kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
George Stephenson

George Stephenson (født 9. juni 1781, død 12. august 1848), født i Wylam i England, var ingeniør og jernbanepioner, som konstruerede det berømte og historisk vigtige dampdrevne lokomotiv, som fik navnet Rocket, bygget i 1829.

Stephenson byggede sit første damplokomotiv i 1814 som fik navnet Blücher, som blev brugt til erstatning af hestetrukne vogntog i et kulmineområde.

Lokomotivet kunne trække en last på 30 tons, det havde hjul med flanger for at holde maskinen på sporet og trækkraften var kun afhængig af kontakten mellem hjul og spor, hvilket gav den fornødne friktion.
Den af ham valgte sporvidde (1.435 mm) er i dag standardsporvidden for de fleste af verdens jernbaner.

Stephenson oprettede verdens første lokomotivfabrik i 1823 i Newcastle upon Tyne

En anden væsentlig konstruktion han frembragte i 1815, var en sikkerhedslampe, Geordie-lampen, til brug i kulminerne. Lampen havde stor betydning for det dengang eksplosionsfarlige arbejde i minerne.

Personer fra England
Jernbanefolk
Personer i den industrielle revolution
Briter i 1700-tallet
Briter i 1800-tallet
Karmiel

Karmiel (Karmi'el) (Hebraisk: כרמיאל) er en hurtigt voksende, moderne udviklingsby grundlagt i 1964. Byen ligger i det nordlige Israel i bjergrige Galilæa (Ha'Galil) øst for Akko i Beit Kerem dalen, der er skillelinjen mellem det, der kaldes Øvre Galilæa (mod nord) og Nedre Galilæa (mod syd).

Byen har et behageligt klima, en relativ ung befolkning, højteknologisk industri og betragtes som centrum for handel, industri, uddannelse og kultur i Galilæa.

Karmiel har ca. 50.000 indbyggere.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Dansk-Israelsk Forening
 Officiel hjemmeside

Byer i Israel
Blücher

Blücher kan have flere betydninger:
 Gebhard Leberecht Blücher – preussisk generalfeltmarskal
 Blücher (adelsslægt) – tysk adelsslægt
 Blücher (korvet) – tysk korvet.
 Blücher (panserkrydser) – tysk panserkrydser.
 Blücher (svær krydser) – svær tysk krydser, sænket i Oslofjorden 9.april 1940.
 Blücher (lokomotiv) – engelsk lokomotiv konstrueret af George Stephenson.
 Blücher (marskal) - sovjetisk marskal

Se også 
 Bluchersko - et andet navn for Derbysko

Tyske efternavne
Nis

NIS eller Nis har flere betydninger:

 Niš – by i Serbien.
 Nis (drengenavn) – et drengenavn.
 Naval Investigative Service – forgænger for NCIS.
 NiggerenISlæden (N.I.S.) – andet navn for rapperen Johnson
Kfar Saba

Kfar Saba (Kefar Sava) () er en by beliggende nordøst for Tel Aviv i Sharon-regionen og øst for Ra'anana.

Demografi 
Kefar Sava har 76.600 indbyggere (CBS, Israel Central Bureau of Statistics, 2001), hvoraf den jødiske andel udgør over 99,9%. Byen har en befolkningsvækst på 2% årligt (2001).

Historie 
Omådet Kfar Saba blev i 1892 købt af en gruppe jødiske zionistiske nybyggere. Men det viste sig snart at være et dårligt køb, da landet lå i et øde og uudviklet område og desuden langt fra alle andre jødiske beboelser. I 1896 købte baron Edmond James de Rothschild området og videresolgte det til landmænd fra Petah-Tikva, som igen videresolgte det til andre, hovedsagelig nye immigranter. Men den osmanniske (tyrkiske) regering nægtede at give byggetilladelse, så de første nybyggere var nødsaget til at bo i hytter af ler og halm. De levede af at dyrke vin, mandler og oliven. Først i 1912 fik de byggetilladelse til at opføre mere permanente bygninger.

