kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Store Færder

Store Færder eller bare Færder er en markant ø i Oslofjorden, beliggende i Tjøme kommune i Vestfold og Telemark fylke i Norge. Her blev Norges anden  fyrlygte tændt i 1697. Øen, med sin højde, position, og let genkendelige form, har åbenbart været vigtig for navigation i Skagerrak lang tid tilbage, længe før fyret blev anlagt. Øen markerer indsejlingen til Oslofjorden, og var en markør for skibe som sejlede fra Skagerrak til Kattegat eller omvendt, under ruten mellem Nordsøen og Østersøen, der var blandt Nordeuropas vigtigste handelsveje i flere hundrede år. 

I 1857 blev fyret flyttet til Tristein lidt længere mod  syd i havet. Allerede i 1700-tallet blev Tristein kaldt for Lille Færder, bl.a. i det engelske søkortatlas The English Pilot fra 1780. 

På Store Færders højeste punkt, 59,11 m over havet, ligger ruinerne efter det første Færder fyr. Det var et privat fyr formet som en åben, smedet fyrgryde. Gryden stod ret på bakken og fyrpasseren efterfyldte med kul og træ hele natten. På et år blev der brændt omkring 540 tønder kul. I 1799 overtog det offentlige ansvaret for fyrdriften, og et tårn med stor lygte stod færdig i 1802. Kulfyret blev erstattet af et linseapparat og fyrlamper drevet på petroleum i 1852. Ruiner efter fyranlægget på toppen af Store Færder kan stadig ses, og de blev fredet af Miljødepartementet i 1997. 

Store Færder er i dag en del af Ormø-Færder landskapsvernområde, og dele af øen er beskyttet  som naturreservat, og siden 2013 en del af Færder nationalpark.

Se også 
Færder fyr
Lille Færder

Eksterne henvisninger 
 

Øer i Vestfold og Telemark
Øer i Oslofjorden
Tjøme
Færder nationalpark
Raymond 7. af Toulouse

Raymond VII af Toulouse (juli 1197 - 27. september 1249) var greve af Toulouse, hertug af Narbonne og marquis af Provence fra 1222 til sin død.

Raymond blev født i Beaucaire, Gard, søn af Raymond VI af Toulouse og Joan af England. Gennem sin mor, var han et barnebarn af Henry II af England og en nevø til kongerne Richard Løvehjerte og Johan af England.

Liv 

Under de Albigensiske korstog maj 1216 satte han ud fra Marseilles og belejrede Beaucaire, som han erobrede den 24. august. Han kæmpede for at generobre Toulouse fra Simon de Montfort og senere Simons søn Amaury VI.

Umiddelbart ved hans tiltrædelse, belejrede han og den nye greve af Foix, Roger-Bernard II, Carcassonne. Den 14. september 1224, overgav de Albigensiske korsfarere sig, krigen sluttede, og alle sydlige heretuger sluttede fred med kirken. Men i 1225 bandlyste synoden i Bourges ham og indledte et korstog mod ham, Louis VIII af Frankrig ønskede at forny konflikten for at håndhæve sine rettigheder i Languedoc. Roger-Bernard forsøgte at holde fred, men kongen afviste hans udsendinge og greverne af Foix og Toulouse greb igen til våben. Krigen var stort set en diskontinuerlig række skærmydsler, og i januar 1229 blev Raymond besejret og tvunget til at underskrive "Paristraktaten", hvor han afstod viscomtet Trencavel til kongen og hans datter Joan blev tvunget til at gifte sig med Alfons af Frankrig, bror til den nye konge Ludvig IX.

Da Raymond døde blev Alfons greve af Toulouse, og efter Alfons' død blev grevskabet annekteret af Frankrig.

Markiser fra Frankrig
Fyrster fra middelalderen
Korstogene
Grever fra Frankrig
Hertuger fra Frankrig
Rummelhul

Rummelhul (tysk: Rummelloch og nordfrisisk Romelgat) er en større pril (tidevandsrende) mellem Hoge og Pelvorm i det nordfrisiske vadehav ud for Sydslesvigs vestkyst. Prilen, der adskiller højsandene Nørreogsand og Sønderogsand, er op til fem meter dyb. 

