kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Christian E. Hansen

Christian Eduard Hansen (5. januar 1874 i København – 11. oktober 1954 i Lillerød) var en dansk møbelsnedker og -arkitekt.

Christian E. Hansen var søn af Fritz Hansen, der i 1872 havde grundlagt møbelsnedkeriet Fritz Hansen. I 1899 overtog han firmaet efter faderen, der 1896 havde grundlagt Lillerød Savværk.

I 1915 var Hansen en af de første til at introducere lamineret dampbøjet træ, der senere er blevet til klassikere som Arne Jacobsens Myren og 3107, men som også indgår som element i mange andre danske designklassikere. I 1920 flyttede hele produktionen til Lillerød. I 1920'erne og 1930'erne begyndte virksomheden at gå fra en håndværksvirksomhed til en industrialiseret virksomhed og indledte samtidig eksperimenter med stålrørsmøbler. Christian E. Hansen optrådte selv som designer, bl.a. af en række funktionalistiske egetræsmøbler og af den kendte Canadastol (1940, model FH 2252), men indledte gradvist et samarbejde med tidens designere. Ove Boldt designede Windsorstolen (1942, model FH 1638).

Chr. E. Hansen var gift med Marie Abelone f. Hansen (død 1938) og havde tre sønner, hvoraf de to i 1928 kom ind i familiefirmaet: Poul Fritz Hansen (den yngre) (1902-1987), Søren Christian Hansen (1905-1977). I 1933 blev de kompagnoner. Senere kom Knud Marius Hansen (1911-?) også med.

Kilder 
 Rove Design 
 Lokalhistorisk Arkiv og Forening i Allerød – Vejnavne

Møbelarkitekter fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Snedkere fra Danmark
Fabrikanter fra Danmark
Charles Emmanuel

Charles Emmanuel (født 6. januar 1989) er en brasiliansk skuespiller og dubber, der blandt andet har været med i Bambuluá.

Dubbinger 
 De Fantastiske Fehoveder – A.J
 Pucca – Abyo
 Ben 10 – Ben tennyson
 Ben 10: Alien Force – Ben tennyson
 Ben 10: Alien Supremacy – Ben Tennyson
 Yin Yang Yo! – Yang
 Kim Possible – Ron Stoppable
 Harry Potter – Ron Weasley
 Jake and Blake – Jake
 Teen Titans – Beast boy
 Total Drama Island – Cody

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Brasilien
Tegnefilmsdubbere
Oper Frankfurt

Oper Frankfurt (Frankfurts Operahus) er et af Europas vigtigste operahuse, hjemsted for Oper Frankfurt (Frankfurteroperaen), den ledende opera i Tyskland. I 2005/2006 havde den tolv premierer, flere end nogen anden europæisk opera har haft. Huset har flere gange modtaget titlen Opera House of the Year.

Mange berømte sangere har startet deres karriere i huset (f.eks. Franz Völker, Edda Moser, Cheryl Studer og Diana Damrau), og det tiltrækker berømte sangere som Christian Gerhaher, som optræder i Monteverdis L'Orfeo, Piotr Beczala i Massenets Werther og Jan-Hendrik Rootering i Wagners Parsifal. 

Huset dannes af sangere som Johannes Martin Kränzle, Juanita Lascarro, Stuart Skelton og flere andre.

Sebastian Weigle er musikdirektør og leder er Bernd Loebe

Eksterne henvisninger 
 Städtische Bühnen Frankfurt am Main GmbH 
 Opera Frankfurt 

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Frankfurt am Main
Operahuse i Tyskland
Gliese 581 g

Gliese 581 g var tidligere en formodet planet i kredsløb om stjernen Gliese 581, der befinder sig 20,5 lysår fra Jorden i stjernebilledet Vægten.

Der er tidligere proklameret at stjernesystemet Gliese 581 havde planeterne Gliese 581 d, Gliese 581 f og Gliese 581 g, men en nærmere undersøgelse viste at de ikke fandtes.

Indikationer på at planten eksisterede blev fundet via Keck-observatoriet på Hawaii efter 10 års observation  .

