kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nivaagaards Malerisamling

Nivaagaards Malerisamling ved siden af Nivågård i Nivå er et dansk kunstmuseum, etableret af godsejer Johannes Hage, der var privat kunstsamler og i 1908 overdrog samlingen til offentligheden i form af en selvejende institution.

I fundatsen fra 1908 for Den Hageske Stiftelse er det fastsat, at samlingen skal bevares som et offentligt tilgængeligt museum. Den oprindelige bygning fra 1903 af Johan Schrøder blev udvidet 1989 og 1992 ved kgl. bygningsinspektør David Bretton-Meyer.

Samlingen rummer værker af bl.a. fra den hollandske guldalder: Rembrandt, Jan Steen, Egbert van Drielst, Jan van Goyen, Pieter de Hooch, Gabriel Metsu og Salomon van Ruysdael. Den tyske skole er repræsenteret med bl.a. Lucas Cranach den ældre, mens også Pieter Brueghel den yngre er repræsenteret. Fra den italienske renæssance findes værker af Giovanni Bellini og Tizian, fra den franske skole af Claude Lorrain, fra Danmark bl.a. Nicolai Abildgaard og Jens Juel og fra den danske guldalder, bl.a. af C.W. Eckersberg, Constantin Hansen, Christen Købke, J.Th. Lundbye, Wilhelm Marstrand, Martinus Rørbye og H.W. Bissen.

I 1999 blev samlingens værker af Rembrandt og Bellini stjålet ved et kendt kunstkup. Siden kom værkerne tilbage igen. Kuppet gav stof til filmen Rembrandt. 

Se et udvalg af Værker fra Nivaagaards Malerisamling.

Galleri

Eksterne henvisninger 

 Nivaagaards Malerisamling

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Fredensborg Kommune
Kunstmuseer i Danmark
Malerisamling
Strandvejen
Slægten Hage
Museer i Region Hovedstaden
Statsanerkendte museer i Danmark
Museer etableret i 1908
Sekundærrute 235

Sekundærrute 235, går fra Espergærde i øst til Hornbæk i vest. Åbnet i sin nuværende form omkring 1977.

Oprindeligt gik vejen fra Humlebæk over Kvistgård og Tikøb til Hornbæk, men i forbindelse med anlæggelsen af Helsingørmotorvejen blev strækningen mellem Humlebæk og Kvistgård afbrudt og vejen ført til Espergærde i stedet.

Noter 

235
Industrialia - Industri- og teknologihistorie

Industrialia – Industri- og teknologihistorie – er et privat, populærvidenskabeligt websted (internet portal).

Industrialia.dk kan opfattes som et supplement til Teknologihistorie.dk, som drives af Dansk Teknologihistorisk Selskab. Teknologihistorie.dk linker til Industrialia.dk med bemærkningen "Andre nyheder kan læses på websitet Industrialia...".

Eksterne henvisninger 
 Industrialia.dk – Industri- og teknologihistorie 
 Teknologihistorie.dk, Dansk Teknologihistorisk Selskab.

Nettidsskrifter fra Danmark
Marques Colston

Marques Colston (udtales / mɑrkɨs koʊlstən / MAR-kis KOHL-stən; født 5. juni 1983 i Harrisburg, Pennsylvania) er en amerikansk fodbold-wide receiver, som spiller for New Orleans Saints i NFL. Han blev valgt i syvende runde af 2006  NFL Draft. 

Marques Colston holder NFL rekorden for flest receptioner i en spillers første to sæsoner med 168.

Eksterne henvisninger 
  

Amerikansk fodbold-wide receivers
Amerikansk fodbold-spillere fra New Orleans Saints
Personer fra Harrisburg
Octavius Hansen

Octavius Thomas Hansen (5. februar 1838 i København – 21. august 1903 sammesteds) var en dansk sagfører og politiker.