Rummelhulen ligger i beskyttelseszone I i  Nationalpark Slesvig-Holstensk Vadehav, prilen ligger altså i nationalparkens kerneområde med skærpede regler til blandt andet fiskerne. Syd for Rummelhulen ligger søgattet Heveren.

Litteratur 
 Uwe Muuss og Marcus Petersen: Die Küsten Schleswig-Holsteins, Neumünster 1971, s. 23
 Albert Bantelmann: Die Landschaftsentwicklung an der schleswig-holsteinischen Westküste, 1967, s. 53

Priler
Nordfrisland
Finn Egil Holm

Finn Egil Holm (født 1968) er en norsk politiker (FrP) fra Sande, Vestfold. Den 6. januar 2012 overtog han posten som generalsekretær og stabschef i partiet efter Geir Mo.

Holm har tidligere arbejdet som direktør for strategi- og samfundskontakt i Vestre Viken HF, været fylkesdirektør i Vestfold og assisterende rådmand i Drammen kommune.

Eksterne henvisninger 

 Holm ny generalsekretær  Frp.no 

Politikere fra Fremskrittspartiet
Ormø-Færder landskapsvernområde

Ormø-Færder landskapsvernområde blev oprettet af kongen i statsråd 30. juni 2006. Området omfatter store dele af skærgården østligst i kommunerne Nøtterøy og Tjøme i Vestfold og Telemark fylke i Norge, og har et areal på  111 kvadratkilometer. 

Landskapsvernområdet omfatter et stort antal større og mindre øer, og desuden havområdet mellem disse. Det gælder Ormø, Bjerkøy, Bolærne, Rauer, Roppestadholmen, Søndre Årø, Reiern, Leistein, Mostein, Burøy, Froungen, Ildverket, Busteinene, Sandø, Store Færder m.fl. 

I forbindelse med oprettelsen af Ormø-Færder landskapsvernområde er flere gamle naturbeskyttelsesfredninger i Tjøme ophævet.

Fylkesmannen i Vestfold fik i 2012, fra Miljøverndepartementet, til opgave at et  plan- og udredningsarbejde som skal føre frem til at landskapsvernområdet, med enkelte mulige grænsejusteringer, skal omreguleres til nationalpark. Nationalparken ventes at få navnet Færder nationalpark.

Eksterne kilder og henvisninger
 Om Ormø–Færder landskapsvernområde i Direktoratet for naturforvaltnings netsted Naturbase
 Om Rønneskjærene naturreservat i Direktoratet for naturforvaltnings netsted Naturbase
Verneplan for nasjonalpark i Vestfold Oppstart av plan og utredningsarbeid Mai 2012
Nøtterøy kommunes hjemmeside
Her ligger Norges nye nasjonalpark

Vestfold og Telemarks geografi
Landskapsvernområder i Norge
Nøtterøy
Tønsberg
Tjøme
Etableret i 2006
Oslofjorden
Bolærne

Øgruppen Bolærne, i Ytre Oslofjord ud for Nøtterøy, består af Vestre Bolæren, Mellom Bolæren og Østre Bolæren, samt nogle mindre øer, holme og skær.

Navnet 
Navnet Bolæren ("Bolærne" er flertalsform) kommer antagelig af "borđ", dvs. kant, som kanten på en dug, men her ment som en høj kant mod havet.

