kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rosenvinge

Rosenvinge er en stadig levende dansk adelsslægt, hvis stamfader, borgmester i Helsingør Mogens Jensen (død 1528), 31. juli 1505 fik adelsbrev med følgende våben: Skjoldet delt af sølv, hvori en blå rose, og rødt, hvori en sølv vinge, på hjelmen en sølv vinge. Hans efterkommere antog først i det 17. århundrede slægtsnavnet Rosenvinge efter våbenet.

Han var fader til rådmand i Helsingør, tolder ved Sundtolden Jens Mogensen (død 1563) og til borgmester i Helsingør Henrik Mogensen (død 1583), der fik tolderembedet efter sin broders død, og som med dygtighed beklædte denne vanskelige stilling, yndet af Frederik II, der benyttede ham til at forsyne hofholdningen og Flåden med varer. Den førstnævnte af disse brødre var oldefader til diplomaten Henrik Villumsen Rosenvinge (1604-1667), der 1654 sluttede en traktat med Oliver Cromwell, 1655-56 var dansk gesandt i Holland, hvorefter han plejede vigtige forhandlinger med kongen af Polen for at forhindre, at denne sluttede fred med Sverige uden Danmarks deltagelse. Ovennævnte H.M. var fader til borgmester i Odense Mogens Henriksen Rosenvinge (1540-1607), hvis brodersøn, Steen Villumsen Rosenvinge (død 1647), som 1613-30 var Holmens chef for senere at føre tilsyn med jernværkerne i det sydlige Norge. Blandt den nyere slægts medlemmer skal her nævnes kommandør Sigvart Urne Rosenvinge (1758-1820), der 1807 havde det sørgelige hverv at udlevere den danske flådes materiel til englænderne.

Se også 
 Kolderup-Rosenvinge

Kilder 
 Poul Bredo Grandjean, "Rosenvinge", i: Christian Blangstrup (red.), Salmonsens Konversationsleksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1915-30.

 
Adelsslægter fra Danmark
Adelsslægter fra Norge
Rosensparre

Rosensparre var en gammel dansk, i Skåne hjemmehørende adelsslægt, der førte en med tre røde roser belagt sølv-sparre i blåt, på hjelmen tre grønne stilke, hver med en rød rosenknop. Skjoldmærket førtes også i det 14.-15. århundrede af patricierslægter i Lund og Malmø. Slægten på mandig side uddøde 1624. Døtre var gift ind i andre familier som Rotfeld mm.

Stamfaderen, Johannes Nielsen af Skarholt i Froste Herred, var 1355 landsdommer i Skåne, en stilling, der beklædtes af flere af hans efterkommere. Hans sønnesøns sønnesøn, landsdommer Jens Torbernsen til Skarholt (død 1530), var Christian II's fodermarsk, svor gentagne gange kongen lydighed, men sluttede sig desuagtet til Frederik I. Han var fader til rigsråden Steen Jensen Rosensparre til Skarholt (1523-1565). Denne var bl.a. lensmand på Kalundborg, hvor Christian II sad fanget, forlenedes senere med Bosø Kloster og tog som krigskommissær virksom del i Den Nordiske Syvårskrig. Han fandt heltedøden i slaget ved Axtorna. Hans søn, rigsråden Oluf Rosensparre til Skarholt (1559-1624), en af Christian IV's hyppige omgangsfæller, arvede Vester Vallø efter sin moder og sad som lensmand på Dragsholm. Med ham uddøde slægten på mandlig side, idet hans eneste voksne søn, hofjunker Steen Rosensparre (1588-1612), satte livet til i rytterfægtningen på Skellinge Hede.

En efterkommer af Ingeborg Jepsdatter Rosensparre fik i 2021 godkendt Rosensparre som efternavn, så der er i 2021 5 personer, som bærer navnet som efternavn.

Kilder 
 Poul Bredo Grandjean, "Rosensparre", i: Christian Blangstrup (red.), Salmonsens Konversationsleksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1915-30.