Octavius Hansen var søn af etatsråd A.N. Hansen, bror til Alfred Hansen, Gustav Hansen, Harald Hansen og Edmund Grut. Han blev 1855 student fra Metropolitanskolen og 1862 juridisk kandidat. Han blev derefter sagførerfuldmægtig (først hos advokat Gustav Edvard Brock) og var samtidig volontær i Justitsministeriet, men tog afsked herfra i 1865 på grund af en irettesættelse, fordi han på valgdagen havde rettet en forespørgsel om den Heltzenske sag. Samme år var han medstifter af Nordisk Samfund og blev 1870 medlem af dets styrelse (indtil dets ophør 1874). Han udgav 1868 et lille skrift, Om Gjældsfængslets Ophævelse i Frankrig, som anbefaling for en tilsvarende reform i Danmark og foretog 1868-69 en rejse til Skotland, England og Tyskland for at lære retsplejen i disse lande at kende. 1869 blev han Overrets- og 1874 Højesteretssagfører. 1872 valgtes Hansen til Folketingsmand for Odense og genvalgtes 1873; han hørte til en lille gruppe, der kaldtes "de nationale Løsgængere", og han stemte i reglen sammen med Mellempartiet, også i de storpolitiske spørgsmål. Senere nærmede han sig mere oppositionen, og i årene 1880-90 var han forsvarer i en række politiske sager (således for Venstres bestyrelse imod ministeriets injuriesøgsmål 1880, for Vilhelm Birkedal og andre deltagere i Askovmødet 1885, for Christen Bergs optræden i Holstebro 1886, for Socialdemokraten i sagen om den provisoriske straffelov 1886 mm. Ligeledes tog Hansen virksom del i dannelsen af Den liberale Vælgerforening 1883 og blev dens formand 1885 samt var 1888-90 medlem af overbestyrelsen for Venstres organisation. I september 1890 valgtes han til Landstingsmand for København og fik i maj 1892 sæde i den nye kommission om retsplejens omordning. Desuden var Hansen siden 1873 formand for Dalum Papirfabriks bestyrelse og tog 1889 virksom del i sammenslutningen af de danske papirfabrikker i De forenede Papirfabrikker, i hvis bestyrelse han derefter blev næstformand. 1865 ægtede Hansen Ida Antoinette Wulff (f. 1845), datter af den senere admiral Jørgen Peter Frederik Wulff (1808-1881). Hansen boede i en villa i Springforbi, der blev nedrevet som led i Springforbiplanen.

Han er begravet på Holmens Kirkegård. Der findes et maleri af P.S. Krøyer 1903, en pastel af Erik Henningsen 1889 (familieeje). Kultegning af P.S. Krøyer (ligeså). Træsnit efter fotografi 1891. Portrætteret på træsnittet efter Knud Gamborgs tegning af Holstebrosagen for Højesteret.

Eksterne henvisninger 
 

Folketingsmedlemmer i 1870'erne
Folketingsmedlemmer i 1880'erne
Landstingsmedlemmer i 1890'erne
Landstingsmedlemmer i 1900'erne
Advokater fra Danmark
Tidligere folketingsmedlemmer fra Venstre
Octavius
Politikere fra Mellempartiet
Landstingsmedlemmer fra Venstre
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Harald Hansen (politiker)

Harald Andreas Hansen (24. marts 1835 i København – 10. december 1902 sammesteds) var en dansk handelsmand og politiker.

Han var en søn af etatsråd A.N. Hansen og bror til Alfred Hansen, Gustav Hansen, Octavius Hansen og Edmund Grut. Han blev student 1851 og tog året efter filosofikum. Derefter uddannede han sig til handelsvirksomhed her og i udlandet, hos Berry, Barclay i Leith og W. Schlutow i Stettin og afsluttede derefter sit ophold i udlandet med lange rejser til Amerika, Australien og Bagindien. Endnu inden sin hjemkomst indtrådte han fra 1. januar 1859 i familiefirmaet A.N. Hansen & Co., hvori hans ældre bror Alfred samtidig var indtrådt. Efter faderens død 1873 fortsatte han firmaet med nævnte bror som medindehaver indtil dennes død 1893, hvorefter han var eneindehaver. Nogle år før sin død solgte han Bodenhoffs Plads med derpå stående ejendomme på Christianshavn til Privatbanken og helligede sig udelukkende dampskibsrederiet.