Historie 

Bosætningen på Bolærne går ifølge skriftlige kilder tilbage til 1600-tallet. Mellom Bolæren er den største af øerne og havde midt i 1800-tallet 33 fastboende. Frem til 1916 lå øerne under Jarlsberg hovedgård. Da blev Bolærne opkøbt af Norges forsvar i forbindelse med udbygningen af fæstningsanlæg i den ydre Oslofjord, og Bolærne fort blev etableret. Under anden verdenskrig var Bolærne en af underlejrene for hovedlejren Stalag 303 på Jørstadmoen ved Lillehammer, oprettet i 1943 for 290 sovjetrussiske fanger, der blev sat til tungt anlægsarbejde på fæstningen; men i december 1944 blev de fleste fanger erstattet med krigsfanger, der var for syge til at arbejde. De fleste havde tuberkulose, og pga. smittefaren vægrede de tyske soldater sig for at komme indenfor pigtrådsgærdet. Her skulle fangerne være, til de forkom af kulde, sult og sygdom. Først i foråret 1945, da jorden tøede, fik de mulighed for at begrave de døde. Indtil da blev ligene lagt i en papirsæk og båret ned til stranden, hvor tidevandet skyllede dem ud i fjorden.

Da øen blev befriet 10. maj 1945, fortalte de besøgende, at de havde gået i afføring, for hele området var aftræde. Ved siden af tuberkulose havde mange af fangerne dobbeltsidig lungebetændelse, og de fleste døde på sygehuset de to første uger efter freden. Lighuset på Tønsbergs sygehus skal have været så overfyldt, at døde krigsfanger blev lagt ud på verandaen. Så kom den kolde krig, og igen blev de tre øer forbudt område, hvor kun militært personale havde lov til at gå i land. I 1953 blev gravene på Mellom Bolæren tømt og flyttet til Vestre gravlund i Oslo af frygt for, at sovjetiske myndigheder ville bruge gravstedet som et påskud for spionage. Lokalt gik rygterne om fund af benrester, og at der var flere døde end de 28 på listen. Arkæologen Cathrine Stangebye Engebretsen fandt i 2012 rester, der tyder på, at gravene ikke er blevet helt tømt, og kontaktede den norske krigsgravtjeneste. Hun fik til svar, at gravfreden ikke gælder, hvis gravene er tømt, og levningerne flyttet. Den træder heller ikke i kraft igen, selv om der dukker levninger op. Da NRK kontaktede Krigsgravtjenesten i 2020, var svaret stadig det samme.

Nøtterøy kommune overtog Mellom Bolæren i 2004.

Referencer

Se også 
 Besættelsesmagtens fangelejre i Norge under anden verdenskrig

Øer i Vestfold og Telemark
Nøtterøy
Øer i Oslofjorden
Færder nationalpark
Andy Dunlop

Andrew "Andy" Dunlop (født 16. marts 1972) er et af de fire medlemmer af det skotske band Travis.

Musikere fra Skotland
1996 (Sanne Salomonsen-album)

1996 er det tiende studiealbum fra den danske sangerinde Sanne Salomonsen. Albummet udkom den 12. september 1996 på Virgin, og var produceret af Nikolaj Steen, der havde skrevet størstedelen af albummets sange sammen med bl.a. Elisabeth Gjerluff Nielsen, Hans-Henrik Koltze, og Steffen Brandt. 1996 var Sanne Salomonsens første dansksprogede album siden Sanne fra 1989.

Albummet blev indspillet i Stockholm, og om tilblivelsen har Nikolaj Steen udtalt: "Vi var deroppe i et halvt år. Det var aldrig sket i dag. Vi havde ikke rigtig nogen plan, men en lille bruttoliste med sange, og mange af numrene blev lavet i studiet. Det kostede 600 kroner i timen, så det var rimelig flabet at tage derop og være så uforberedte, som vi var. Men der opstod en masse ting i nuet". Sanne Salomonsen udtalte i 2014 at albummet er hendes "yndlingsplade" og "mest undervurderede". "Det røde blod" blev oprindeligt indspillet som "In the Dark" til Nikolaj Steens rockgruppe Spacehead i 1995.

I december 1996 modtog albummet platin for 50.000 solgte eksemplarer. I 1997 opnåede albummet et salg på 100.000 eksemplarer i Skandinavien. 1996 blev senere udgivet i engelsksproget udgave under samme titel til det internationale marked, som Sanne Salomonsens ellevte studiealbum.

Spor 

"Til vi ses" er også kendt som "Indtil vi ses igen".

