordsøen eller i Danmark. I 1873 fik han en medalje på verdensudstillingen i Wien, 1876 på verdensudstillingen i Philadelphia, i 1885 flyttede han til Hamborg og endelig i 1891 bosatte han sig i København. Skibe ud for Dragør tilhører museet i St. Louis og Strand ved Nordsøen, Kunsthalle i Hamborg.

Xylander var stærkt optaget af kunst og har, foruden at testamentere guldaldermalerier til Statens Museum for Kunst, stiftet et uddannelseslegat. 

Han er begravet på Bispebjerg Kirkegård.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Malere fra Danmark
Marinemalere
Dekorationsmalere
Legatstiftere fra Danmark
Filantroper fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer fra København
Royal Fleet Auxiliary

Royal Fleet Auxiliary (RFA) er en civil myndighed under det britiske forsvarsministerium, og er en del af Naval Service. I praksis kan RFA beskrives som et paramilitært rederi med 18 skibe. RFA består af handelsskibe, som kan forsyne orlogsfartøjer med brændstof, ammunition, reservedele, ferskvand og proviant til søs (RaS - Replenishment at Sea). RFA har også landgangsfartøjer.  

RFA's forsyningsskibe er orlogsgrå, har NATO-pennantnumre, kan kommunikere på de militære radiofrekvenser, har forberedte pladser til antiluftskyts, og har ofte helikopterdæk. Besætningerne er civile statstjenestemænd og bærer uniform og gradsbetegnelser af handelsflådens slags. Når RFA's skibe deltager i krigsoperationer er dets besætninger underlagt krigens love.

Distinktioner

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside

Royal Navy
Georg Wilhelm Pfingsten

Georg Wilhelm Pfingsten (5. marts 1746 i Kiel –27. november 1827 i Slesvig by) var en dansk døvstummelærer.
 
Georg Wilhelm Pfingsten var søn af tambour i den storfyrstelige hær Georg Martin Friedrich Pfingsten og Catharine Marie Witt. Efter en højst ulykkelig barndom kom han 1760 til Sankt Petersborg for at indtræde i hæren, men zar Peters mord (1762) gjorde en brat ende på disse planer. Så lærte han parykmagerhåndværket, og efter megen omflakken nedsatte han sig 1773 som mester i Lübeck; men snart gik parykken af mode, og Pfingsten optrådte da som musik- og danselærer og opfandt forskellige militære signalsystemer med flag og trommehvirvler. I sin barndom havde han levet sammen med to døvstumme børn og fået en levende interesse for disse ulykkelige; overalt, hvor hans omflakkende liv senere førte ham hen, opsøgte han døvstumme og erhvervede sig derved indsigt i deres sindstilstande og tænkesæt og udarbejdede på egen hånd et tegnsprog for dem. Til sidst henledtes offentlighedens opmærksomhed på hans bestræbelser; 1787 overlod magistraten i Lübeck ham et døvstumt barn til opdragelse, flere fulgte efter, og 1791 ansattes han som lærer og organist i Hamberge for mere uforstyrret i sin fritid at kunne tage sig af denne gerning. Senere anbefaledes han til greve Andreas Peter Bernstorff, og 1799 kaldede Kronprins Frederik ham til Kiel som døvstummelærer med en årlig løn af 300 rigsdaler. Snart samlede han henimod en snes elever om sig; disse fik dog kun fri undervisning, ikke frit ophold, og først da en kongelig forordning af 8. november 1805 påbød, at alle fattige døvstumme børn i Hertugdømmerne skulde opdrages på det offentliges bekostning i Pfingstens skole, fik denne en almen betydning. 1810 flyttedes den til Slesvig by, fik prædikatet kongelig og fortsattes i den følgende menneskealder som en halv privat, halv offentlig anstalt under en direktions ledelse. Pfingstens originalitet, iver og indsigt fandt almindelig anerkendelse. 1812 udnævntes han til titulær professor, og 1816 hædredes han af det patriotiske selskab i Altona. Med usvækket kraft fortsatte han sit arbejde i abnormskolens tjeneste højt op i alderdommen, og først 1826 lod han sig pensionere. Han har udgivet nogle lærebøger og en del artikler om døvstummes behandling i forskellige holstenske tidsskrifter. Han døde 27. november 1827 i Slesvig by. 

Han er gengivet i et stik af F.W. Bollinger 1795. Tegning af Gerhard Ludvig Lahde (Det Kongelige Bibliotek), efter denne stik af J.

Kilder

 

 Gerhard Ludvig Lahde, Portraiter med Biographier af Danske, Norske og Holstenere, 1806. 
 Paulsen, Die Taubstummen-Anstalt in Schleswig, 1839. 

Personer fra Kiel
Faglitterære forfattere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Døvhed
Lærere fra Danmark
Titulære professorer fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Lærebogsforfattere fra Danmark
Partii Inuit

Partii Inuit er et politisk grønlandsk parti som blev stiftet i januar 2013 og som samme år stillede op til Grønlands landstingsvalg den 12. marts. Partiets formand og stifter, Nikku Olsen, sad tidligere i hovedbestyrelsen for det socialistiske Inuit Ataqatigiit, men valgte, i protest over IA's udvikling siden 2009, at stifte Partii Inuit.