Opdagelsen af den formodede planet blev annonceret september 2010. Ved opdagelsen var forskere af den opfattelse, at det var den indtil da mest jordlignende planet der til dette tidspunkt var fundet. Siden er i december 2011 opdaget exoplaneten Kepler-22b, der (hvis Kepler22-b er en klippeplanet) anses at have flere ligheder med Jorden.

Schweiziske forskere har dog slået tvivl om eksistensen af Gliese 581 g, og planeten er endnu ikke endeligt bekræftet i Extrasolar Planets Encyclopaedia.

Se også 
 Klippeplanet
 Eksobiologi
 Exoplanet
 Gliese 581 c

Eksterne henvisninger 

 Første beboelige eksoplanet fundet 20 lysår væk  Ingeniøren
 Forskere har fundet beboelig planet Ekstra Bladet
 Forskere finder jordlignende planet  Politiken
 Forskere har fundet planet, der ligner vores, Er det jordens afløser? BT
 Newly Discovered Planet May Be First Truly Habitable Exoplanet NSF 
 NASA and NSF-Funded Research Finds First Potentially Habitable Exoplanet  NASA 

Exoplaneter
Liv i rummet
A.J. Iversen

Andreas Jeppe Iversen (13. december 1888 i Sønder Bjert – 17. december 1979 i København) var en dansk møbelsnedker.

Iversen var søn af fisker Jeppe Iversen (død 1892) og hustru Rasmine f. Kjøng (død 1921), ernærede sig som fisker 1903-06, kom i lære i Kolding 1906-09, hvor han blev tildelt sølvmedalje for sin svendeprøve, og arbejdede i København, Berlin, Paris og Bern. Han etablerede i 1916 eget værksted i København og blev kendt for møbler i fremragende kvalitet, udført s.m. møbelarkitekter som Kaj Gottlob, Ole Wanscher og Flemming og Mogens Lassen. Iversen tegnede også selv møbler, der afspejlede en afdæmpet stilimitation. Værkstedet blev videreført af sønnen Gunnar Iversen (1920-96) og lukkede i 1985.

Iversen udstillede sine produkter talrige gange i Danmark samt i Paris, New York, London, Stockholm, Oslo, Berlin og Amsterdam. Han blev tildelt Diplome d'Honneur på verdensudstillingen i Paris 1925, Grand Prix på verdensudstillingen i Paris 1937, udstillingens medalje i Berlin 1938, diplom i New York 1938, sølvmedalje på Triennalen i Milano 1957 og guldmedalje 1960.

Han var medlem af bestyrelsen for Københavns Snedkerlaug fra 1930, oldermand 1951-61 og 1930-34 formand for Københavns Snedkerlaugs Møbeludstillinger, æresmedlem af Snedkerlauget fra 1961, medlem af snedkerfagets voldgiftsret 1930-51 og af repræsentantskabet for Haandværkerbanken. Iversen blev tildelt Oslo Møbelsnedkerlaugs ærestegn Den gyldne Høvl 1954 og Håndværksrådets fortjenstmedalje i guld 1968. Han var Ridder af Dannebrog og ridder af Vasaordenen og modtog Sveriges Hantverks mindemedalje i guld.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1974

Eksterne henvisninger 
 

Erhvervsfolk fra Danmark
Møbelarkitekter fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Riddere af Vasaordenen
Danskere i 1900-tallet
Snedkere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Oldermænd fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Haandværkerbanken

Haandværkerbanken har flere betydninger:

 Haandværkerbanken i Kjøbenhavn (stiftet 1867, lukket 1970) – tidligere dansk bank
 Haandværker- og Detailhandlerbanken for Næstved og Omegn A/S, senere Haandværker-, Handels- og Landbrugsbanken A/S i Næstved, se Max Bank (stiftet 1901, krakket 2011)
 Købmands- og Haandværkerbanken A/S – tidligere bank i Aarhus (stiftet 1905, nu del af Sydbank)
 Oprindeligt navn for Aarkirkeby Bank (stiftet 1902)
 Aalborg Haandværkerbank (lukket 1929)
Poul Hundevad

Poul Buch Hundevad (11. marts 1917 - 4. juli 2011) var en dansk møbelarkitekt.