Adelsslægter fra Danmark
Karamay

Karamay (forenklet kinesisk: 克拉玛依; traditionel kinesisk: 克拉瑪依; pinyin: Kèlāmǎyī; Wade-Giles: Kō-lā-mǎ-ī; uighurisk: قاراماي; uigur-latin: Qaramay) er et bypræfektur i Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Karamay har et areal på 7.734 km² og ca. 270.000 indbyggere med en tæthed på 35 indb./km² (2007); 76,6% er hankinesere, 14,7% uighurer og 8,7% andre. Præfekturet strækker sig 110 km fra øst til vest, og er 240 km hvor der er længst fra nord til syd.

Trafik 
Kinas rigsvej 217 løber gennem området. Den begynder i Altay og ender i Kuqa, begge i Xinjiang.

Administrative enheder 
Bypræfekturet Karamay har jurisdiktion over 4 distrikter (区 qū).

Præfekturer i Xinjiang
Steen Karlsen

Steen Karlsen (født i 1960 i Frederikshavn) er kunstmaler og uddannet som skibsbygger.

Steen Karlsen er uddannet på Frederikshavns Værft A/S i 1981 som skibsbygger, og kom et års tid på tegnestue hos Ørskov Stålskibsværft, hvor han arbejdede indtil feb. 2003.

De 23 års beskæftigelse med skibstegning og værftsindustri har sammen med naturen og livet omkring Frederikshavn også inspireret Steen til sin nuværende metier som kunstmaler.

Steen Karlsen har malet og tegnet i hele hans liv. Men i 1999 tog Steen springet og udstillede for første gang offentligt, et stort spring for den generte og private kunstmaler. Dengang var det næsten udelukkende naturalistiske motiver han malede.

Efterhånden fik maleriet mere og mere fat i ham og han begyndte at eksperimentere, og fik større seriøsitet omkring maleriet, hvilket har bevirket at udtryksformen i dag er abstrakt, men med mange genkendelige penselstrøg.

I dag er levevejen udelukkende maleriet, og han har efterhånden solgt malerier til både private, det offentlige, virksomheder, kunsthandlere og kunstforeninger i hele Danmark. Desuden har han solgt til en del udenlandske kunder i hele Europa, Asien og USA.

På alle Steen Karlsens malerier findes der hans personlige signatur, nemlig de 2 små blå personer med hvidt hoved. Signaturen stammer fra en tidligere serie malerier han kaldte for “Familiebilleder” hvor det var personer med blå kroppe og hvide ansigter der var gengivet i forskellige situationer. Efterhånden blev personerne skubbet lidt til side og endte med at være bitte små, og de befinder sig nu på alle hans malerier.

Beskuerens generelle bemærkning er at man bliver i godt humør og føler glæde ved at se på billederne og det skyldes de altid glade og venlige farver og motiver.

Steen Karlsen har leveret malerier til USAs tidligere præsident Bill Clinton og vicepræsident Al Gore.

Musikalske Penselstrøg 
Fra 2008 til 2011 har han arbejdet på en serie billeder kaldet ”Musikalske Penselstrøg” som udstilledes i København i januar 2011. Serien er inspireret af danske sange af Allan Olsen, Benny Andersen og Johnny Madsen.

Han er gift med Gilda og sammen har de sønnen Frederik Karlsen. Steen er endvidere stedfar til Sonny, Camilla og Ditte.

Kilder og eksterne henvisninger 
 Steen Karlsen – Musikalske Penselstrøg 

Malere fra Danmark
Personer fra Frederikshavn
Skibsbyggere fra Danmark
Bertouch

von Bertouch [bærtu] er en slægt, der formentlig fejlagtigt angives at være uradel fra Brabant (slægten Berthout). Slægten stammer med sikkerhed fra Thüringen og er kommet fra Tyskland til Danmark.

Våben 
Våbnet, som det nu føres, er et firdelt skjold, hvis 1. og 4. felt er guld, deri en på grøn jord gående sort bjørn, 2. og 3. felt blåt, deri 3 sølv-roser, på den kronede hjelm en halv opstigende sort bjørn. Den friherrelige linje fører i skjoldet et hjerteskjold med det lehnske våben (se Lehn), på skjoldet to hjelme med det bertouchske og lehnske hjelmtegn, skjoldholdere er to vildmænd.