Engelsk udgave

Hitliste

Kilder 

Album fra 1996
Sanne Salomonsen-album
Ytre Oslofjord

Ytre Oslofjord er defineret som den del af Oslofjorden som er syd for (udenfor) Drøbaksundet og ned  til Langesund ved Telemarkskysten i sydvest og til den  svenske grænse mod sydøst. Drammensfjorden munder ud i Ytre Oslofjord ved Hurumlandet. Skærgårdskyster præger landskabet, og både øst- og vestsiden af fjorden er yndede steder for hytteejere og ferieturister.

Se også
Oslofjorden
Indre Oslofjord
Skagerrak

Eksterne kilder og henvisninger
 Fagråd for Ytre Oslofjord 
 Forurensning i Ytre Oslofjord 

Oslofjorden
Oslofjord, ytre
Oslofjord, ytre
Europæisk kørekort

Det europæiske kørekort er et kørekort som erstatter de forskellige plast- og papirkørekort i det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS, som består af den Europæiske Union, Island, Liechtenstein og Norge).

Det nye kørekort er i kreditkortformat og svært at forfalske. Medlemsstaterne kan vælge om kørekortet skal udstedes med mikrochip. Med chippen kan politiet udlæse oplysningerne på deres eget sprog, hvilket løser problemet med tre alfabeter inden for EØS-området. Kørekortet er gyldigt 10 eller 15 år, afhængig af det udstedende land.  Kortet blev taget i brug i EØS 19. januar 2013 og skal inden 2033 erstatte de ældre kørekort.

Kategorier 

Kategorier pr. 19. januar 2013.
 
Kategori AM
a) Lille knallert (16 år)
b) Stor knallert (18 år)

Kategori A1
Lille motorcykel (18 år)

Kategori A2
Mellemstor motorcykel (20 år)

Kategori A
Stor motorcykel (24 år)

Kategori B
Almindelig bil (18 år)

Kategori C1
Lille lastbil (18 år)

Kategori C
Stor lastbil (21 år)

Kategori D1
Lille bus (21 år)

Kategori D
Stor bus (24 år)

Kategori E
Stort påhængskøretøj
a) Kategori B med stort påhængskøretøj (kategori B/E). 
b) Kategori C1 med stort påhængskøretøj (kategori C1/E).
c) Kategori C med stort påhængskøretøj (kategori C/E). 
d) Kategori D1 med stort påhængskøretøj (kategori D1/E).
e) Kategori D med stort påhængskøretøj (kategori D/E).

Se også 
Internationalt kørekort

Fodnoter

Eksterne henvisninger
 Politi.dk - Borgerservice: Kørekort 
 Retsinformation, Bekendtgørelse om kørekort, Danmark 

Færdselsregler
Identitetsdokumenter
Ordbog over det norske Folkesprog

Ordbog over det norske Folkesprog er en bog skrevet af Ivar Aasen i 1850. Det var forløberen til Prøver af Landsmaalet i Norge, som blev skrevet i 1853. Senere skrev han bøgerne Norsk Grammatik i 1864 og Norsk Ordbog i 1873. 

Aasens arbejde bygger på, at dialekterne havde en fælles struktur, som gjorde dem til et sprog og dermed adskilte dem fra dansk og svensk.

Ordbøger
Norsk sprog
Litteratur i 1850
Foreldreaksjonen mot samnorsk

Foreldreaksjonen mot samnorsk blev organiseret af Riksmålsforbundet i 1951 for at modarbejde myndighedernes samnorskpolitik. De udgav blandt andet avisen Frisprog, som kudom to gange om måneden, med Margrethe Aamot Øverland og Sofie Helene Wigert som de første redaktører. De indsamlede næsten 400 000 underskrifter mod samnorsk. Foreldreaksjonen mot samnorsk siges at have været en af de centrale faktorer til at myndighederne opgav deres samnorskpolitik.