Hundevad var uddannet snedker og havde i en årrække eget snedkerværksted og møbelfabrik i Vamdrup. Han var mest kendt for Guldhøjstolen – en foldestol baseret på et fund af en stol fra den ældre bronzealder. Hundevad opmålte stolen, forenklede stilen og satte den i produktion i 1960'erne i fire træsorter med sæde i lys og sort læder. Den blev en succes, og mange blev eksporteret til udlandet. Der er produceret mere end 15.000 eksemplarer og den fremstilles stadig.

Han har også fremstillet mange andre møbler i træ, fx i 1950'erne et firkantet spisebord (sammen med Kai Winding), et rundt spisebord med stole (1958, stole model 30), kommoder og en lænestol i teaktræ, et bakkebord (ca. 1962) og reolsystemer. Hundevads møbler blev solgt gennem salgssamarbejdet Domus Danica.

Kilder 
 "En æld-gammel sag" , Fyens.dk, 6. august 2006.

Eksterne henvisninger 
 

Møbelarkitekter fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Snedkere fra Danmark
Jørgen Thorgaard

Jørgen Thorgaard (12. marts 1939 i Smerup – 29. oktober 1992 i Himmelev) var en dansk forfatter, teolog og TV-vært, kendt fra programmer som Eksistens og Bøger.

Thorgaard var cand.theol., senere licentiat og undervisningsassistent ved Københavns Universitet. Han fortsatte med det, da han i 1965 blev sognepræst i Osted Sogn.

I 1969 blev han ansat i Danmarks Radio og TV og måtte ofte tage orlov. Han var imidlertid så populær i sin menighed, at hans sognebørn gladeligt accepterede en vikar fra tid til anden. Thorgaard var også en efterspurgt foredragsholder og klummeskribent i flere dagblade og var forfatter til flere bøger. 

Han stoppede som præst ved Osted Kirke i 1979, men afløste en gang imellem den nye præst, Bodil Due. Han begik selvmord i 1992 og ligger begravet på Osted Kirkegård.

Kilder 
 

Danskere i 1900-tallet
Ansatte i DR
Præster fra Danmark
Journalister fra Danmark
Teologer fra Danmark
Tv-værter fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Ulla Lyngsby

Ulla Lyngsby (født ca. 1964) er en dansk kvinde der i 1989 var anholdt i Israel og ifølge en avis mistænkt for at ville udføre en terroraktion.
Hun underskrev en tilståelse om blandt andet deltagelse i attentatplaner mod Bent Melchior, men hun sagde efterfølgende at hun følte sig truet til at underskrive, og hun blev frigivet og rejste hjem til Danmark.

Statsminister Poul Schlüter erklærede i midten af juli 1989, at PET i længere tid havde vidst, at der var en betydelig risiko for nogle danskeres liv, og at Ulla Lyngsby havde været part i planer om mord.

I sagen hed det i medierne at Lyngsby havde forsøgt at smugle 75.000 $ ind i Israel i en ost. Pengene skulle gå til Arafats personlige garde Force 17.
Den danske journalist Charlotte Aagaard var i flyet til Israel kommet til at sidde ved siden af Lyngsby, og Aagaard angav senere at Lyngsby havde fortalt hende at hun medbragte penge.

Lyngsby var børnehavepædagog og muslimsk gift med Jihad Mishlawi.
Ifølge israelske kilder kom han fra Libanon og var medlem af Force 17, og derfor havde israelerne overvåget Ulla Lyngsby siden 1987.

Der var meget stor opmærksomhed om Ulla Lyngsby-sagen i sommeren og efteråret 1989. Både justitsministeren og statsministeren udsendte pressemeddelelser i juli 1989 og på flere møder i Det Udenrigspolitiske Nævn redegjorde statsministeren for sagen.

I forbindelse med sagen vidergav Politiets Efterretningstjeneste personoplysninger til en udenlandsk efterretningstjeneste.

