kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Paul Andreas Kaald

Paul Andreas Kaald (12. juni 1784 – 24. juni 1867) var en norsk kaperkaptajn fra Trondheim. Hans første togt var i 1808. Et andet togt i 1808 blev afbrudt, da skibet blev opbragt udfor Skotland. Han kom tilbage til Trondheim i 1810, og tre år senere drog han ud på endnu et togt. Briggen «Anna Bruun» drog på kapertogt med en bemanding på 60 samt 14 kanoner, hvilket gjorde det til et af de største kaperskibe med base i Norge.

Familie 
Paul Kaald blev døbt den 4. juni i Vor Frues kirke. Hans far fra Stavanger var Albert Hansen Kold, og hans mor var Jonetha Paulsdatter Kroppe. Faren havde tre børn fra et tidligere ægteskab og fik tre yderligere med sin nye kone. Faren døde, da Paul Kaald var fem år gammel, hvorefter moren giftede sig med overtoldbetjent Peder Olaus Høysager. Sammen fik de fem børn, således at Paul Kaald da havde tre helsøskende og ni halvsøskende. Aldersforskellen i søskendeflokken var over 50 år.

Karriere 
Paul Kaald drog til søs, da han var 14 år og tog styrmandseksamen i 1803. Han mønstrede på «Sara Marie» som imidlertid forliste ved Nederlandene og var med «Magdalena & Benedicte» på flere ture i Middelhavet. Men napoleonskrigene gjorde ham arbejdsløs, og han slog sig dernæst på kaperarbejde som 24-årig.

Det første togt var med sluppen «Den Kjække» i 1808. Kaptajn på togtet var Sigismund Richelieu. Togtet var vellykket, og Kaald førte et af skibene tilbage til Norge. «Den Kjække» blev imidlertid taget af englænderne. Med hjælp fra rederen Johan Christian Vogelsang udrustede han dernæst «Eliza» til et nyt kapertogt. Kaald døbte det nyrustede kaperskib «Den Flinke». Skibet blev taget ved Skotland, og Kaald havnede i fængsel i Edinburgh, hvor han sad indespærret i to år.

I 1810 vendte han tilbage til Trondheim og satte et nyt kapertogt i søen tre år senere i 1813 med briggen «Anna Bruun», 14 kanoner og 60 kaprere. Togtet var overordentlig vellykket og gjorde kaptajn Kaald til en rig mand.

Efter krigen 
Den 18. juli 1812 giftede han sig med Willadine Kjerstine Stub fra Hitra. Hun fødte ham ni børn, hvoraf syv overlevede. Da napoleonskrigene sluttede i 1814, stoppede også kaperiet. Kaald købte da skonnerten «Isabella» og lagde ud på rejse i Nordsøen. Han var reder for skibet fra 1828. Skibet forsvandt i 1834. I 1835 flyttede han til Hitra og slog sig ned på gården Grindvik. Der levede han af handel og gårdbrug, til han døde i 1867, 83 år gammel. Han ligger begravet på Fillan kirkegård, hvor hans kone også ligger. Efterkommere af Paul Kaald lever i dag i Norge og Skotland.

I Trondheim er 'Kaptein Kaalds vei' opkaldt efter Paul Andreas Kaald. Vejen ligger i Ladehammeren-distriktet, er ikke særlig lang og går i en cirkel.

Noter 

Søfolk
Personer fra Norge
Kapere
Ulrich Plenzdorf

Ulrich Plenzdorf (født 26. oktober 1934 i Berlin, død 9. august 2007) var en tysk forfatter, manuskriptforfatter og dramatiker, hvis mest kendte værk er Die neuen Leiden des jungen W.. 

Plenzdorf voksede op i Kreuzberg i Berlin som søn af forældre, der var medlemmer af KPD og som blev pågrebet flere gange i Nazi-Tyskland. Familien flyttede i 1950 til Østberlin, hvor Ulrich Plenzdorf i 1954 tog sin studentereksamen. Han studerede siden marxisme og leninisme ved Karl-Marx-Universität i Leipzig. Efter at have aftjent sin værnepligt i Nationale Volksarmee begyndte han i 1959 på Deutsche Hochschule für Filmkunst i Potsdam. Fra 1963 virkede han som dramatiker ved DEFA-studierne i Babelsberg. 