Historie 
Georg von Bertouch (1668-1743) trådte i dansk tjeneste og avancerede til generalløjtnant. Hans søn, kammerherre, oberstløjtnant Carl Rudolph von Bertouch (1709-1765) fik blandt andre børnene gehejmekonferensråd, kammerherre og dansk resident i Polen, en tid kammerjunker hos dronning Caroline Mathilde, Ernst Albrecht von Bertouch (1745-1815), hvis efterkommere nu lever i Australien, generaladjudant Frederik Ferdinand von Bertouch (1749-1786) og kammerherre, ritmester, daværende kgl. page Frederik Julian Christian von Bertouch til Søholt (1764-1831), som 11. juni 1777 blev naturaliserede som dansk adel.

Sidstnævntes søn, Poul Godske von Bertouch til Lungholm og stamhuset Højbygaard (1796-1831), født i faderens andet ægteskab med baronesse Elisabeth Catharina Lehn (1772-1802), blev ved kgl. resolution af 13. marts 1819 (patent udfærdiget 1. februar 1828) ophøjet i friherrestanden med navnet Bertouch-Lehn, idet stamhuset erigeredes til baroniet Sønderkarle, som blev arvet af kammerherre, hofjægermester, lensbaron Johan Julian Sophus Ernst Bertouch-Lehn (1826-1905) og dernæst dennes søn, hofjægermester, lensbaron Poul Abraham Bertouch-Lehn (1855-1928), som var fader til lensbaron og attaché Poul Johan Bertouch-Lehn (1879-1936), baron Julian Vilhelm Carl Severin Rudolph Joachim Bertouch-Lehn (1886-1961), som emigrerede til Canada og dyrkede landbrug der, og kammerherre, cand.jur., sekondløjtnant, gesandt, baron Rudolph Frederik Carl Adam Bertouch-Lehn (1891-1976), som var fader til kammerherre, hofjægermester, baron Poul Christian baron de Bertouch-Lehn (1922-2012), som var fader til baron Eric Rudolph de Bertouch-Lehn (født 1956), som er fader til baron Nicolas Erik Carl Poul Johan Dmitri de Bertouch-Lehn (født 1986). Baroniet var i mellemtiden blevet afløst 1925, men Lungholm er fortsat gået i arv i slægten.

Ovennævnte kammerherre Frederik Julian Christian von Bertouchs yngre søn, kammerherre, ritmester Ernst Rudolph Bertouch (1808-1869) fik 23. januar 1839 bevilling til at føre titel af friherre for sig og efterkommere.

I Australien 
Kendte medlemmer af slægten i Australien er direktør for Bertouch Galleries Anne von Bertouch (1915-2003) samt netboldspillerne og søstrene Laura von Bertouch (født 1980) og Natalie von Bertouch (født 1982).

Kilder 
 Poul Bredo Grandjean, "Bertouch", i: Christian Blangstrup (red.), Salmonsens Konversationsleksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1915-30.

Slægten Bertouch
Adelsslægter fra Danmark
Adelsslægter fra Thüringen
Adelsslægter fra Preussen
Kapitalmarked

Et kapitalmarked er et marked for finansielle fordringer med løbetid på over et år. Konkret er der tale om finansielle produkter som lån, kredit, aktier, obligationer og pantebreve. Finansielle fordringer med løbetid på under et år håndteres af andre markeder, f.eks. pengemarkedet. 

På kapitalmarkedet formidles der kapital fra personer med opsparingsoverskud til personer med opsparingsunderskud. Markedet består primært af standardprodukter, der udstedes og handles i betydelige mængder, hvilket fremmer gennemsigtigheden på markedet og giver kurser, der reagerer hurtigt på signaler om udbud og efterspørgsel.

Man skelner mellem det primære og det sekundære kapitalmarked. På det primære marked udstedes nye aktier og obligationer, der sælges til investorerne, mens investorer og aktiehandlere på det sekundære marked køber og sælger allerede eksisterende værdipapirer , normalt via en fondsbørs.