Forsvarsadvokaten landsretssagfører Jørgen Jacobsen var involveret i Ulla Lyngsby-sagen.

Henvisning 

Tjek fødsels- og dødsår
Pædagoger fra Danmark
Ole Bernt Henriksen

Ole Weirup Bernt Henriksen (født 5. november 1934 i Hobro, død 8. december 2002) var en dansk journalist, politiker og forfatter, gift med socialrådgiver Birte Bernt Henriksen.

Han var søn af købmand Bernt Henriksen, Terndrup, og hustru Karen Johanne f. Weirup. Han blev student fra Aalborg Katedralskole i 1954, hvorefter han studerede jura og økonomi ved Københavns Universitet 1954-1961. Han var på studieophold ved University of Wisconsin 1955-1956 og ansat ved Grosserer-Societetets komité 1957-1961.

Henriksen var først medarbejder ved Dagbladet Information 1958-1961 og Morgenavisen Jyllands-Posten 1961-1964. Hans journalistiske karriere omfattede poster som chefredaktør for Information 1964-1965 og udlandsredaktør på Jyllands-Posten 1965-1975, hvor han 1972-1974 tillige var chefredaktør.

I 1979 blev han valgt til medlem af Folketinget for Det Konservative Folkeparti. 1984-1992 var Henriksen civil chef for Hjemmeværnet. I 1987 røg han ud af Folketinget efter en dyst mod Pernille Sams.

Han var også virksom som forfatter og udgav bl.a. Storbyungdom (1970), en sociologisk undersøgelse om livsstil og sexvaner, Europa i lømmelalderen (1992) og biografierne Harald Blåtand – en fortælling fra fædrelandets historie (1972) og Ole Rømer (1994). Hans historiske interesse for især det oldenborgske kongehus udmøntede sig i en biografi om Christian V, Af Guds nåde: Christian V og hans regering (1996).

Han var Ridder af Dannebrog, medlem af præsidiet i Akademiet for Fremtidsforskning og af bestyrelsen for Jysk Nationaløkonomisk Forening.

I 1961 ægtede han Birte Jurlander. De er begravet på Hasle Kirkegård i Århus.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1974
 

Riddere af Dannebrog
Faglitterære forfattere fra Danmark
Biografiforfattere fra Danmark
Chefredaktører fra Danmark
Journalister ved Dagbladet Information
Folketingsmedlemmer i 1970'erne
Folketingsmedlemmer i 1980'erne
Tidligere folketingsmedlemmer fra Det Konservative Folkeparti
Personer fra Hobro
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Journalister ved Jyllands-Posten
Studenter fra Aalborg Katedralskole
Force 17

Force 17 er en palætinensisk eliteenhed med tilknytning til Fatah-partiet.
Det fungerede som Yassir Arafats personlige efterretningstjeneste og antiterrorkorps.

Politiets Efterretningstjeneste (PET) med daværende operative leder Per Larsen og to medarbejdere mødtes den 2. april 1989 med Force 17s ledere på et hotel i Zürich.
Ifølge Ekstra Bladet var mødet godkendt af den danske regering med justitsminister H.P. Clausen.
Dagen efter den 3. april var der en terroralarm i samtlige nordiske lufthavne.
Ifølge en artikel af journalisten Frode Holst i Ekstra Bladet var der tale om 10-13 palæstinensiske terrorister der var taget fra Damaskus til Skandinavien for at lave en aktion mod et fly. Sandsynligvis var der tale om folk fra organisationen PFLP-GC.
Formodetlig er terroralarmen baseret på information fra mødet mellem PET og Force 17.
Da historien igen kom frem i 2008 ønskede flere retsordførere en undersøgelse af PETs rolle i forbindelse med Force 17.

PET Kommissionens rapport har en forholdsvis sparsom omtale af Force 17:
 I 1987 afslørede PET ifølge den tidligere PET medarbejders vidneforklaring den såkaldte Force 17-gruppe i Danmark. Denne palæstinensiske gruppe, der oprindeligt fungerede som Yassir Arafats sikkerhedstjeneste, blev opfattet som en ”meget operativ” terrorfraktion, og det blev drøftet med statsadvokaten, hvorvidt der skulle rejses tiltale mod gruppen. Da Statsadvokaten ikke mente, at der skulle rejses tiltale, tog PET en ”meget pædagogisk samtale” med lederen af gruppen, der kort tid efter forlod landet. Sagen om Force 17 døde herefter ud.