Under 1. verdenskrig blev Kfar Saba ødelagt under kampe mellem englænderne og tyrkerne. Samtidig kom der omkring tusind flygtninge, der var blevet smidt ud af deres hjem, fra Tel Aviv og Jaffa. Tyrkernes forsøg på at genhuse flygtningene og Kfar Sabas indbyggere mislykkedes pga. pogromerne i 1921. Samme år vendte de tilbage, og i 1924 kom der flere nye tilflyttere.

Under den arabiske revolte i årene 1936-1939 såvel som under Uafhængighedskrigen i 1948 og Seksdageskrigen i 1968 blev Kfar Saba gentagne gange angrebet af arabere fra Saba og andre nærliggende landsbyer.

I maj 2004 offentliggjorde olieudforskningsselskabet Givot Olam, at det havde gjort store oliefund i Kfar Sabas undergrund.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Dansk-Israelsk Forening
 Officiel hjemmeside

Byer i Israel
Lod (Israel)

Lod (Hebraisk: לוֹד; arabisk:  اَلْلُدّْ al-Lydd; græsk/latin: Lydda) er en Israelsk by ca. 30 km. sydøst for Tel Aviv og nord for Ramla.

Byen var en vigtig by på Biblens og Det Andet Tempels tid, og der findes både kirker, moskeer og synagoger. I dag ligger byen syd for Israels internationale lufthavn, Ben-Gurion. Mange af indbyggerne arbejder i lufthavnen eller den lokale industri.

Demografi 
Lod har ca. 67.000 indbyggere, en blandet befolkning af jøder og ca. 5.000 muslimske og kristne arabere.

Bibelen 
Det var i Lod, at apostlen Peter helbredte den lamme mand, der fortælles om i Apostlenes Gerninger (kap.9 v.32 – 35):

 Peter rejste rundt overalt og kom også ned til de hellige, der boede i Lydda. Dér traf han en mand, der hed Æneas, som i otte år havde været sengeliggende, fordi han var lam. Til ham sagde Peter: »Æneas, Jesus Kristus helbreder dig. Stå op og red selv din seng!« Og han rejste sig straks op. Alle beboerne i Lydda og Saron så ham, og de vendte om til Herren.

Historie 
De fleste af Lods indbyggere blev dræbt af den romerske general Quintus Lucius Quietus i år 115. Korsfarerne indtog byen i år 1099. Saladin ødelagde den i år 1191, og senere blev den igen indtaget af Richard Løvehjerte.

30. maj 1972 udførte den kommunistiske terrorgruppe den japanske røde hær en terroraktion på foranledning af den palæstinensiske terrororganisation Popular Front for the Liberation of Palestine (PFLP) i Ben Gurion lufthavnen. Aktionen kostede 24 mennesker livet og sårede 78 andre – inkl. 20 kristne pilgrimme fra Puerto Rico.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Dansk-Israelsk Forening
 Officiel hjemmeside
 Biblen: Peter helbreder Æneas i Lydda 

Lod
Bibelske steder
Amerikansk kaki

 
Amerikansk kaki (Diospyros virginiana) eller amerikansk daddelblomme er et middelstort, løvfældende træ. Det kan forveksles med Almindelig Kaki. Frugten har et højt indhold af C-vitamin.

Beskrivelse 
Stammen deler sig i lav højde, og grenene er opstigende. Barken er først grønlig og glat. Senere bliver den rødligt mørkegrå, og til sidst er den grå og opsprækkende i små firkanter. Knopperne sidder spredt, og de er små, kegleformede og lysegrønne. Bladene er glinsende, ovale og helrandede med bølget rand. Blomstringen sker i juli, hvor blomsterne hænger samlet op til 3 sammen fra bladhjørnerne. De er krukkeformede og flødehvide med lyserød kant. Hunlige træer bærer de 2-6 cm store, runde og gule til mørkerøde frugter.

Blomsterne bestøves af både insekter og vind.

Højde x bredde og årlig tilvækst: I hjemlandet 20 x 8 m (50 x 10 cm/år). I Danmark væsentligt mindre.