Samtidig brugte han dog ikke al sin energi på forretningslivet, men var også aktiv i politik. Fra 1870-85 var han borgerrepræsentant og i årene 1879-82 og 1886-91 medlem af Landstinget. I begge forsamlinger beskæftigede han sig særlig med de sager, der angik handel og skibsfart. 1883 valgtes han til medlem af Københavns Havneråd. I politisk henseende sluttede han sig til Højre, men indtog på flere punkter en særstilling. Dette gjaldt især om spørgsmålet om anlæg af en frihavn ved København, som han bekæmpede. Da tanken herom, der først fandt tilslutning i andre kredse, også blev taget op af regeringen og Højre, kom han i opposition til de fleste af sine politiske meningsfæller, og da loven trods hans modstand gik igennem, trak han sig tilbage fra rigsdagsvirksomheden. Han boede i det såkaldte Harald Hansens Palæ på Sankt Annæ Plads 17.

1886 blev han Ridder af Dannebrog. Hansen ægtede 29. september 1871 Anna Georgiana Cécile de Dompierre de Jonquières (1847-1941), datter af kontorchef Godefroi Chrétien de Dompierre de Jonquières. I hele 23 år efter mandens død boede hun som enke i palæet og havde samtidig en sommervilla.

Harald Hansen er begravet på Gentofte Kirkegård. Der findes posthume malerier af Frederik Vermehren og Gabriel Jensen 1903, begge i familieeje. Portrætteret på P.S. Krøyers Børsbillede 1895. Litografi af Harald Jensen 1903. Træsnit efter fotografi 1891.

Eksterne henvisninger 
 

Landstingsmedlemmer fra Højre (1881-1915)
Landstingsmedlemmer i 1870'erne
Landstingsmedlemmer i 1880'erne
Landstingsmedlemmer i 1890'erne
Harald
Medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation i 1800-tallet
Riddere af Dannebrog
Grosserere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Fabrikanter fra Danmark
Skibsredere fra Danmark
Dana Lim

Dana Lim A/S, tidligere Dansk Limfabrik, er en dansk virksomhed, der fremstiller lim, klister, fugemasse etc.

Kai Leopold Hansen opfandt i foråret 1928 på Hotel Postgaarden i Køge den lim, der skulle blive det bærende produkt på fabrikken. Ved at opløse gamle biograffilm i acetone skabte han ikke kun en kvalitativt overlegen lim i forhold til datidens kvaliteter, men også et produkt der blev et af landets mest kendte – den gule tube Dana Lim. Året efter etablerede han Dansk Limfabrik i Nørregade.

I 1948 flyttede fabrikken til Københavnsvej, og fire år senere døde Kai Hansen pludseligt. Hans ungdomselskede og husbestyrerinde Anna Margrethe Hincheli - som fabrikken var testamenteret til - valgte at stifte Kai Hansens Fond og forærede limfabrikken til Kai Hansens Fond. I 1955 overtog Kai Hansens Fond Dansk Limfabrik, der i 1973 blev et aktieselskab. Dansk Limfabrik A/S skiftede i 1988 navn til Dana Lim A/S. I 1998 blev De Carlske Fabriker opkøbt, i 2000 blev datterselskabet Danalimas UAB etableret i Litauen.

I 2001 blev Åffa A/S opkøbt; tre år senere var det Emo Färg AB, der opkøbtes, og i 2006 blev Dana Lim AB etableret som datterselskab i Sverige. Siden er også Dana Lim Beijing etableret i Kina 2008, og senest er Dana Lim Norge AS etableret i 2015.