Romanen Die neuen Leiden des jungen W. gjorde ham kendt udenfor DDR og blev oversat til 30 sprog. Som manuskriptforfatter blev han bl.a. kendt for at have skrevet Die Legende von Paul und Paula fra 1973, der blev en af de mest kendte film fra DDR. Han skrev desuden musik for gruppen Puhdys.

Romanforfattere fra Tyskland
Dramatikere fra Tyskland
Manuskriptforfattere fra Tyskland
Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn

Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn er et universitet i Bonn i Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Universitetet har ca. 27.000 studerende (2008).

Universitetet blev grundlagt som Kurkölnische Universität i 1777 med fire fakulteter: Teologi, jura, medicin og Weltgelehrtheit (humaniora). I 1784 fik universitetet af Josef den 2. ret til at uddele licentiat- og doktorgrader i hele det tysk-romerske rige. Under den franske besættelse i 1798 blev universitetet lukket. Det åbnede igen i 1818 og fik ved den lejlighed sit navn til ære for Frederik Vilhelm 3. af Preussen. Universitetet har i dag syv fakulteter: Katolsk teologi, evangelisk teologi, rets- og samfundsvidenskab, lægevidenskab, filosofi, naturvidenskab og jordbrugsvidenskab.

Eksterne henvisninger 

 Universität Bonns hjememside

Universiteter i Tyskland
Bonn
Etableret i 1777
Račak-massakren

Račak massakren som foregik den 15. januar 1999, var en af de blodigste uafhængige episoder i optakten til Kosovokrigen. 45 kosovo-albanere blev dræbt i landsbyen Račak (Reçak på albansk) i den centrale del af Kosovo.

Jugoslaviens historie
Massakrer
Johan Gunder Adler

Johan Gunder Adeler (5. marts 1784 – 26. maj 1852) var en dansk lektor, forfatter og statsmand. Han flyttet til Fredrikshald i 1812.

I februar 1814 udformede han og Christian Magnus Falsen det første udkast til Norges grundlov, «Udkast til en Konstitution for Kongeriget Norge» der blev trykt i N. Wulfsbergs «Journal for Lovgivning, Rigsforfatning og Politik» og var tilegnet Prinsregenten Christian Frederik, der gennemlæste og forsynede det med kritiske bemærkninger. Forfatningsudkastet var stærkt påvirket af den første Franske konstitution af september 1791.
I 1843 blev han dekoreret med Danebrogsordenens Storkors.

Johan Gunder Adler var gift med Anna Maria Høyer (født 1786).

Kilder 

 

Personer fra København
Embedsmænd fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer i Norges historie
Storkors af Dannebrog
Kabinetssekretærer fra Danmark
Alumni fra Københavns Universitet
Svenske kalender

Den svenske kalender var en kalender, der var i brug i Sverige fra 1. marts 1700 til 30. februar 1712. Efter vores gregorianske kalender udgør det tidsrum tiden fra 11. marts 1700 til 11. marts 1712. Den svenske kalender lå en dag foran den julianske kalender og ti dage efter den gregorianske kalender. 

I november 1699 blev det bestemt, at Sverige skulle gå over til den nye gregorianske kalender fra og med 1700. Denne proces skulle ske gradvis ved at fjerne alle skuddagene frem til 1740. I henhold til planen blev skuddagen i 1700 hoppet over, men i de efterfølgene år blev der ikke lavet nogen modifiseringer på grund af Den Store Nordiske Krig. 

I januar 1711 bestemte Karl 12. af Sverige, at Sverige skulle gå tilbage til den julianske kalender, da den svenske kalender kun var i brug i Sverige. En ekstra dag blev lagt til i februar 1712 for at opnå dette, hvilket gav måneden unikke 30 dage. 

I 1753 gik Sverige over til den gregorianske kalender med et hop på 11 dage, 17. februar blev efterfulgt af 1. marts. På trods af dette brugte Sverige de gamle julianske regler for at fastslå påsken frem til 1844.