Hjemsted 
Arten findes vildtvoksende fra New England til Florida og fra atlanterhavskysten til Texas. Arten har været i dyrkning for frugter og ved siden 1629. Træet vokser i sumpskove sammen med bl.a. sumpcypres, knapbusk, konvalbusk, Leucothoë axiliaris, rødløn, virginsk ambratræ og ægte vokspors.

Anvendelse 
Frugten har et højt indhold af C-vitamin. Den kan spises rå, tilberedt eller tørret. I USA laves der en slags te af bladene, og de ristede kerner bruges som kaffeerstatning.
Veddet kaldes "hvid ibenholt" eller "persimmon" og har været brugt til bl.a. hoveder på golfkøller.

Sorter 
 'Even Golden' (meget frugtrig)
 'John Rick' (frugtrig)
 'Woolbright' (frugtrig)
 'Miller' (frugtrig)
 'Ennis', som er kernefri

Noter 

Træer
Nytteplanter
Papa Stour

Papa Stour 4,5 x 3 km stor og har et areal på 8 km², ligger nordvest for hovedøen Mainland og 32 km fra Shetlandsøernes hovedby Lerwick. De 15 indbyggere bor på øens østside og lever hovedsagelig af kvægavl og turisme. Den østlige halvdel er frugtbar, mens den vestlige ubeboede del er et naturområde med sjældne fugle og plantearter og en meget speciel klippekyst med mange rugende fugle.
Papa Stour kommer fra det uddøde vestnordiske sprog norn og betyder præst. Formodentlig har keltiske missionspræster allerede i det 7 århundrede allerede før vikingerne dannet en kristen menighed
I 1977 og 1982 frilagde man et nordboerhus fra det tidlige 13 århundrede. Indtil til det 17. århundrede var Papa Stour under norsk herredømme, selvom Shetlandsøerne 1472 kom under Skotland.
Indtil det 18. århundrede ejede Lord Thomas Gifford of Busta og Lord Arthur Nicolson of Lerwick øen og drev et indbringende fiskeri med seks fiskebåde i det fiskerige farvand. Fiskeriet gjorde at omkring 1900 lå befolkningstallet stabilt på 360 indbyggere, men dampskibene gjorde at fiskeriet blev centraliseret til Lerwick og mangelen på tørv førte til, at der 1940 kun var 100 indbyggere tilbage. Fra 1970 lykkedes det regeringen med støtteordninger at få flere indbyggere til øen og skolen blev igen åbnet, men blev lukket 1996, efter at befolkningstallet var faldet til 20.

Eksterne henvisninger 

Øer i Shetlandsøerne
Gryn

Gryn er valsede kornprodukter, der ofte bruges til grød pga den kortere kogetid. Almindeligst i det danske køkken er havregryn.

Eksempler 
 Boghvedegryn – gryn at boghvede bruges til boghvedegrød.
 Byggryn – gryn af byg, det var tidligere almindeligt med vandgrød af byg til formad.
 Havregryn – gryn af havre, traditionel morgenmad evt som havregrød.
 Hirsegryn – gryn af hirse.
 Mannagryn – oprindeligt frø fra sødgræs, bruges også om hvedegryn.
 Risengryn – riskerner (ikke valset), især om kortkornede ris til risengrød.
 Sagogryn – oprindeligt lavet af palmemarv, almindeligvis lavet af kartoffelstivelse.
 Speltgryn – spelt er en gammel hvedeart der er populær igen.

Se også 
 Pernittengryn
Tiberias

Tiberias (Teveryah, Tverya) (Hebraisk: טבריה) ligger på bjergskråninger ved den vestlige side af Genesaret sø (Yam Kinneret) og med udsigt over søen (ca. 200 meter under havets overflade) og Golan-højderne (Ha'Golan) i baggrunden.

Byen blev grundlagt år 20 e.Kr. af Herodes Antipas, søn af Herodes den Store og navngivet til ære for den samtidige romerske kejser Tiberius. Efter Jerusalems og Templets ødelæggelse i år 70 e.Kr. blev Tiberias jødernes religiøse centrum, og byen var en af de fire hellige byer for jøderne. Mange jødiske historiske personer har boet i byen eller omegnen, og en del af dem er begravet her, f.eks. Maimonides/Rambam og Rabbi Akiva. Byen har således haft stor betydning i den jødiske historie. Vest for Tiberias er drusernes største helligdom, Jetros grav.