Siden 1980'erne har det danske kapitalmarked udviklet sig i retning af deregulering og internationalisering, herunder øget konkurrence fra udlandet. Der er fri bevælgelighed for kapital mellem EU-landene, hvilket har betydet en udligning af renterne mellem landene. 

At kapitalmarkedet er velfungerende anses for afgørende i et økonomisk veludviklet samfund.

Finansmarkeder
Treniota af Litauen

Treniota (, ()) (ca 1210-1264) var Storfyrste af Litauen (1263-1264).

Treniota var nevø af Mindaugas, den første konge i Litauen. Mens Mindaugas konverterede til kristendom for at modvirke den Liviske og Tyske Ordens angreb på Litauen og blev kronet af biskoppen i Kulmsee (), forblev Treniota en trofast hedning. Det menes, at Treniota var betroet at regere Žemaitija.

På trods af Mindaugas omvendelse, gjorde den Tyske Orden regelmæssigt indfald på litauisk territorium. Efter slaget ved Durbė i 1260, overbeviste Treniota Mindaugas om at afsværge kristendommen og angribe den Tyske Orden. Da angrebet var ineffektiv og den Tyske Orden knap nok var svækket, begyndte Mindaugas at sætte spørgsmålstegn ved sin alliance med Treniota. Men før han kunne handle mod sin hedenske nevø, myrdede Treniota sammen med Daumantas Mindaugas og to af hans sønner i 1263. Treniota tilranede sig tronen og vendte nationen tilbage til hedenskab; men han regerede kun i et år, før han blev myrdet af Mindaugas' tjener hvorefter Mindaugas yngste søn, Vaišvilkas, overtog tronen.

Huset Mindaugas
Storfyrster fra Litauen
Frederik Berregaard

Frederik Berregaard (10. august 1724 på Ørslev Kloster – 29. oktober 1757 i Warszawa) var en dansk godsejer og diplomat.

Han var eneste søn af oberstløjtnant Frederik Berregaard (der med udmærkelse havde tjent i den Spanske Arvefølgekrig og i Den Store Nordiske Krig og døde 1724) og af Marie f. de Lasson (død 1747). I en alder af 18 år foretog han en fireårig udenlandsrejse under ledsagelse af Tycho de Hofman, som bl.a. førte ham til Leiden, hvor han studerede 1744, og til Paris, hvor han blev malet af Louis Tocqué (ca. 1745, maleri i Statens Museum for Kunst).

1746 blev Berregaard kammerjunker, fik 1747 sæde i Højesteret uden votum, blev 1749 kammerherre og fik 1750 votum i Højesteret. I 1750 udnævntes han til envoyé ved det polske og kursachsiske hof og døde som sådan i Warschau 1757. Som diplomat spillede han ingen rolle, derimod omtales han som en mand med interesse for kunst og videnskab. Efter faderen arvede han en betydelig formue og ejede Ørslev Kloster, Starupgård og Strandet. Han var to gange gift, 1. gang (9. april 1750 i Christiansborg Slotskirke) med baronesse Sophie Elisabeth Holck fra Holckenhavn (død 1751), og 2. gang (16. august 1752) med grevinde Frederikke Henriette von Bünau, men havde ingen børn med dem.

Kilder 
 Peter Vedel, "Frederik Berregaard", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Hofman, Danske Adelsmænd II, 11 ff.
 Danmarks Adels Aarbog 1919.

Eksterne henvisninger 

Godsejere fra Danmark
Gesandter fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Frederik 01
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Højesteretsdommere fra Danmark
Abraham Lehn

Abraham Lehn er navnet på flere personer:

 Abraham Lehn (handelsmand) (1643-1709) – dansk handelsmand
 Abraham Lehn (godsejer) (1701-1757) – dansk godsejer
 Poul Abraham Lehn (1732-1804) – dansk godsejer og lensbaron
Xx (album)

Xx er britiske The XX' debutalbum og udkom i august 2009. Det blev særdeles rost i både ind- og udland. 
Albummet indbragte desuden bandet den eftertragtede engelske musikpris Mercury Prize i 2010 foran navne som bl.a. Foals, Wild Beasts og Dizzee Rascal.