Dana Lim A/S er fuldstændigt dansk ejet af Kai Hansens Fond. Fonden uddeler hvert år Dana Lim Prisen til videnskabelig forskning, der fremmer danske erhvervsliv og samfund.

Eksterne henvisninger 
 Dana Lim

Etableret i 1929
Byggematerialeproducenter i Danmark
Køge
Trædrejning

Trædrejning er det håndværk at fremstille runde og cylinderformede genstande i træ på en drejebænk, som er en maskine, der drejer arbejdsemnet rundt, mens trædrejeren med et skarpt drejestål bearbejder træet til den ønskede form. En kunstdrejer er en drejer, der udfører finere drejerarbejde. 

Trædrejning er den ældste form for drejning kendt gennem årtusinder, men også andre materialer kan i vore dage drejes, først og fremmest metaller, hvilket i største udstrækning sker på automatisk styrede maskiner, CNC-maskiner, i forbindelse med masseproduktion. Visse plastiktyper kan også være emne for drejning.

Trædrejning (og metaldrejning) kan indgå i sløjdundervisningen fra 8. klassetrin på motordreven drejebænk. Ved trædrejning fra 8. klasse langsdrejning med maximal diameter 30 cm og længde 60 cm, ved metaldrejning pinolhøjde 12 cm, max. længde 60 cm, klo afskærmet. Fra 10. klasse er tværsdrejning på trædrejebænk tilladt. (AT-meddelelse nr. 4.01.8 af nov. 1998).

Hånd- eller foddrevne trædrejebænke må gerne anvendes på alle klassetrin efter lærerens vurdering af elevernes modenhed.

Trædrejning er et håndværk, der er mindst 5000 år gammelt, idet der er overleveret drejede trægenstande fra den ægyptiske stenalder, men det ældste overleverede billede af en trædrejebænk er fra en ægyptisk grav fra ca. 300 f.Kr. Fra middelalderen er der god dokumentation for trædrejebænke, der drives ved hjælp af et bånd mellem en fjedrende stang over bænken, rundt om drejeemnet og ned til en fodpedal. Med dette system kørte emnet skiftesvis frem og tilbage, men kunne kun bearbejdes i den ene retning. Den ældste kendte konstruktion af en trædrejebænk, hvor emnet drejede i kun én retning, er foretaget af Leonardo da Vinci for mere end 500 år siden. Denne drejebænk har et stort svinghjul, en krumtap og en pedal.

Henvisninger 
 Søren Møller: Trædrejning. Sløjd 1997, nr. 1, side 1.
 Charles Plumier: L'art de tourner, ou de faire en perfection toutes sortes d'ouvrages au tour. 1701. 
 Charles Plumiers bog i tysk oversættelse fra 1776 findes på nettet på Kgl.Bibl.-netudgave Plumier 
 Per Froholdt: Lærebog i trædrejning. 2003.

Note 

Sløjd
Håndværk
Materiel kultur
Kulturteknik
Uradel

Uradel er den oprindelige adel, der ofte kan føres tilbage til middelalderen. I Danmark regnes den adel, der kendes fra før reformationen som uradel, mens den nyere "tilvandrede" adel er som regel brevadel. Af danske adelsslægter før år 1600 findes nu kun 11, nemlig slægterne Bille (Bille-Brahe), Brockenhuus, Juel (med Stjernen), Juul (med Lillien), Kaas, Rosenkrantz, Sehested, Skeel og Wind.

Se også
Dansk uradel
Svensk uradel

Adel
Svensk uradel

Svensk uradel er et samlende navn for adlige slægter, hvis forfædre år 1400 tilhørte det svenske frelset. Det indebærer, at man gjorde rostjeneste i overensstemmelse med Alsnö stadga fra 1280 og derfor var befriet for skat. 