Byen er i dag en populær ferieby med et behageligt vinterklima og meget varme sommerdage, hoteller, promenade, restauranter, marina, søsport, varme kilder, kurbade samt historiske og religiøse steder. Det er et godt udgangspunkt for ture omkring Genesaret Sø og de mange kristne og jødiske hellige steder. Byen er desuden centrum for administration, handel og kultur i regionen.

Tiberias har ca. 40.000 indbyggere.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Dansk-Israelsk Forening
 Tre tidlige fotografier af Tiberias

Byer i Israel
Beaufort-skalaen

Beaufort-skalaen (efter Francis Beaufort) er en inddeling af vindstyrker/ -hastigheder i tretten trin (fra 0 til 12).

Skalaen er empirisk fastsat, oprindelig på grundlag af hvordan vinden påvirkede sejlene på Beauforts fregat. Vindstyrke 12 betød at alle sejl blæste ud! Senere er Beauforts skalatrin – af andre – udfyldt med vindhastigheder og hvordan disse påvirker land og sø.

Se også
 Vind
 Vejr

Eksterne henvisninger 

 Dansk Meteorologisk Institut 

Vind
Vindstyrke

Vindstyrke eller vindhastighed kan klassificere i henhold til forskellige skalaer:

Beaufort-skalaen – den i Danmark anvendte skala for klassificering af vindhastigheder.
Fujita-skalaen – klassificerer tornadoer.
Saffir-Simpson-skalaen – klassificerer tropiske orkaner på den vestlige halvkugle.
TORRO-skalaen – klassificerer vindhastigheder i tornadoer.
Subotica

Subotica (Суботица) er en by i det autonome område Vojvodina i Serbien. Byen nævnes første gang den 7. maj 1391, men det menes, at byen er ældre end det. Det er bevist, at mennesker har boet her allerede for 3000 år siden. Byen lå på vejen mellem Europa og Asien og på grænsen mellem to stormagter Østrig-Ungarn og det Osmanniske Rige.

I den evige menneskevandring er der mange nationaliteter, som er kommet til byen: serbere, ungarere, tyskere, slovakker, jøder, grækere mm. Siden byens første navn Zabat i året 1391 er byens navn udskiftet mere end 200 gange, blandt andet til: Szent-Maria, Maria-Theresiopolis, Maria Theresiastadt, Szabadka og endelig Subotica.

Ved slutningen af den 1. verdenskrig kom de franske styrker til Subotica den 13. november 1918. I parlamentet i Novi Sad blev der den 25. november 1918 erklæret forening af Banat, Bačka og Baranja med Kongeriget af Serbere, Kroatere og Slovenere, mens den endelige grænse blev fastsat den 4. juni 1920.

I starten af den 2. verdenskrig, den 12. april 1941, blev Subotica besat af ungarske fascister og byen blev befriet den 10. oktober 1944 af partisanerne og Den Røde Hær.

Serbisk sprog er det mest anvendte sprog i det daglige liv. Ungarsk sprog bruges også af næsten en tredjedel af befolkningen i deres daglige samtaler. Begge sprog er også meget beskæftiget i kommerciel og officiel skiltning

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Map of Subotica
 Ferdinand, S. and F. Komlosi. 2017. The Use of Hungarian and Serbian in the City of Szabadka/Subotica: An Empirical Study, Hungarian Cultural Studies, Volume 10. Accessed 08 September 2017.

Byer i Serbien
Zrenjanin

Zrenjanin (serbisk: Зрењанин) er en by i det autonome område Vojvodina i Serbien.