I 2007 forlød det at præsident Mahmoud Abbas ville afvikle Force 17 og lade den indgå i den præsidentielle garde.

Se også 
 Ulla Lyngsby

Henvisning 

Palæstinas politik
Robert Pedersen

Robert Pedersen (14. september 1921 i København – 31. juli 1994) var en dansk socialdemokratisk politiker og højskolemand.

Karriere 
Pedersen var søn af skrædder Sofus Pedersen (død 1946) og hustru Carla f. Pedersen (død 1969), tog mellemskoleeksamen fra Nyboder Skole 1937, realeksamen 1945 og studentereksamen 1947 (aftenkursus på Akademisk Kursus). Han var typograflærling 1937-42 og arbejdede ved faget 1942-51. Han blev dernæst cand.polit. fra Københavns Universitet 1955, var 1950 på sommeruniversitet ved Queen Mary College, England og et semester på Harvard University, Boston i 1956. Han havde studenterarbejde i Socialministeriet 1951-53.

Robert Pedersen var siden lærer ved Roskilde Højskole 1953-58, ved Jära Folkhögskola, Malmbäck. Sverige 1958-59 og forstander for Herning Højskole fra 1959 indtil 1971.

Politisk karriere 
Pedersen blev valgt til Folketinget for Socialdemokratiet. Han sad på tinge til 1988 og var bl.a. formand for Kulturudvalget. Han skrev bogen Fra neutralitet til engagement. Socialdemokratiet og forsvaret gennem 110 år (Chr. Erichsens Forlag 1982), hvori han bl.a. rettede et et hårdt angreb på det omsving i den socialdemokratiske udenrigs- og sikkerhedspolitik, der førte til fodnoteperioden.

Besættelsen 
Under Besættelsen tog Robert Pedersen en stor risiko ved at hjælpe forfulgte jøder til Sverige i oktober 1943. Han stod i den situation, at hans gode ven, Abbe Isak Paikin (1912-1993) kom til ham og bad om hjælp. Robert Petersen valgte at hjælpe, selv om det ikke var nemt at huse en stor familie i et lille hus. Til slut boede 15 mennesker skjult hos ham. Men familien skulle også videre til et sikkert sted, og Pedersen tog til Køge, hvor han fandt et caféloft, hvor den jødiske familie kunne gemmes. Robert Petersen gav nogle fiskere penge, så de kunne drikke en skipper fuld og liste nøglerne fra ham. Efter at have fået fat i hans båd, sejlede fiskerne Robert Petersens jødiske venner til Sverige.

I 1969 modtog han en hædersbevisning fra det israelske udenrigsministerium for sit indsats med at transportere danske jøder til Sverige under 2. verdenskrig.

Tillidshverv 
Pedersen underviste desuden i 1964 og 1970 i Vestindien for FN, var næstformand for DSU i København 1947-49, formand for Frit Forum 1950-52, redaktør af Fri Ungdom 1949-50 og Frit Forum 1950-52, medlem af Forsikringsrådet 1964-68 og fra 1971, formand for Højskolernes Sekretariat, Landselevforeningen af Højskoleelever og Højskolefonden fra 1971. Medlem af Rask-Ørsted Fondet 1971, af UNICEF's styrelse, af den danske delegation til FN 1973.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1974
 Om Robert Pedersens indsats på Folkedrab.dk
 Johan Peter Noack, "Anmeldelse af Robert Pedersen: Fra neutralitet til engagement. Socialdemokratiet og forsvaret gennem 110 år", Historie/Jyske Samlinger, Bind Ny række, 15 (1983 – 1985) 1. Online

Modstandsfolk fra Danmark
Tidligere folketingsmedlemmer fra Socialdemokraterne
Folketingsmedlemmer i 1970'erne
Folketingsmedlemmer i 1980'erne
Skolefolk fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Personer fra København
Økonomer fra Danmark
Typografer fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Bornholms Højskole

Bornholms Højskole, tidligere Bornholms Folkehøjskole, er en dansk folkehøjskole nær Ekkodalen ved Almindingen på Bornholm. Skolen er grundtvigiansk.