Kalender
Kalendere
Jérôme Bonaparte

Jérôme Bonaparte (født 15. november 1784, død 24. juni 1860) var den yngste af Napoleon Bonapartes brødre.

Biografi 
Han blev født Roland Buonaparte i Ajaccio på Korsika, og tjenestegjorde i den franske marine før han drog til USA, hvor han giftede sig med Elizabeth Patterson (1785-1879), datter af en handelsmand fra Baltimore i Maryland. Napoleon annullerede deres ægteskab, men de havde en søn, Jérôme Napoleon Bonaparte, født i Camberwell, Surrey, England.

Jérôme Bonaparte blev udnævnt til konge af den tyske stat Westfalen (1807-1813) med hovedstad i Kassel og giftede sig anden gang med prinsesse Katharina af Württemberg, som han fik en søn med, Napoléon Joseph Charles Paul Bonaparte (1822-1891), også kendt som prins Napoleon. Deres andet barn var prinsesse Mathilde Bonaparte. Efter at hans eget kongedømme blev opløst, fik Jérôme Bonaparte titlen fyrste af Montfort af sin svigerfar, kongen af Württemberg.

Efter Napoleon Bonapartes afsættelse og fangenskab flyttede Jérôme Bonaparte til Italien, hvor han giftede sig for tredje gang, nu med Giustina Pecori-Suárez, som havde været gift med en italiensk adelsmand.

Da hans nevø Louis Napoleon Bonaparte blev præsident i Frankrig i 1848, blev Jerome udnævnt til marskal af Frankrig, præsident for det franske senat og titlen kejserlig prins.

Personer fra Ajaccio
Konger fra Tyskland
Katolske monarker
Personer i Napoleonskrigene
Jerome
Korsika
Marskaller af Frankrig
Whitefish Bay

Whitefish Bay er en stor bugt i den østlige ende af den sydlige bred ved Lake Superior mellem Michigan og Ontario. Den begynder i nord og vest ved Whitefish Point i Michigan omkring 10 mil fra det nordlige Paradise, Michigan og slutter ved St. Marys River og Sault Ste. Marie i sydøst. Den østlige side af bugten på Ontario-siden er mere ujævn og med mere vildmark. Den internationale grænse løber gennem bugten, som derfor bliver brugt meget til sejltraffik både i den nordgående og sydgående retning fra Soo Locks. Whitefish Point Light markerer indgangen til bugten, Ile Parisienne Light er placeret i midten af bugten og Point Iroquois Light ligger nær udmundningen af bugten og nær Soo Locks.

Bugter i Canada
Michigan
Bugter i USA
Ontario
Francesco Capaccini

Francesco Capaccini (14. august 1784 – 15. juni 1845) var en af den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie og det pavelige diplomati, og var blandt andet nuntius i Nederlandene, og var også involveret i forhandlingerne som førte til en normalisering i forholdet til Portugal 1842.

Før sin præstevielse havde han været en fremragende astronom ved observatoriet i Napoli.

Han blev udnævnt in pectore til kardinal i juli 1844 af pave Gregor XVI, udnævnelsen blev publiceret i april 1845.

Han deltog i konklavet 1846 som valgte pave Pius IX, og i konklavet 1878 som valgte pave Leo XIII.

Kardinaler fra Italien
Ceneri-Basistunnelen

Ceneri-Basistunnelen (CBT) er en jernbanetunnel i Kanton Ticino i Schweiz. Tunnelen fører under Monte Ceneri mellem Camorino på Magadino-sletten og Vezia nær Lugano. Denne tunnel er endnu en del af Neue Eisenbahn-Alpentransversale, NEAT. Ceneri-Basistunnelen vil blive en vigtig tilgangsrute til Gotthard-Basistunnelen, da den eksisterende forholdsvis stejle forbindelse over Monte Ceneri hverken er egnet til højhastighedstog eller tunge godstog. En anden tilgangsrute er Luino-forbindelsen langs Lago Maggiore, som er på vej til at blive opgraderet af Italien i forbindelse med åbningen af Gotthard-Basistunnelen. Begge forbindelser mødes på Magadino-sletten i den fremtidige Camorino-streng ().