Byen nævntes i 1326 som landsby på bredden af floden Begej. Senere blev der bygget et fort og stedet blev beboet af serbere, tyskere, rumænere, italienere, franskmænd og spaniere. Zrenjanin (med navnet Stor Beckerek) blev til købstad i 1769. I 1807 blev byen hærget af en katastrofal brand. Fra 1935 hed byen Petrovgrad og siden 1946 har den heddet Zrenjanin, navngivet efter folkehelten Žarko Zrenjanin Uča. Under den 2. verdenskrig blev omkring 10.000 af indbyggerne dræbt i KZ-lejre mens omkring 2.500 blev henrettet ved nedskydning.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i Serbien
Kosovska Mitrovica

Mitrovica eller Mitrovicë (albansk) eller Kosovska Mitrovica/Косовска Митровица (serbisk) er en by som ligger i Kosovo. Mitrovica er også en kommune som foruden byen omfatter 49 landsbyer. Byen ligger i den nordlige del af Kosovo på bredden af floden Ibër, som deler byen i en sydlig og nordlig del. Nord for byen begynder Ibër-kløften, som strækker sig til byen Kraljevo i Serbien. Byen er en af de ældste bebyggelser i Kosovo og navnet Mitrovica stammer fra det 14. århundrede.

Minedrift 

Bjergværksdriften i området, hvor Mitrovica nu ligger, går helt tilbage til Romerrigets tid. Også mens osmannerne herskede blev der udvundet metaller i området. Byens hurtige vækst begyndte i det 19. århundrede da et engelsk selskab begyndte at udvinde bly og zink i minen Trepça. Siden dengang er byen blevet den næststørste i Kosovo.

Forurening 
Samtidig er Mitrovica blevet én af de mest forurenede byer i Europa. Forureningen stammer i hovedsagen fra de industrielle virksomheder, som er opstået i tilknytning til minedriften. Den store batterifabrik i byens sydlige del blev delvis ødelagt under Kosovokrigen og har siden ligget hen som en tikkende miljømæssig bombe. Blysmelteværket i Zvecan lige nord for Mitrovica blev på foranledning af UNMIK besat og lukket af KFOR-styrker i august 2000 på grund af en helt uacceptabel høj udledning af bly til atmosfæren. Undersøgelser har vist at kvinder og børn i Mitrovica har henholdsvis to og fire gange så meget bly i blodet, som tilsvarende grupper i andre byer i området. Det er også påvist, at børn opvokset i Mitrovica gennemgår en signifikant langsommere psykomotorisk udvikling end tilsvarende børn fra andre byer i Kosovo.

Demografi 

Inden NATO's angreb i 1999 boede der i kommunen Mitrovica omkring 116.500 indbyggere. Ifølge optællingen fra 1991 var der i kommunen 104.022 indbyggere af hvilke 78% var albanere, 10,2% serbere, 4,96% bosniere, 4,63% romaer (sigøjnere) og 0,41% tyrkere. Den største del af den ikke-albanske befolkning levede i byen Mitrovica, som havde 68.000 indbyggere – 71% kosovoalbanere, omkring 9.000 serbere og 10.141 andre nationaliteter. Størstedelen af serberne levede i byens nordlige del, mens albanerne levede i den sydlige del syd for floden Ibar.

Kosovokrigen 

Både byen og kommunen blev meget beskadiget under de serbiske og NATO'S bombardementer og byen er i dag symbol for etnisk deling i Kosovo. I den sydlige del lever omkring 60.000 albanere. Omkring 30.000 albanere flygtede fra den nordlige del af byen efter konflikten. I den nordlige del boede omkring 10.000 serbere, men indbyggertallet voksede, da andre serbiske flygtninge fra Kosovo søgte tilflugt i byen efter krigen. Foruden dem i den nordlige del lever der omkring 2.000 albanere og 1.700 bosniere.

Kosovo
Byer
Sutomore

Sutomore er en by, som ligger ved Montenegros kyst. Byen og omegnen har over 3.000 indbyggere og ligger ikke langt fra byen Bar.

Byen opstod i 1882, da fiskerne begyndte at slå sig ned ved selve kysten.

Byer i Montenegro
Herceg Novi

Herceg Novi er en by, som ligger i Montenegro ved foden af Orjen-bjerget (1.895 m. højt) og ved indgangen til en af de kønneste bugter i verden: Boka Kotorska-bugten.