Den første højskole på øen blev grundlagt i Aakirkeby som Bornholms højere Folkeskole 1856 af Lucianus Kofod og Philip Dam. Denne skole gik ind allerede 1858. Flere etableringsforsøg fulgte 1863, 1867-68. I 1870 blev Bornholms Folkehøjskole oprettet i Østermarie, men elevtallet gik tilbage, og skolen var tynget af gæld. I 1893 blev skolen helt rekonstrueret, idet man opgav den gamle institution og opførte en ny bygning ved Ekkodalen tegnet af Mathias Bidstrup og med N.P. Jensen som forstander. I 1943 blev højskolen en selvejende institution. I 2018 har skolen markeret 125-års jubilæet ud fra rekonstruktionen i 1893.

Forstandere 
 Første højskoler
 1856-1858 Philip Rasch Dam & Lucianus Kofod (Bornholms Højere Folkeskole)
 1867-1869 Peter Julius Bohn & Michael Kofoed (Sandvig og Østerlars)
 1870-1876 Julius Bohn (Østermarie)
 1876-1878 Christian Brodersen
 1879-1885 Johan & Ludvig Bøgeskov (Østermarie)
 1886-1892 Alfred Foverskov
 Nuværende højskole (ved Ekkodalen)
 1893-1901 Niels Peter Jensen
 1901-1906 Fr. Chr. Krebs Lange
 1906-1923 Andreas Hansen
 1923-1934 Frode Aagaard
 1934-1940 Thomas Thomsen
 1940 Kay Kirkegaard Jensen
 1940-1944 Peter Gamborg Nielsen
 1944-1964 Aksel Lauridsen
 1964-1970 Svend Aage Bülow
 1970-1987 Kjeld Hansen
 1988-2005 Bente Thygesen Liisberg og Karsten Thorborg
 2005-2007 Ann-Lise Hansen & Morten Hansen
 2007 Ann-Lise Hansen
 2007-2017 Axel Lasthein-Madsen & Lillian Hjorth-Westh
 2017-2018 Bente Larsen & Søren Voigt Juhl
 Dec. 2018-juni 2019 ledet af bestyrelsen
 2019-2020 Allan Gardersøe
 2020-2021 Nils Glahn
 2021- Solveig Thorborg

Litteratur 
 Svend Aage Møller: Bornholms Højskoleliv (1993) .
 Skolens jubilæumsskrift 125 år. 2018

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Højskolens hjemmeside
 Om Bornholms højskoler

Folkehøjskoler i Danmark
Højskole
Etableret i 1893
Højskole
Bent Stuckert

Bent Stuckert (født 21. juli 1943) er en dansk journalist og politisk reporter.

Bent Stuckert kom i 1961 fra Vestkystens lokalredaktion i hjembyen Tønder til hovedredaktionen i Esbjerg, hvor han blev udlært som journalist. Fire år senere foreslog chefredaktøren, at Stuckert tog til avisens Københavnsredaktion. Her arbejdede han i næsten alle genrer: Han var lederskribent, lavede reportager om motorstof og anmeldte endda ballet på Det Kgl. Teater. 

Som blot 22-årig kom Bent Stuckert i 1965 til Danmarks Radio, hvor han med det samme fik det store ansvar at lave reportager fra Christiansborg. Han har været manden, der har krydsforhørt hele seks statsministre og en lang række andre politikere og dækket et utal af folketingsvalg.

Bent Stuckert holdt to års pause fra TV-avisens politiske redaktion for at virke som informationschef i Kommunernes Landsforening, og han har i en periode også leveret stof til Weekendavisen.

Kilder 
 Fødselsdagsomtale, Kristeligt Dagblad, 12. juli 2003.