Spor 
Al tekst er skrevet af Oliver Sim og Romy Madley Croft, medmindre andet er angivet. 
Al musik er skrevet af Baria Qureshi, Jamie Smith, Oliver Sim og Romy Madley Croft, medmindre andet er angivet.

Fodnoter 

Album fra 2009
Popalbum fra Storbritannien
Sorterutenien

Sorterutenien er et historisk landskab tilsvarende nordvestlige del af den nuværende Hviderusland, regionen omkring Navahrudak (Novgorodok) i den øvre del af floden Nemunas. Udtrykket blev brugt første gang i vestlige europæiske kilder omkring 1360, men blev da brugt om et område i Ukraine. Navnet Hviderusland er hovedsageligt blevet brugt i skrifter fra 1700-tallet.

Andre større byer i området er Grodno (Hrodna), Slonim, Vaŭkavysk (Volkovysk), Lida og Njasvizj.

Fra 1239 blev området hovedsageligt regeret af Storfyrste Mindaugas af Litauen. I årene 1239-1248 angreb litauiske styrker hyppigt området, da de rutenske fyrstendømmer var svækket af tatarernes angreb. Fra slutningen af 1200-tallet kom Sorterutenien, Hviderusland sammen med Žemaitija og det litauiske højland, Aukštaitija, til at udgøre kerneområderne i Storfyrstendømmet Litauen.

Fra 1507–1569 udgjorde området Naugarduko vaivadija i Storfyrstendømmet Litauen og fra 1569 frem til Polens tredje deling i 1795 Nowogródek voivodskab i Den polsk-litauiske realunion.

Se også 
 Hviderusland

Eksterne henvisninger 

Hvideruslands historie
Vaišvilkas af Litauen

Vaišvilkas eller Vaišelga (også stavet Vojszalak, Vojšalk, Vaišalgas) (, , ) (dræbt den 9. december 1268) var Storfyrste af Litauen (1264-1267) og søn af Mindaugas, konge af Litauen.

Der vides intet om Vaišvilkas' ungdom, han optræder første gang i historiske kilder i 1254, hvor han undertegnede en traktat, på vegne af sin far, kong Mindaugas, med Daniel af Halych-Volhynia. I traktaten overfører Halych-Volhynia Sorterusland med centrum i Navahrudak til Litauen. For at sikre traktaten blev Daniels søn, Shvarn, gift med Vaišvilkas' søster. Vaišvilkas blev udnævnt som hertug af nogle af landområderne. Efter Vaišvilkas blev døbt i den græsk ortodokse kirke, blev han tiltrukket så meget af det religiøse liv, at han overførte sin titel og landområder til Roman Danylovich, søn af Daniel af Halych. Han grundlagde et kloster, der normalt identificeres som Lavrashev kloster på bredden på Nemunas floden og blev munk. Han tog på pilgrimsfærd til Athos i Grækenland. Imidlertid nåede han ikke målet på grund af krige på Balkan og vendte tilbage til Navahrudak.

I 1264 flygtede han fra Treniotas og Daumantas' attentatforsøg, hvor hans far og hans to brødre blev myrdet. Efterfølgende blev Treniota myrdet af Mindaugas tidligere tjener. Vaišvilkas allierede sig med sin svoger Shvarn fra Halych-Volhynia. Det lykkedes dem at tage kontrol over Sorterusland og Storfyrstendømmet Litauen.Efterfølgende førte de krig mod Nalšia og Deltuva, to hovedcentre for modstanden mod Mindaugas og Vaišvilkas. Daumantas, fyrste af Nalšia, blev tvunget til at flygte til Pskov. Suksė (eller Suxe), en anden indflydelsesrig fyrste fra Nalšia, flygtede til Livland. Vaišvilkas blev herefter Storfyrste af Litauen. Som kristen, forsøgte han at opretholde venskabelige forbindelser med den Tyske Orden og den Liviske Orden. Han underskrev en fredsaftale med Livland om handel på Daugava flodenr. Litauisk støtte til den preussiske opstand ophørte, og Ordenerne rykkede frem mod Žemaitija og Kurland ude forhindringer. Sammen med Shvarn angreb Vaišvilkas Polen i 1265 for at hævne angrebene på Jotvingerne i 1264.