Byen blev grundlagt i 1382 af den bosniske konge Tvrdko 1. Kotromanić, som døbte den Sveti Stefan (St. Stefan). Byen er en af de yngste ved Adriaterhavet, og den har haft flere navne: Novi, Castrum Novum, Castel Nuovo mm. Det nuværende navn fik byen under herskeren Herceg Stjepan Vuksić Kosača, hvor byen oplevede sin største blomstring og fremgang.

Tyrkerne besatte byen i 1482 og med en kort afbrydelse fra 1538-1539, hvor den var under spanierne, herskede tyrkerne i næsten 200 år til 1687.

Efter den periode var der mange nationaliteter og civilisationer, som skiftevis var i byen, og alle efterlod dybe spor i historien, kulturen og udviklingen.

Østrigerne herskede over byen til 1806, og efter dem blev magten overtaget af russerne til 1807, derefter franskmændene til 1814. I en lille periode fra 1813 til 1814 blev magten overtaget af den midlertidige regering af Montenegro og Boka Kotorska, men siden 1814 og til 1918 var byen under Østrig-Ungarn.

Derefter blev byen del af Kongeriget af Serbere, Kroater og Slovenere. Efter Jugoslaviens kapitulation i 1941 blev byen okkuperet af italienerne og derefter af tyskerne, som blev her, til byen blev befriet den 28. oktober 1944 og blev en del af Jugoslavien.

Referencer 

Byer i Montenegro
Solkongen (film)

Solkongen er en dansk film fra 2005, instrueret af Tomas Villum Jensen efter manuskript af Anders Thomas Jensen.

Medvirkende

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 2005
Komediefilm fra Danmark
Film instrueret af Tomas Villum Jensen
Dansksprogede film
John R. Bolton

John Robert Bolton (født 20. november 1948 i Baltimore, Maryland, USA) er en amerikansk politiker, diplomat og og politisk kommentator. Han har tidligere besiddet forskellige positioner i både Reagan- og Bush-administrationen i slutningen af 80'erne og starten af 90'ernen i USA's udenrigs- og justitsministerie. Ligeledes besad han også forskellige positioner indenfor det amerikanske udenrigsminister under George W. Bush i begyndelsen af 00'ernen, heriblandt var han kortvarigt fra 2005-2006 USA's FN-ambassadør. Bolton var USA's nationale sikkerhedsrådgiver fra 9. april 2018 til 10. september 2019 under Donald Trump. Han blev dog her fyret, som følge af uenighed mellem Trump og Bolton. Han er medlem af det republikanske parti.

Bolton betragtes bredt som en udenrigspolitisk høg, hvor han bl.a. har været en fortaler for militær intervention og regimeskifte i Iran, Syrien, Libyen, Venezuela, Cuba, Yemen og Nordkorea. Hans politiske synspunkter er blevet beskrevet som amerikansk nationalistisk, konservativ, og neokonservativ, omend Bolton selv afviser sidstnævnte beskrivelse.

Bolton blev i marts 2005 udpeget som ny FN-ambassadør for USA, hvilket mødte modstand blandt demokraterne, idet Bolton havde udvist alternativt syn på diplomati og var en skarp kritiker af FN. Ikke desto mindre blev Bolton midlertidigt udpeget som FN-ambassadør i august 2005 (uden godkendelse fra Senatet). Han trådte tilbage i december 2006, og posten blev overtaget midlertidigt af Alejandro Daniel Wolff.

Boltons første handling som FN-ambassadør var at stoppe FN's Millennium-konference, som fokuserede blandt andet på udryddelse af ekstrem fattigdom.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Personer fra Baltimore
Diplomater fra USA
Politikere fra USA
Ingeborg Pehrson

Ingeborg Pouline Christiansen (født Pehrson; 16. december 1886 i København – 11. april 1950) var en dansk skuespillerinde.

Hun fik debut på Dagmarteatret i 1913 og gennemgik Det kongelige Teaters elevskole fra 1915, hvorefter hun debuterede på teatret i 1916. Herefter blev hun engageret til Odense Teater, efterfulgt af rejseaktivitet i provinsen i flere år.

Pehrson fik sidenhen flere roller i København, f.eks. ved Dagmarteatret, Betty Nansen Teatret, Folkescenen og Det Ny Teater.