Både Gotthart-Basistunnelen og Ceneri-Basistunnelen bygges på kontrakt fra den schweiziske føderale regering af Alptransit Gotthard AG. Bygningen af de to enkeltsporede tunneler med en planlagt længde på 15,4 km er begyndt i marts 2006. Den officielle start blev markeret den 2. juni 2006 med nedlæggelsen af en grundsten. En undersøgelsestunnel nær Sigirino blev allerede udgravet mellem 1999 og 2003 for at få geologiske oplysninger om klippeformationer på basistunnelens niveau. Ud fra de informationer, der blev indsamlet, blev det besluttet, at kun en lille del skal bores med en tunnelboremaskine, mens resten skal etableres ved hjælp af traditionelle sprængningsmetoder. 

Ceneri-Basistunnelen vil lette den lokale trafik, primært mellem de to storbyer Locarno og Lugano, men også Bellinzona og Lugano. Rejsetiden med S-banen fra Locarno til Lugano vil falde fra 50 til 22 minutter.

Fremdrift 
Den 11. juni 2009 meddelte bestyrelsen for AlpTransit Gotthard AG, at byggekontrakten for tunnelen var givet til Consorzio Condotte Cossi og var på 987 mio. Schweizerfranc. Overfladeinstallationerne byggedes i efteråret 2009. Borearbejdet begyndte i foråret 2010. Udgravningen forventes afsluttet i 2015. Herefter begynder installationen af jernbanens infrastruktur. Det forventes, at tunnelen kan tages i drift i slutningen af 2019.

Det statslige schweiziske jernbaneselskab SBB fik overdraget byggeriet den 1. september 2020, og indvielsesceremonien fandt sted den 4. september 2020.

Referencer

Se også 
 AlpTransit

Eksterne links 
 Alptransit Gotthard AG – Officiel projektside 

Tunneler i Schweiz
Jernbanetransport i Schweiz
Ticino
Ferdinand 7. af Spanien

Ferdinand 7. (Fernando Maria Francisco de Paula Domingo Vicente Ferrer Antonio José) (født 14. oktober 1784, død 29. september 1833) var konge af Spanien og de spanske besiddelser i Amerika fra marts til maj 1808 og igen fra 1813 til sin død i 1833. Som ældste søn af Karl IV og hans kone Maria Luisa af Parma blev han født i det store slot El Escorial nær Madrid. Efter Ferdinands død opstod der strid omkring arvefølgen. Stridighederne mundede ud i Carlistkrigene.

Referencer 

Regenter af Spanien
Fyrster af Asturien
Huset Bourbon
Katolske monarker
George Hamilton-Gordon, 4. jarl af Aberdeen

George Hamilton-Gordon, 4. jarl af Aberdeen (født 28. januar 1784, død 14. december 1860) var britisk udenrigsminister og premierminister. 

Under Hamilton-Gordons regering blev Storbritannien involveret i Krimkrigen mod Rusland (1853–56).

Kilder 

Premierministre fra Storbritannien
Udenrigsministre fra Storbritannien
Personer fra Edinburgh
Jarler fra Skotland
Skotske repræsentative peers
Viscounts fra Det Forenede Kongerige
Briter i 1700-tallet
Briter i 1800-tallet
Guvernante

Guvernante (af fransk: gouvernante af at styre) er en betegnelse på en privatlærerinde, som har det overordnede ansvar for opdragelsen og undervisningen af børn i en større privathusholdning.
Guvernanteromaner er moralsk litteratur fra dronning Victorias tid. J. P. Jacobsen yndede dem.

Guvernanter var almindelige i velstående europæiske familier indtil omkring 1. verdenskrig. I nyere tid er det usædvanligt, men kan forekomme i store og velstående familier.