Svenske uradelsslægter omfatter eksempelvis:

 Aspenäsætten
 Banér (eksisterer endnu)
 Bese
 Bielke (eksisterer endnu)
 Björn
 Bååt
 Bonde (eksisterer endnu)
 Ekaætten
 Hiort af Ornäs (eksisterer endnu)
 Hierta
 Hård af Segerstad (eksisterer endnu)
 Jägerhorn af Spurila (eksisterer endnu)
 Leijonhufvud (eksisterer endnu)
 Lilliehöök (eksisterer endnu)
 Natt och Dag (eksisterer endnu)
 Porse
 Posse (eksisterer endnu)
 Ribbing (eksisterer endnu)
 Rosenstråle
 Sparre (eksisterer endnu)
 Stenbock (eksisterer endnu)
 Trolle (eksisterer endnu)
 Örnsparre

Se også 
 Uradel
 Dansk uradel
 Danske adelsslægter
 Svenske adelsslægter
 Norske adelsslægter

Adel
Uradel
Danor

Danor var en dansk/norsk hærbataljon, der blev udsendt til Suez i Egypten og senere Gaza i 1956. Bataljonen havde beføjelse fra FN (UNEF United Nations Emergency Force) til at "afløse" den amerikanske hærenhed i Egypten – øverstbefalende generalmajor Burns. Bataljonen var ikke populær i Egypten.

Ved senere ankomst til Gaza blev den første kontakt til den israelske hær medieret gennem Herbert Pundik, som ikke var tilknyttet Danor. I Gaza foregik en del interneringer af ældre kristne bosættelser, der befandt sig på den "forkerte" side af Demarkationslinje.

Både i Egypten og i Gaza mødtes officerer fra Danor med arabiske sheikher med den hensigt at stadfæste den territoriale demarkation.

Dag Hammarskjöld (svensk diplomat) var en af de betydningsfulde personer, der førte til FN's engagement i Suez og Gaza.

Eksterne henvisninger 
 De glemte danske Gaza-udsendte på kristeligt-dagblad.dk
 Til Egypten: Træd an! på berlingske.dk

Den kolde krig
Ultramarin

Ultramarin eller azur (af latin: ultra- (hinsides) og marinus (vedrørende havet)) er en blå farvetone, der forekommer naturligt i halvædelstenen lapis lazuli, der ved knusning og malning blandes med bindemiddel, f.eks. arabisk gummi, så den kunne fæstnes til underlaget. Denne metode gjorde farven til den suverænt dyreste på paletten. Til gengæld var den lysægte og falmede således ikke. Som følge deraf er Jesus på værker fra Middelalderen ofte afbildet i ultramarinblå klæder.

I 1822 lykkedes det Christian Gottlob Gmelin at fremstille farven kemisk, hvilket selvsagt gjorde den væsentligt billigere. Af indtryk er den "lysende" intens. Imidlertid er pigmentet af karakter laserende, gennemskinneligt, så den ved påføring kræver et hvidt underlag, for ikke at miste sin kraft. Det medfører at den ikke, eller i hvert fald meget vanskeligt, giver en ensartet flade. På Faaborg Museum ses ultramarin anvendt al fresco på væggene i den sal, hvori Kay Nielsens statue af Mads Rasmussen står.

Kilder 

Farver
Farvestoffer
William Scharff

Niels William Scharff (30. oktober 1886 i København – 20. september 1959 sammesteds) var en dansk kunstmaler, der var en af de ledende kræfter i kubismens gennembrud i Danmark.

Som barn boede Scharff i lange perioder hos sine bedsteforældre på Haardlansgården ved Tisvilde
i Nordsjælland, og selv huskede han tilbage på denne tid som en af de lykkeligste i sit liv.

Scharff blev malersvend i 1904 og gik 1907-09 på Zahrtmanns malerskole. Studierejser til Berlin, Dresden, Paris og efterfølgende til flere europæiske lande.

Kunst 
Under en Parisrejse i 1911 oplevede Scharff kubismen, og takket være mødet med Picassos og Cézannes værker udviklede Scharff efterfølgende stil betonet af geometri og flader. Efter indflydelse af Kandinskys abstrakte maleri kunne stilen ind imellem minde om det objektløse.