Litteratur 
 Hansen, Jan E. (red.): Frisprog – mer enn ord, Oslo, 2004
 Hva vil Foreldreaksjonen mot samnorsk?, udgivet af Foreldreaksjonen mot samnorsk, Oslo, 1952

Sprogorganisationer fra Norge
AMC

AMC kan betyde:

 American Motors – et amerikansk bilmærke
 AMC Networks – et amerikansk medieselskab
 AMC (tv-kanal) – et tv-kanal ejet af AMC Networks
In a New York Minute

In a New York Minute er det tolvte studiealbum fra den danske sangerinde Sanne Salomonsen. Det udkom den 28. oktober 1998 på Virgin. Albummet er indspillet i samarbejde med Chris Minh Doky Quartet, der består af jazz-bassist Chris Minh Doky, pianist Larry Goldings, guitarist Joe Caro og trommeslager Clarence Penn.

I 1997 medvirkede Salomonsen på jazzmusikerne Chris Minh Doky og Niels Lan Dokys album Doky Brothers 2, og året efter på det Niels Lan Doky-producerede album Something Special, hvor en række danske kunstnere fortolker kendte sange i jazz-udgaver. Efter at have turneret med Chris Minh Doky i 1998, opstod idéen om at lave et coveralbum med jazz-popsange. Albummet blev indspillet på blot ti dage i New York City og København. Sanne Salomonsen har karakteriseret albummet som bestående af "soul-ballader og pop-ballader, akkompagneret af jazz-musikere." Ifølge Salomonsen udtrykker albummet den kvindelige side af sangerinden: "Og jeg er kommet frem til, at når jeg får lov til at synge intimt, sensuelt og nøgent, så bliver kvinden i mig meget glad. Hun får det rigtig lækkert, hun er ikke helt så gammel, som jeg er. Jeg har nemlig haft en del år - for mange år siden, før jeg fik min søn - hvor jeg glemte hende lidt. Så jeg halter sådan lidt bagefter på det område, og det er måske derfor, jeg føler mig så stimuleret".

Albummet havde i 2003 solgt mere end 100.000 eksemplarer.

Spor

Medvirkende 

Sanne Salomonsen – co-producer, vokal
Chris Minh Doky – producer, arrangement, akustisk bas
Larry Goldings – piano, orgel
Joe Caro – akustisk og elektrisk guitar
Clarence Penn – trommer, percussion
Toots Thielemans – mundharmonika (spor 9)
Michael Brecker – tenorsaxofon (spor 6)
Randy Brecker – trumpet (spor 1)
David Sanborn – altsaxofon (spor 5)
Robben Ford – elektrisk guitar (spor 4)
Don Alias – percussion (spor 1, 10)
Henry Hey – synthesizer, piano (spor 3)
Adam Rogers – guitar (spor 3, 7, 9)
Peter Busborg – kor (spor 1)
Kenny Lübcke – kor (spor 1)
Louise Schulman – 1. viola

Richard Brice – 2. viola
Joshua Gordon – cello
Myron Lutzke – cello
Gil Goldstein – strygerarrangement
Joe Ferla – indspilning, mixer
Greg Calbi – mastering
David Merrill – yderligere teknik
Ted Trewhella – yderligere teknik
Matt Kane – yderligere teknik
Chris Bertolotti – yderligere indspilning
Daniel Leon – yderligere indspilning
Thomas Brekling – yderligere indspilning
Niels Erik Lund – yderligere teknik
Lars Palsig – yderligere teknik
John Reigart – yderligere teknik
Glen Tarachow – yderligere teknik

Kilder

Eksterne henvisninger 

Album fra 1998
Sanne Salomonsen-album
Belgien ved sommer-OL 2012

Belgien deltog ved Sommer-OL 2012 i London som blev arrangeret i perioden 27. juli til 12. august 2012.

Medaljer

Medaljevinderne
  

Lande ved sommer-OL 2012
2012
Johan Peter Fürchtegott Wildenradt

Johan Peter Fürchtegott (von) Wildenradt (2. august 1769 i Estvad Sogn – 3. maj 1845 i København) var en dansk officer og kammerherre.