Historisk var guvernanter ofte «dannede» kvinder som ofte havde dette som eneste mulige levevej. Socialt stod guvernanterne mellem familien hun var ansat af og deres tjenestefolk. Dette kunne gøre hende temmelig isoleret, det var almindeligt at guvernanten indtog sit måltid alene.

Guvernanter underviste som regel piger og yngre drenge. Ældre drenge blev sendt på kostskole eller havde en mandlig privatlærer. Foruden de grundlæggende skolefag som læsning, skrivning og regning kunne de undervise børnene i kunst, musik og fremmedsprog. Særligt fransk var almindeligt og mange hentede fransktalende guvernanter.

Se også
au pair
lærer

Eksterne henvisninger

Tjenestefolk
Undervisere
Kvindearbejdspladser
Franske ord og vendinger
Christian Ricardt Nielsen

Christian Ricardt Nielsen (6. november 1907 på Frederiksberg – 20. oktober 1961) var en dansk politiker.

Han var søn af værkmester Hans Peter Nielsen og hustru Johanne f. Jørgensen, blev udlært som maskinarbejder ved Statsbanernes centralværksted 1926, var på ophold i Canada, beskæftiget ved Canadian Pacific Railway 1927-31. Hjemme igen arbejdede han atter ved Statsbanernes centralværksted 1933-43 og var involveret i illegalt arbejde 1943-45 under Besættelsen. Han var faglig og social redaktør ved Land og Folk 1945, rådmand i Københavns Magistrats 2. afdeling 1946-47, medlem af Landstinget for DKP 1947-53, redaktør ved Land og Folk Ugeblad 1948-53 og faglig medarbejder ved Land og Folk 1953.

Kilder og eksterne henvisninger 
 Kraks Blå Bog 1957

Landstingsmedlemmer i 1940'erne
Landstingsmedlemmer i 1950'erne
Rådmænd i København
Politikere fra DKP
Personer fra Frederiksberg
Modstandsfolk fra Danmark
Redaktører fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Violet hekseringshat

Violet hekseringshat (Lepista nuda) er en almindeligt forekommende lamelsvamp i Ridderhat-familien. Hatten er middelstor, 5-15cm bred, oftest brunlig på oversiden og med svagt til tydeligt violet stok og lameller. Stokken er 1-2cm tyk og 3-10cm høj. Lyserøde sporer. Svampen er spiselig når den er gennemstegt eller kogt, men lettere giftig rå. Kan forveksles med visse slørhatte, der kan være uspiselige eller giftige.

Rådsvamp der forekommer i skove (løv- og nåleskove), langs veje og i haver og plantager og overalt hvor der er dødt plantemateriale at nedbryde. Dog sjældent på mager jord, f.eks. i fyrreskove og andre nåleskove på sandbund og fattig jord. Sent efterår og tidlig vinter.

Bladhat-ordenen
Svampe i Danmark
Louise Lehzen

Johanna Clara Louise Lehze (1784 – 1870) var en tysk baronesse, som var guvernante og senere rådgiver og selskabsdame for dronning Victoria af Storbritannien.

Liv 

Louise Lehzen blev født i Coburg, Tyskland som datter af en luthersk præst. Hun indgik i prinsesse Victoria af Sachsen-Coburg-Saalfelds husholdning og som guvernante for prinsesse Feodora af Leiningen, ældste datter af prinsesse Victoria fra hendes ægteskab med sin første mand, Emich Carl af Leiningen. Prinsesse Victoria giftede sig efterfølgende med hertugen af Kent, som på daværende tidspunkt var den fjerde i den britiske arvefølge til den britiske trone. Hele husholdet blev flyttet til England i 1819, således at den nye hertuginde af Kents første barn blev født der. Barnet, der var en pige, blev døbt Alexandrina Victoria efter moderen og sin gudfar zar Alexander 1. af Rusland; hun blev senere dronning som Victoria af Storbritannien.