Blandt de film hun medvirkede i kan nævnes:

 Københavnere – 1933
 Flugten fra millionerne – 1934
 Week-End – 1935
 Min kone er husar – 1935
 De bør forelske Dem – 1935
 Flådens blå matroser – 1937
 Der var engang en vicevært – 1937
 Plat eller krone – 1937
 Bolettes brudefærd – 1938
 Under byens tage – 1938
 Nordhavets mænd – 1939
 Pas på svinget i Solby – 1940
 Familien Olsen – 19
 Sommerglæder – 1940
 En pige med pep – 1940
 Niels Pind og hans dreng – 1941
 En søndag på Amager – 1941
 Søren Søndervold – 1942
 Ta' briller på – 1942
 Tordenskjold går i land – 1942
 Frøken Vildkat – 1942
 Et skud før midnat – 1942
 Ebberød Bank – 1943
 Hans onsdagsveninde – 1943
 Kriminalassistent Bloch – 1943
 Mordets melodi – 1944
 Teatertosset – 1944
 Familien Gelinde – 1944
 Det bødes der for – 1944
 Biskoppen – 1944
 Man elsker kun een gang – 1945
 Jeg elsker en anden – 1946
 Billet mrk. – 1946
 Op med lille Martha – 1946
 Sikken en nat – 1947
 Tre år efter – 1948
 Min kone er uskyldig – 1950

Eksterne henvisninger 
 
 

Skuespillere fra Danmark
Personer fra København
Tivat

Tivat er en by som ligger i Montenegro ved Boka Kotorska-bugten.

Byer i Montenegro
Cetinje

Cetinje er Montenegros sjettestørste by og de jure hovedstad og ligger mellem Kotor og Podgorica. Byen ligger i en højde af 670 meter over havet i Cetina-dalen under Lovčen-bjerget og har  indbyggere.

Fra 1360 til 1918 var byen hovedstad i Montenegro som efter den 1. verdenskrig blev en del af Kongeriget af Serbere, Kroater og Slovenere. Da Montenegro blev en republik i Jugoslavien i 1945, gik titlen som hovedstad til Podgorica (Titograd).

Ifølge Montenegros nuværende forfatning (1993) er Cetinje "hovedstad", mens Podgorica er "regeringsby". Præsidentens residens, nationalbiblioteket, -museet, -arkivet og -teatret ligger således i Cetinje, mens parlament, regering, domstol, ministerier og ambassader ligger i Podgorica, der også er uddannelsesmæssigt og økonomisk centrum.

Referencer 

Byer i Montenegro
Etableret i 1480
Odense Herred

Odense Herred var et herred i Odense Amt. Herredet hørte indtil 1662 til Odensegård Len, og derefter Odensegård Amt indtil det ved reformen af 1793 blev en del af Odense Amt.

Sogne i herredet 
I herredet ligger følgende sogne:

 Ansgars Sogn
 Bellinge Sogn
 Bolbro Sogn
 Broholm Sogn
 Brylle Sogn
 Brændekilde Sogn
 Dalum Sogn
 Dyrup Sogn
 Fangel Sogn
 Fredens Sogn
 Hans Tausens Sogn
 Hjallese Sogn
 Korsløkke Sogn
 Korup Sogn
 Munkebjerg Sogn
 Næsby Sogn

 Næsbyhoved-Broby Sogn
 Graabrødre Kloster Kirkedistrikt 
 Paarup Sogn 
 Sanderum Sogn
 Sankt Hans Sogn
 Sankt Knuds Sogn
 Stenløse Sogn
 Thomas Kingos Sogn
 Tommerup Sogn
 Ubberud Sogn
 Verninge Sogn
 Vissenbjerg Sogn
 Vollsmose Sogn
 Vor Frue Sogn

Se også 
 Danmarks regioner
 Danmarks amter (1970-2006)
 Danmarks amter (1793-1970)
 Danmarks amter (1662-1793)

Kilder 
 
 
 Trap Danmark 4. udgave 1924
 DIS-Danmark Amt-Herred-Sogn 

Herreder i Odense Amt