Han var søn af Christian Henrich Wildenradt og hustru. Han gjorde karriere i Hæren, blev ritmester, nævnes 1833 som oberst og chef for Jydske Regiment lette Dragoner og sluttede sin karriere som generalløjtnant. Han var Kommandør af Dannebrogordenen og Dannebrogsmand.

Han ægtede 1. gang 30. august 1805 i Horsens Sophie Charlotte Augusta Lillienskiold (13. april 1782 på Lilliendal - 3. marts 1806 i Horsens), datter af Hans Gustav Lillienskiold. 2. gang ægtede han 27. februar 1807 i Horsens Juliane Marie Lillienskiold (4. september 1783 på Lilliendal - 7. oktober 1862 i København), som var søster til hans første hustru.

Han er begravet på Garnisons Kirkegård.

Kilder 
 Danmarks Adels Aarbog 1957.
 Vierteljahrssdrift for Heraldik, Sphragistik und Genealogie (1887).

Generalløjtnanter fra Danmark
Kommandører af 1. grad af Dannebrog
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Kavaleriofficerer fra Danmark
Personer fra Jylland
Oldenburger Wallmuseum

Oldenburger Wallmuseum (ofte kun omtalt som Wall Museum) er et frilandsmuseum i Oldenburg in Holstein der beskæftiger sig med slaverne i det østlige Holstein.

Museet har til huse i nogle historiske gårdbygninger, der stammer fra regionen og er ført tilbage til deres oprindelige tilstand. Der er udstillet arkæologiske fund fra Starigard ("Gamle borg") på museet.

Der er opbygget en mindre landsby med rekonstruerede slaviske huse samt en lille havn med handelsskibe fra den tidlige middelalder. På en kunstig ø i en sø opstillet en træskulptur af Svantevit. Oldenburger Wall, der er fra det 7. århundrede, ligger omkring 300 m væk fra museet er ikke en del af museet. Sammen med Hedeby og Dannevirke er muren blandt de vigtigste arkæologiske monumenter i Slesvig-Holsten.

I perioden fra 2005-2007 og igen fra 2008-2011 havde museet et samarbejdet med Middelaldercentret ved Nykøbing Falster kaldet Baltic Bridge. Middelaldercentret, der også er et historisk frilandsmuseum, beskæftiger sig med perioden omkring år 1400, og samarbejdet skulle lade museer udveksle erfaringer og forbedre formidlingen begge steder.

Referencer 

Frilandsmuseer
Museer i Tyskland
Marengo (skib)

Den franske flåde har haft syv skibe med navnet Marengo. Navnet henviser til den slagmark i Norditalien, hvor Napoleon besejrede den østrigske hær i juni 1800.

 Linjeskibet Sceptre, søsat i 1780. Førte 74 kanoner, og blev i august 1800 omdøbt til Marengo. Det udgik i 1802 og fungerede derefter som fængselsskib i Brest, indtil det blev ophugget i 1811.
 Linjeskibet Jean-Jacques Rousseau, søsat i 1795. Førte 74 kanoner, og blev i 1802 omdøbt til Marengo. Skibet blev i 1803 sendt til Indien som flagskib for en fransk eskadre, og på vej hjem i 1806 blev det erobret af englænderne (Se HMS Marengo).
 Linjeskibet Marengo blev påbegyndt i 1807, men skiftede senere samme år navn til Ville de Vienne. Arbejdet på det lå stille i årevis, og først i 1850 blev det - efter yderligere et par navneskift - søsat som Ville de Paris med 118 kanoner.
 Linjeskibet Marengo, søsat i 1810. Førte 74 kanoner og var en del af flåden helt frem til 1858. Fra 1860 til 1865 var det stationært fælgselsskib. I 1866 skiftede det navn til Pluton, og skibet blev ophugget i 1873.
 Et mindre skib fra 1815 bar også navnet Marengo.
 Panserskibet Marengo, søsat i 1869. I aktiv tjeneste fra 1872 og udgået i 1894.
 Patruljebåden Marengo var en bevæbnet trawler af Bouvines-klassen, bestilt i USA under 1. verdenskrig. Ankom først til Frankrig, da krigen var slut, og blev solgt kort efter.