Hertugen af Kent døde pludselig i 1820, og kort efter også hans far George 3. af Storbritannien. Victorias onkel, prinsregenten, arvede tronen som George IV, og Victoria var nu den tredje i arvefølgen til tronen efter sine onkler hertugen af York og hertugen af Clarence, som begge både var ældre og uden anerkendt afkom. Som den sandsynlige tronfølger måtte Victoria uddannes til det, men uheldigvis var hertuginden af Kent på daværende tidspunkt næsten bankerot, eftersom hun havde arvet sin nu afdøde mands gæld. Hun havde derfor ikke råd til at ansætte en ny guvernante. Men Fedora var nu 14 og behøvede ikke en guvernante, hvorved Louise Lehzen blev guvernante for den unge prinsesse i stedet. Hun blev Victorias guvernante i 1824 og fortsatte i denne position også efter, at hertuginden af Northumberland formelt var blevet udnævnt som guvernante. "Dear, good Lehzen" fik en helt speciel plads i Victorias hjerte, større end nogen anden, og også end hendes mor, hertuginden af Kent.

Victoria fik af Lehzen en rudimentær, men solid uddannelse. Hun lærte at tale fransk, tysk, engelsk, fik en god forståelse af historie og geografi og blev velbevandret i religiøse spørgsmål. Imidlertid var hendes uddannelse næsten ikke eksisterende i fag mere anvendelige for en fremtidig monark såsom klassisk litteratur, filosofi og udenrigsanliggender. Lehzen havde meget lidt viden om disse emner.

Senere blev hun privatsekretær for Victoria, både mens denne var prinsesse, og efter at hun var blevet dronning. I 1842 forlod hun hoffet og rejste tilbage til Tyskland. Hun døde i 1870.

Huset Hannover
Personer fra Coburg
Adel fra Tyskland
Jens Edvard Kraft

Jens Edvard Kraft (22. december 1784 – 21. juli 1853) var en norsk statistiker og litteraturhistoriker.

Kraft blev student i København i 1800, i 1808 tog han juridisk embedseksamen og fik ansættelse som oversætter ved retten i Kristiansand. I 1817 blev han kongelig fuldmægtig i Norges indenrigsministerium, i 1822 bureauchef i finansministeriet og i 1828 ekspeditionssekretær i revisionsministeriet. I år 1832 udnævntes han til sorenskriver i Mandal. Sammen med Jens Kristian Berg udgav han de syv første udgaver af det topografiske-historiske tidsskrift "Budstikken" (1817-26). Han har desuden skrevet Historisk-Topografisk Haandbog over Kongeriget Norge (1845-48).

Bibliografi 
 Almindeligt literatur-lexicon for Danmark, Norge og Island (1818-19; sammen med Rasmus Nyerup)
 Topographisk-statistisk beskrivelse över kongeriget Norge (seks bind, 1820-35; nyt oplag, af bind 1-4, 1838-40)
 Historisk-topographisk haandbog över kongeriget Norge (1845-48)
 Norsk forfatterlexicon, 1814-1856 (postumt, fortsattes og udgivet af Kristian Kristofer Andreas Lange m.fl. 1856-63)

Statistikere fra Norge
Historikere fra Norge
Faglitterære forfattere fra Norge
Dansksprogede forfattere fra Norge
Nordmænd i 1700-tallet
Nordmænd i 1800-tallet
Litteraturkritikere fra Norge
Walter Lowrie

Walter Lowrie (10. december 1784 i Edinburgh, Skotland – 14. december 1868 i New York, USA) var en skotsk-amerikansk bonde, lærer og politiker. Han repræsentere delstaten Pennsylvania i USA’s senat 1819-1825.

Lowrie indvandrede i 1791 til USA med sine forældre. Han arbejdede først som lærer, siden som bonde og landmåler. I 1819 blev han valgt ind i senatet for det Demokratisk-republikanske parti. Efter en periode i senatet efterfulgtes Lowrie af William Marks. Lowrie fortsatte elleve år med arbejdet som Secretary of the Senate. I 1836 flyttede han til New York, og arbejdede i missionsbestyrelse for den presbyterianske kirke, hvilke han fortsatte med indtil sin død.

Tre af hans sønner, John Cameron, Walter Macon, og Reuben, var fremtrædende som missionærer i Indien og Kina. En nevø, Walter H. Lowrie, tjente senere som højesteretsdommer i Pennsylvania.