Selv efter kulminationen af den danske kubisme i 1918, hvor Scharff lige som kunstnervennerne Jais Nielsen, Olaf Rude og Vilhelm Lundstrøm forlod de abstrakte eksperimenter, fortsatte kubismen med sin geometriske stramhed og sine stærke farver at sætte præg på Scharffs kunst.

Efter en række rejser til Italien blev Scharffs udtryk mere klassisk. For eksempel blev de rumudsmykninger, som Scharff som en af de få i sin generation fik mulighed for at udføre, flere gange udført med nøgne figurer i friseagtige kompositioner.

Megen af Scharffs kunst blev til stadighed præget af københavnerdrengens opvækst hos bedsteforældrene i Tisvilde. Opvæksten leverede indhold til både højtidelige kompositioner med folk og fæs samvær – og muntre hønsebilleder, kulminerende med Høns mellem brændenælder fra 1946. Scharff kaldte kompositionerne for Legender, og de kan opfattes som både mystiske og mytiske billeder af menneskets liv i og sammen med naturen. Eksempelvis trækker det sidste værk i serien af legender (Studie til Mosekonen brygger. Legende VI, 1928) på samme kunstneriske råstof som det første; bedstemoderens fortællinger om de skæve eksistenser i landsbysamfundet. Indholdet går igen i den hyldest til ungdom, sol og vår, som findes i Scharffs senere kunst.

Efterhånden fik Scharff store udsmykningsopgaver, eksempelvis gobelinen til Christiansborg (1951-58) og fortæppet til Tivolis Koncertsal (1955-56).

Han blev Ridder af Dannebrog 1943, Dannebrogsmand 1949 og Kommandør 1954.

Scharff er begravet på Tibirke Kirkegård.

Litteratur 
 Ernst Mentze, William Scharff. En kunstner og hans tid – med biografiske oplysninger, noter og kommentarer, Berlingske Forlag, 1958.

Ekstern henvisning 

Danskere i 1900-tallet
Malere fra Danmark
Modtagere af Eckersberg Medaillen
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Portrætmalere
Modtagere af Thorvaldsen Medaillen
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kommandører af Dannebrog
Personer fra København
WWE Breaking Point

Breaking Point var et pay-per-view-show inden for wrestling produceret af World Wrestling Entertainment (WWE). Det var ét af organisationens månedlige shows og blev afholdt i september 2009. Dermed overtog det rollen fra WWE's Unforgiven som september måneds pay-per-view-show, idet Unforgiven havde været afholdt hvert år i september i perioden fra 1999 til 2008. WWE valgte dog ikke at fortsætte Breaking Point i 2010, og 2009-udgaven var således den eneste udgave.  

WWE's Breaking Point fandt sted d. 13. september 2009 fra Montreal, Canada, hvor wrestlere fra WWE's tre brands RAW, SmackDown og ECW wrestlede i syv kampe. Navnet på dette pay-per-view-show blev fundet ved en afstemning blandt WWE-fans gennem organisationens officielle hjemmeside. Breaking Point blev valgt på bekostning af Submission Sunday, Total Submission og Submit & Quit.

Resultater 

Breaking Point 2009 fandt sted d. 13. september 2009 fra Montreal, Canada.

 WWE Unified Tag Team Championship: Chris Jericho og Big Show besejrede Montel Vontavious Porter og Mark Henry
 WWE United States Championship: Kofi Kingston besejrede The Miz
 The Legacy (Cody Rhodes og Ted DiBiase) besejrede D-Generation X (Triple H og Shawn Michaels) i en Submissions Count Anywhere Match
 Kane besejrede The Great Khali (med Ranjin Singh) i en Singapore Cane Match
 ECW Championship: Christian besejrede William Regal
 WWE Championship: John Cena besejrede Randy Orton i en "I Quit" Match
 WWE World Heavyweight Championship: CM Punk besejrede The Undertaker i en Submission Match

Wrestling-begivenheder
Videodigt

Et videodigt er en blanding af den visuelle oplevelse, som man kender den fra filmens verden og digtoplæsning. Oplevelsen kan minde om den, man får ved en kortfilm, men udmærker sig dog ved, at det er digtet, der er omdrejningspunktet, mens de visuelle elementer blot understøtter digtets pointe.