Ved valget den 12. marts 2013 fik partiet 1.930 stemmer svarende til 6,4% af de afgivne stemmer. Resultatet udløste to pladser i det grønlandske landsting, Inatsisartut. Efter valget indgik Partii Inuit den 26. marts 2013 koalitionsaftale med Siumut og Atassut. Koalitionsaftalen betød at Partii Inuit fik ministerposten for bolig, natur og miljø.

Men allerede efter ca. syv måneder blev partiet smidt ud af regeringskoalitionen som følge af uenigheder om udnyttelsen af landets uranforekomster.

Den oprindelige regeringskoalition, med formand for Siumut, Aleqa Hammond som sin leder, nåede dog ikke at sidde særlig længe efter at Partii Inuit havde forladt regeringssamarbejdet. Allerede i oktober måned 2014 måtte Aleqa Hammond trække sig som regeringschef og udskrive nyvalg, efter at det kom frem, at hun havde brugt over 100.000 kroner af selvstyrets landskasse til private formål. 

Med blot 1,6% af stemmerne ved valget d. 28. november 2014 opnåede Partii Inuit ikke at blive genvalgt til Inatsisartut.

Kilder 

Socialistiske partier i Grønland
Etableret i 2013
Tidligere politiske partier i Grønland
Simon de Petkum

Simon de Petkum (født i Nederlandene – død 1692?) var en dansk diplomat.

1652 blev han Frederik III’s agent i Haag og var 1654 hans konsul i Dunkerque; i denne stilling overdroges det ham at få en erklæring af den senere engelske konge Karl II om, at han ikke havde fået de penge, som Corfitz Ulfeldt – for øvrigt med rette – påstod 1649 at have betalt hans repræsentant Markisen af Montrose, og i dette ærende rejste han til Karl i Paris og senere til London. Senere blev han Frederik III's resident i London, og han blev her 1663 et hovedredskab ved Karl II's udlevering af Leonora Christina til Danmark, hvilket gjorde ham forhadt inden for kredse af den danske adel. 1667 kaldtes han tilbage til Danmark. Her støttede han sig til Peder Schumacher Griffenfeld og udsås 1668 til præsident i det kommercekollegium, som agtedes oprettet; under forhandlingerne herom var han en bestemt modstander af det nydannede saltkompagni, men da kollegiet endelig fik sin ordning 1670, trådte Petkum ud af det. 1671 ansøgte han om godtgørelse for sin resterende løn, hvilket vakte fortrydelse hos Christian V; dog fastholdtes bestemmelsen om, at han skulle sendes som gesandt til Sverige for at modarbejde svenskernes forbund med Frankrig. Han kom til Stockholm i september samme år, men han udrettede intet og fik endda skarpe bebrejdelser fra den danske regering for sin optræden; i juni 1672 kaldtes han tilbage. Senere benyttedes han dog gentagne gange til politiske sendelser, navnlig til Haag. Muligvis er han først død efter 1692, thi da omtales hans i Holland efterladte bibliotek og samlinger. Han var uden tvivl en dygtig og snedig forretningsmand med kendskab til handelsforhold og møntvæsen; af en samtidig betegnes han som en smule fri i sin tale og meget snaksom; dansk kunne han, i alt fald 1671, ikke tale.

Kilder 
 J.A. Fridericia.
 Anders Fryxell, Handl. rör. Sveriges historia, I, 210 ff.
 Danske Magazin, 3. række II, 54 ff.
 S.B. Smith, Grevinde Ulfeldts «Jammers-Minde«, 3. udgave, s. 27.
 Otto Vaupell, Griffenfeld, I, 65 ff.
 A.D. Jørgensen, Peder Schumacher Griffenfeld, I, 324 ff. II, 22 ff.

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Gesandter fra Danmark
Danskere i 1600-tallet
Konsuler fra Danmark
Donnperignon

Donnperignon også kaldet pepe (født 1999) er en vallak af finsk varmblod og den dressurhest som Anna Kasprzak red ved OL 2012. Donnperignon er en lettere omskrivning af den dyre champagne ved navn Dom Perignon.

Hesten købtes af Anna Kasprzak mor Hanni Toosbuy Kasprzak for et millionbeløb i efterår 2011 af tyskeren Christoph Koschel som med hesten vandt EM-sølv for hold 2011 og VM-bronze 2010. Gode resultater i begyndelsen af 2012, bl.a. sejren i grandprixet og grand prix special i Mannheim, sikrede Anna Kasprzak og Donnperignon en af de tre OL-pladser, dels på holdet sammen med Anne van Olst og Nathalie zu Sayn Wittgenstein, dels individuelt.

Donnperignon blev pensioneret i 2018 og levede resten af sit liv hos Kasprzak-familien på deres hestegård i Haderslev, indtil sin død 10. juni 2020 i en alder af 21 år.

Kilder 

Berømte heste
Ridesport under sommer-OL
Movimento 5 Stelle

MoVimento 5 Stelle (M5S) (dansk: Femstjernebevægelsen) er et politisk parti i Italien. "Femstjernebevægelsen" nægter at kalde sig et parti, men har siden grundlæggelsen i 2009 opstillet til italienske lokalvalg.

I 2016 blev deres kandidat, Virginia Raggi, valgt som borgmester i Rom.

Noter 

Politiske partier i Italien