I 1267 besluttede Vaišvilkas at trække sig tilbage til klosterlivet og overdrog titlen "Storfyrste af Litauen" til Shvarn. Et år senere blev han myrdet af Shvarns bror, Leo I Halych, der var vred over at Vaišvilkas ikke havde opdelt besiddelserne mellem ham og hans bror. Vaišvilkas blev begravet i nærheden af Maria kirke i Volodymyr-Volynskyi.

Kilder 

Huset Mindaugas
Storfyrster fra Litauen
Peder Benzon Mylius

Peder Benzon Mylius (døbt 8. januar 1689 – 18. marts 1745) var en dansk landsdommer og historisk forfatter.

Han var søn af den tyskfødte apoteker i Slagelse Johan Jacob Mylius og Sophie von Støcken (tidligere gift med rektor Peder Bendtsen), dimitteredes 1706 fra Slagelse Skole, tog 1710 teologisk attestats, blev 1723 sekretær i Danske Kancelli, 1724 assessor i Hofretten, 1728 i Højesteret, 1732 landsdommer på Sjælland, 1733 justitsråd, død i Sorø 18. marts 1745. Gift 1721 med Magdalene Margrethe Holmann (17. marts 1692 – 2. juni 1778), datter af overkonduktør for landmålingen Claus Holmann og Hedevig Vedel. Mylius var en mand med litterær sans og historiske interesser, hvorom den betydelige håndskriftsamling, han efterlod sig, vidner. Selv udarbejdede han også historiske skrifter, hvoraf dog kun hans levnedsbeskrivelse af Cort Adeler udkom (1740), efter at først Ludvig Holberg havde benyttet hans manuskript i sin danmarkshistorie. At hans andre arbejder (Dannebrogordenens historie, Frederik IV's historie m.fl.) forblev utrykte, kan ikke beklages, når man ser hen til, hvor ukritisk og upålidelig som historieskriver han viser sig i sit trykte arbejde.

Han er begravet i Sorø Klosterkirke. Der findes et miniatureportræt på Frederiksborgmuseet udført ca. 1720 af Johannes Bøhling den ældre (ca. 1687-1737). På Statens Museum for Kunst findes et portræt af Mylius udført 1721 af Hyacinthe Rigaud.

Kilder 
 G.L. Wad, "Peder Benzon Mylius", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Rasmus Nyerup, Lit. Lex.
 F.E. Hundrup, Efterretn. om Dim. fra Slagelse, s. 29.
 Bruun, Curt Adelaer, s. 7 ff.

Peder Benzon
Landsdommere fra Danmark
Historikere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Højesteretsdommere fra Danmark
Embedsmænd fra Danmark
Personer fra Slagelse
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Dommere i Hofretten (Danmark)
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Mia Hamm

Mariel Margaret 'Mia' Hamm (født 17. marts 1972 i Selma, Alabama) er en tidligere professionel amerikansk fodboldspiller. Hamm spillede mange år som angriber for det amerikanske landshold og var en af grundlæggerne af fodboldklubben Washington Freedom. Hamm har scoret flere internationale mål i sin karriere en nogen anden spiller, både hos mænd og kvinder (158). Hun er den spiller der har spillet næstflest internationale kampe.

Eksterne henvisninger 
 

Kvindelige fodboldspillere fra USA
Verdensmestre i fodbold
Olympiske mestre fra USA
Olympiske sølvmedaljevindere fra USA
Johan Jacob Mylius

Johan Jacob Mylius (6. april 1727 i København – 24. august 1803 på Kattrup) var en dansk godsejer og vicelandsdommer over Langeland og Fyn.

Han var søn af Peder Benzon Mylius, var kancelliråd og ejede Lindved.

Han blev gift 1. gang 1770 med Johanne Marie Heitmann (1744-1773), 2. gang 1774 med Ulrikke Catharine Rasch (1749-1831), som 12. maj 1825 oprettede stamhuset Rønningesøgaard. Blandt hans børn var Johan Caspar Mylius.