Eksternt link 
 Thomas Olesen og Jeff D. Hansen: Online digtoplæsning

Poesi
Video
Dansk Folkefællesskab

Dansk Folkefællesskab var et udbryderparti fra Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti (DNSAP), stiftet 24. maj 1936. Partiet var frem til 1939 ledet af præsten Anders Malling. Ideologisk var partiet især kritisk over for DNSAP's tendens til at lægge sig tæt op af partiets tyske forbillede NSDAP.

Partiet, der især fik støtte i Århus Amt, blev aldrig stort. Det indgik i forskellige diskussioner om tættere samarbejde på højrefløjen, og signalerede således ved flere lejligheder i 1937 en positiv interesse over for Dansk Samling. Den 17. oktober 1940 tilsluttede partiet sig "Den Nationale Blok".

Kilder 

 http://ditt.almanet.dk/dknazister.html
 http://www.tidsskrift.dk/visning.jsp?markup=&print=no&id=80966
 http://www.lundbak.dk/Henrik/Afh_sum/DS-resume_-_Kapitel_6.htm 

Folkefællesskab
Etableret i 1936
Ophørt i 1940
Nazistiske partier
Folkefællesskab
Ægte edelweiss

Ægte edelweiss (Leontopodium alpinum) er en staude med en opret, til tider tæppedannende vækst. I hjemlandet er planten dog ofte en halvbusk. Den er med tiden blevet et symbol for højalperne.

Beskrivelse 
Planten danner først på sæsonen en roset af grundstillede blade. Skuddene er uldhårede og hvidfiltede og bærer spredte blade. Bladene (både de grundstillede og stængelbladene) er smalt lancetformede med indrullet, hel rand. Oversiden er grå af tætsiddende hår, mens undersiden er næsten hvid på grund af behåringen. 

Blomstringen sker i juli-september, afhængigt af snesmeltningen. Blomsterne er samlet i en endestillet stand, som bæres af 5-15 hvidskinnende højblade. Standen består af ca. 10 kurveblomster, som hver er sammensat af 60-80 gulligt-hvide rørblomster. Frugterne er nødder med en lille fnok.

Rodnettet består af en kort, lodret jordstængel, der bærer talrige, grove finrødder og små, korte sideskud.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,15 x 0,15 m (15 x 15 cm/år). Planterne kan danne tæpper på egnede voksesteder.

Hjemsted 

Planten er udbredt langs de højeste bjerge i Central- og Sydeuropa, hvor den findes over trægrænsen i de alpine samfund. Den betragtes som et istidslevn, der oprindeligt fandtes på de store tundraområder i Europa og Asien. I dag er planten knyttet til lysåbne voksesteder på kalkbund, men uden megen næring. 

På kalkstensmassivet Mont Perdu, som ligger i Pyrenæerne på grænsen mellem Frankrig og Spanien, findes arten sammen med bl.a. langbladet stenbræk, Pinguicula longifolia (en art af vibefedt), pyrenæisk fjeldarve, pyrenæisk ramonda, rustbladet alperose, stedsegrøn løvemund og Vicia argentea (en art af vikke)

Trivia 
Ægte edelweiss er sammen med rustbladet alperose blevet et symbol for højalperne. Derfra er symbolet overført til personer med tilknytning til de samme barske egne: alpeførere, alpejægere, bjergbestigere osv. I Schweiz og Østrig betragtes Edelweiss som nationalblomst og billedet af blomsterstanden som et nationalt symbol

.

Noter

Eksterne henvisninger 

Hvide blomster
Tørketålende planter
Haveplanter
Halvbuske