Den britiske flåde har haft et enkelt HMS Marengo:
 Linjeskibet HMS Marengo. Søsat i Frankrig 1795 som Jean-Jacques Rousseau. Førte 74 kanoner, og blev i 1802 omdøbt til Marengo. Skibet blev i 1803 sendt til Indien som flagskib for en fransk eskadre, og på vej hjem i 1806 blev det erobret af englænderne. Beholdt navnet Marengo, og blev fra 1809 brugt som fængselsskib. Ophugget 1816.

Den amerikanske flåde havde ligeledes en enkelt Marengo:
 Fragtskibet USS Marengo (AK-194), søsat i december 1944 og i aktiv tjeneste fra august til november 1945. Samme måned overført til United States Maritime Comission og senere solgt til civilt brug, blandt andet med navnet Coastal Spartan. Marengo var opkaldt efter Marengo County i Alabama, der så til gengæld var opkaldt efter det berømte slag.

Civile skibe med navnet Marengo:
Rederiet Wilson Line havde tre skibe med dette navn:
 Fragtskibet S.S. Marengo, søsat 1879. Bygget af Earle i Hull, 2.270 BRT. Sejlede fra 1880 på ruten mellem Hull og New York. Ophugget 1901.
 Fragtskibet S.S. Marengo, søsat 1910. Bygget af Northumberland Shipbuilding i Howdon on Tyne, 6.302 BRT. I tjeneste fra 1910. Ophugget 1935.
 Fragtskibet S.S. Marengo, søsat 1947. Bygget af Swan, Hunter & Wigham på Tyne, 4.981 BRT. Solgt til græsk rederi 1967 som Nea Moni, og ophugget 1972.

Litteratur 
 
 Robert Gardiner m.fl. Conway's All The World's Fighting Ships 1906-1921, Conway Maritime Press, London 1986, 
 J.J. Colledge: Ships of the Royal Navy, Volume 1, David & Charles, Newton Abbot, 1969, SBN 7153-4353-X

Noter

Marengo i billeder 

Indeks over skibsnavne
Peder Bachmann

Peder Bachmann (1715 i Fobislet [Fovslet], Ødis Sogn – juni 1769) var en dansk godsejer, overførster og jægermester, far til Hans Bachmann.

Han var søn af kongelig vildtmester og overførster Hans (Nielsen?) Bachmann til Sønderskov (1674-1745, enkemann etter Anna Elisabeth Jantzen (1694 Drenderupgård-1710), som han hadde blitt gift med i 1709, og anden hustru (gift i 1714) Christina (Kristine) Margrethe Clausen (1686-1746), enke efter amtsforvalter i Nordborg, Peter Paulsen. Fra 1766 ejede han Vellinggård. Han var jægermester på Brantlund i Skærup og blev udnævnt til jægermester og overførster. 1738 blev Peder Bachmann adjungeret sin fader mod en betaling af 3000 rigsdaler.

Han ble i 1745 gift med Kristiane Benedikte (Christiane Benedicte) Kruse (27. juli 1725 i Vejle - 8. oktober 1755 på Vellinggård), datter av Frederik Kruse, kanselliråd, reg.kvartermester, og (gift i 1719) Mette Maria Moldrup (1698-), som døde i 1778 som priorinne for Estvadgård kloster.

Kilder 
 Profil på Geni.com
 Jantzen. A.: «Efterretninger om Familien Jantzen fra Drenderupgaard» (Kjøbenhavn 1911), s. 5.

Overførstere fra Danmark
Jægermestre fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Godsejere fra Danmark
Personer fra Jylland
Peder
Hans Bachmann

Hans Bachmann er navnet på flere personer:

 Hans Bachmann (godsejer) (1674-1745) – dansk godsejer, kongelig vildtmester og overførster (Hans Nielsen Bachmann?)
 Hans Bachmann (officer) (1752-1841) – dansk officer