Kilder 
 Slægtsside

Johan Jacob
Landsdommere fra Danmark
Godsejere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Personer fra København
Personer fra Fyn
Pullip

Pullip er en modedukke og samleobjekt designet af Cheonsang Cheonha, Sydkorea i 2003. 

Det er en kugleledsdukke fremstillet i Sydkorea. Det er ikke legetøj,  da de er meget skrøbelige. De er egnet som model og til at sy tøj til. En pullip kan kigge fra side til side, og åbne og lukke øjnene.

Referencer 

Dukker
Christian Hincheldey

Christian Hincheldey (6. marts 1729 i Nykøbing Falster – 7. januar 1793) var en dansk handelsmand og godsejer.

Faderen, Edvard Hincheldey (død 1775), som var rådmand og købmand sammesteds, var en købmandssøn fra Lübeck. Moderen hed Karen f. Høy (død 1767). Med en ualmindelig dygtighed og energi drev Hincheldey sin betydelige købmandshandel, og hans virkelyst skaffede ikke alene ham selv en anselig formue, men bevirkede også for hans fødeby en mærkelig opkomst, som imidlertid både kom og svandt med ham. Af sine rige midler købte han ca. 1766 på meget heldige vilkår Kringelborg og Orupgård, som han havde i sinde at supplere til et baroni, hvad han dog ikke nåede. Med bønderne, der tungt følte de falsterske godsers overgang fra staten til de private ejere, og som næppe uden grund holdt ham for en hård herre, stod han i en langvarig strid.

Hincheldey ægtede 1. gang (9. juli 1760) Mette Helene Tersling (død 29. august 1770), 2. gang (22. februar 1775) Laurentia Hofgaard (8. april 1755 – 5. august 1841), datter af justitsråd og viceborgmester i København Gerhard Hofgaard og Margrethe f. Moss. Hincheldey, der 1784 var blevet udnævnt til justitsråd, døde 7. januar 1793.

Kilder 

 
 G.L. Baden, Christian VII's Aarbog, s. 250.
 Poul Bjerge, Aarbog for dansk Kulturhistorie 1891.

Erhvervsfolk fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Godsejere fra Danmark
Personer fra Nykøbing Falster
Fouad Mebazaa

Fouad Mebazaa var Tunesiens midlertidige præsident fra d. 15. januar til 13. december 2011. Som følge af uroligheder mod det tunesisk styre forlod præsident Zine El Abidine Ben Ali landet d. 14. januar 2011 og overgav magten til sin premierminster Mohamed Ghannouchi. Denne udnævnelse blev dog underkendt af den tunesiske forfatningsdomstol og i stedet blev parlamentsformanden, Fouad Mebazaa, taget i ed som præsident.

Fodnoter 

Tunesiens præsidenter
Jasminrevolutionen
Politikere fra Tunesien
Shihezi

Shihezi (kinesisk: 石河子; pinyin: Shíhézǐ; Wade-Giles: Shíh-hó-tzǔ; uighurisk: شىخەنزە; uighur-latin: Shixenze) er et kinesisk byamt i den autonome region Xinjiang (Sinkiang) i det vestlige Kina. Shihezi er den næststørste by i Xinjiang, efter Urumqi. 	Den har et areal på 460 km2 og en befolkning på 640.000 mennesker med en befolkningstæthed på 1.391,3 indb./km2 (2007). Amtet er direkte underlagt Xinjiangs centralregering.

Trafik 
Kinas rigsvej 312 løber gennem området. Den fører fra Shanghai og ender på grænsen til Kasakhstan. Undervejs passerer den blandt andet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Urumqi.

Xinjiang
Epifor

En epifor (af græsk epiphora 'tilførsel', af epipherein 'føre hen til') er et sprogligt virkemiddel brugt i taler, artikler og andre skriftlige midler, hvor mundtligt sprog har en indflydelse.

Det er en gentagelse af et ord, for at evt. skabe yderligere troværdighed. Eks:

Se også 
 Anafor

Kilder 

Retorik
Græske ord og vendinger