Personer fra Tønder
Journalister fra Danmark
Tv-værter fra Danmark
Ansatte i DR
Hans Morten Rubin

Hans Morten Rubin (1. april 1932 i Holte – 20. december 2002) var en dansk journalist. Han var i mange år programchef for TV-Aktualitetsafdelingen og senere direktør for Nordisk Film.

Han sad fra 2000 i Danmarks Radios bestyrelse som repræsentant for partiet Venstre.

Han er begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård.

Kilder 
 
 Nekrolog af Georg Metz

Politikere fra Venstre
Chefredaktører fra Danmark
Journalister fra Danmark
Ansatte i DR
Journalister ved BT
Medlemmer af DRs bestyrelse (tidligere Radiorådet)
Jan Jakob Floryan

Jan Jakob Floryan (født 1956 i Polen) er en dansk journalist og radiovært, der siden 1984 har været programmedarbejder ved Radioavisen, Danmarks Radio, med Central- og Østeuropa som fagområde.

Floryan har været bosiddende i Danmark siden 1965 og er uddannet som cand.scient.pol. & art. fra Aarhus Universitet. Han var korrespondent i Moskva 1988-93, udstationeret i Warszawa 1994 og korrespondent i Berlin 1996-99. 1993-94 var han ansat i SNU (det nuv. DIIS).

Han er gift med kunsthistoriker, museumsinspektør, ph.d. Margrethe Floryan.

Kilder 
 CV på DR 

Journalister fra Danmark
Ansatte i DR
Politologer fra Danmark
Karen Sunds

Karen Sunds er en dansk politiker. Sunds har været medlem af centralkomitéen i Danmarks Kommunistiske Parti Marxister-Leninister og siddet i Folkebevægelsen mod EU's forretningsudvalg.

I 2003 vandt hun en injuriesag, som Pia Kjærsgaard havde anlagt mod hende. Karen Sunds havde 31. oktober 1999 i Radioavisen sagt: "Og jeg vil meget nødigt identificeres med Pia Kjærsgaards racistiske synspunkter".

Karen Sunds udtalte sig som repræsentant for Folkebevægelsen mod EU, og udtalelsen blev fremsat som begrundelse for, at Folkebevægelsen mod EU ikke ønskede at samarbejde med Dansk Folkeparti som sådant i kampagnen mod euroen.

Pia Kjærsgaard mod Karen Sunds 

I 2003 tabte Pia Kjærsgaard i Højesteret en injuriesag mod Karen Sunds, efter at have vundet i både by- og landsretten. Karen Sunds havde i forbindelse med diskussion om nej-kampagnen mod euroen udtalt sig:
 Jeg vil meget nødig identificeres med Pia Kjærsgaards racistiske synspunkter.
I kendelsen udtalte Højesteret at
(Karen Sunds)' anvendelse af udtrykket »racistiske synspunkter« kunne ikke under de foreliggende omstændigheder anses for utilbørlig, og (Karen Sunds) havde derfor ikke overtrådt straffelovens § 267, stk. 1
Højesteret anvendte dermed Dansk Sprognævns definition af racisme, der dækker tre betydninger i nutidig sprogbrug: 
 som relateret til nazismens racelære og dens følger for jøderne, 
 som sigtende til en races overlegenhed over andre, især med henblik på forholdet mellem sorte og hvide, og 
 som sigtende til forskelsbehandling og undertrykkelse af eller blot afstandtagen fra grupper af mennesker, som godt kan være af samme race som en selv.

Dansk Sprognævns registrering af ordets forskellige betydninger fremgår af en artikel fra marts 1991 i nævnets tidsskrift Nyt fra Sprognævnet. 

Efter dommen i højesteret udtalte Karen Sunds, at "Dommen giver os den ytringsfrihed, vi burde have krav på ... Højesterets dom betyder, at der kan blive en mere fri debat. Det er helt uholdbart, at den ene part i en politisk debat skal veje sine ord på en guldvægt, mens den anden part kan slippe af sted med at sige injurierende ting, ..''".

Kilder 

 Netavisen Kommunistisk Politik 

Kommunister fra Danmark
Politikere fra Folkebevægelsen mod EU