Lowrie døde i New York i 1868 og er begravet i den presbyterianske kirke på Manhattan.

Personer fra Edinburgh
Medlemmer af Senatet i USA
Personer fra Pennsylvania
Georg af Oldenburg

Peter Frederik Georg af Oldenburg (tysk: Peter Friedrich Georg) (født 9. maj 1784, død 27. december 1812) var en tysk fyrstelig, greve og senere prins i Oldenburg, og formelt en kort overgang guvernør for det russiske Guvernementet Estland i årene 1808-1809.

Georg af Oldenburg var søn af hertug Peter Frederik Ludvig af Oldenburg og bror til Paul Frederik August af Oldenburg. I 1809 blev han gift med zardatteren Katarina Pavlovna, storfyrstinde af Rusland (1788-1819), datter af Paul 1. af Rusland. Sammen fik de to sønner:
 Peter Georg Paul Alexander (1810–1829)
 Konstantin Frederik Peter (1812–1881)

Litteratur

Eksterne links 

Huset Oldenburg
Kongelige fra Tyskland
Kongelige fra Rusland
Personer fra Oldenburg
Henry John Temple, 3. viscount Palmerston

Henry John Temple, 3. viscount Palmerston (29. oktober 1784 – 18. oktober 1865) var britisk udenrigsminister (1830–34, 1835–41, 1846–51) og premierminister (1855–58, 1859–65).

 
Britiske liberale partiledere
Ledere af Underhuset
Premierministre fra Storbritannien
Udenrigsministre fra Storbritannien
Indenrigsministre fra Storbritannien
Lord Warden of the Cinque Ports
Viscounts fra Irland
Briter i 1800-tallet
Gale Harold

Gale Morgan Harold III (født 10. juli 1969 i Decatur, Georgia, USA) er en amerikansk skuespiller.

Karriere 
Gale afsluttede high school på The Lovett School i Atlanta, Georgia og kom siden ind på Washington DC American University, på et fodboldstipendium. Han droppede dog ud efter kun et år pga. uenigheder med sin træner.

Gale flyttede så til San Francisco, Californien, hvor han dyrkede sin interesse for at fotografere på San Francisco Art Institute.

Gale har siden 1999 arbejdet som skuespiller og er mest kendt for sin rolle som Brian Kinney i den kontroversielle tv-serie Queer as folk fra 2000-2005.

Filmografi 
 The Secret Circle (2011-12) Charles Mead
 Passenger Side (2008) Karl 
 Sexo en serie (ТВ) (2008) Brian Kinney 
 Falling for Grace (2006) Andrew Barrington, Jr. 
 Unit, The (2006 – 2009) Rory 
 Vanished (2006) Agent Graham Kelton 
 Grey's Anatomy (2005 – 2009) Shane 
 Life on the Ledge (2005) Chaz 
 Martha: Behind Bars (2005) Peter Bacanovic 
 Unseen, The (2005) Harold 
 Fathers and Sons (2005) Elliott 
 Desperate Housewives (2008 – 2009) Jackson Braddock 
 Deadwood (2004 – 2006) Wyatt Earp 
 Wake (2003) Kyle Riven 
 Rhinoceros Eyes (2003) Detective Phil Barbara 
 Particles of Truth (2003) Morrison Wiley 
 Street Time (2002 – 2003) Geoff Beddoes 
 Mental Hygiene (2001) David Ryan 
 36K (2000) Booker O'Brien 
 Queer as Folk (2000 – 2005) Brian Kinney 
 Law & Order: Special Victims Unit (1999 – 2009) Dr. Garrett Lang

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra USA
Feleti Sevele

Feleti Vaka'uta Sevele (født 7. juli 1944) er Tongas premierminister siden 30. marts 2006.

Han er landets første ikke-adelige premierminister.

Eksterne henvisninger 

Personer fra Tonga
Regeringsledere
Iolu Abil

Iolu Johnson Abil (født 1942 på øen Tanna) var Vanuatus præsident fra 2009 til 2014.

Vanuatus præsidenter
Personer fra Vanuatu