kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Peder Nedergaard Nielsen

Peder Nedergaard Nielsen (født den 16. oktober 1964) er dansk advokat, erhvervsleder og tidligere underdirektør hos DSB.

Han modtog i 1994 beskikkelse som advokat og blev samme år ansat hos Kommunedata I/S, nu KMD. Her blev han i 1995 udnævnt til chefjurist.

Efter at have medvirket ved etableringen af Kvalitetsinstituttet for Servicesektoren blev han i 1997 ansat i TDC, hvor han i 2000 blev udnævnt til afdelingschef med ansvar for internationale og finansielle juridiske forhold, i hvilken egenskab han var juridisk projektleder på den tids største opkøb, da TDC købte TDC Switzerland (Sunrise). I 2002 blev han en del af TDC's team af dealmakere i TDC Mergers and Acquisition og forestod blandt andet salget af TDC's satellitaktiviteter.

Denne position bestred han indtil DSB i 2004 hentede ham til at lede sammenlægningen og internationaliseringen af DSB's juridiske afdeling. I denne periode var han tillige rådgiver for ledelsen om de særlige juridiske aspekter ved DSB's IC4 kontrakt. I 2007 fik Peder Nedergaard Nielsen ansvaret for Sekretariat og Jura og var omdrejningspunktet for kontakten mellem DSB og Transportministeriet. I samme periode etablerede han afdelingen for international politik ligesom der blev sat fokus på DSB's interessenthåndtering, herunder etablerede han DSB's kundeambassadørfunktion.

Den 3. september 2009 blev han udnævnt til Ridder af Dannebrog.

Efter afskedigelsen i marts 2011 af DSB's administrerende direktør Søren Eriksen og efter yderligere fire direktørskift, blev Peder Nedergaard Nielsen i januar 2013 suspenderet i kølvandet på DR1’s historie om DSB's samarbejde med public affairs bureauet Waterfront Communications.

Peder Nedergaard Nielsen blev efterfølgende afskediget fra DSB og fratrådte selskabet med udgangen af november 2013.

Referencer 

Ansatte i DSB
Erhvervsfolk fra Danmark
Advokater fra Danmark
TDC
Riddere af Dannebrog
Pioneerplade

En pioneerplade er en guld-anodiseret aluminium-plade med symboliserede objekter, hvoraf to blev anbragt ombord på  Pioneer 10- og Pioneer 11-rumfartøjerne fra hhv. 1972 og 1973, i tilfælde af enten Pioneer 10 eller 11 bliver opfanget af udenjordisk liv. Pladen viser en nøgen mand og kvinde samt adskillige symboler, der er udformet sådan, at de giver oplysninger om rumfartøjernes oprindelse.

Pioneer-rumfartøjerne var de første menneskeskabte genstande der forlod solsystemet. Pladerne blev fastgjort til støtteafstivningen til rumfartøjernes radioantenner på en sådan måde, at de beskyttes mod nedbrydning gennem kosmisk støv.

Voyager Golden Record, en langt mere kompleks og detaljeret besked, som benyttede den tids mest avancerede medium, var anbragt på Voyagerrumsonderne, der afsendtes i 1977.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

NASA-programmer
Liv i rummet
Kommunikation
Valdemar Henriques

Valdemar Henriques (19. april 1864 i København – 4. december 1936 smst.) var en dansk fysiolog. Han blev student fra Mariboes Skole i 1881 og cand.med fra Københavns Universitet 1888, dr.med. 1891. Henriques blev 1893 lektor og 1903 professor i fysiologi ved Landbohøjskolen i København. Fra 1911 til sin pensionering i 1934 professor i fysiologi ved Københavns Universitet. Henriques har blandt andet udgivet en lærebog i fysiologi (1923). Hans forskning faldt for størstedelen inden for ernæringsfysiologiens område.

Hæder og tillidshverv 
Medlem af Videnskabernes Selskab 1903 og af bestyrelsen for Det Classenske Litteraturselskab. Censor ved den lægevidenskabelige eksamen.

Ægteskab 
Gift 3. maj 1891 i København med Carrie Amalia Bing, datter af etatsråd og grosserer Jacob Martin Bing og Amalia Bing (f. Warburg).

Gravsted 
Henriques ligger begravet på Mosaisk Vestre Begravelsesplads.

Kilde 
 Gunnar Carlquist (red.) Svensk uppslagsbok, bd. 12. Malmø, 1932.

Eksterne henvisninger 
 

Fysiologer fra Danmark
Valdemar
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Professorer fra Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole
Professorer fra Københavns Universitet
Faglitterære forfattere fra Danmark
Jøder fra Danmark
Personer fra København
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Medlemmer af Videnskabernes Selskab
Dansksprogede forfattere fra Danmark
International nødfrekvens

En international nødfrekvens er en radiokanal, som er reserveret til nødkommunikation ved international aftale.

Historie 
I det meste af det 20. århundrede, var 500 kHz den primære internationale nødfrekvens. Dets brug er blevet udfaset til fordel for Global Maritime Distress and Safety System (GMDSS).

For nogle nødfrekvensers vedkommende, er det tilladt at kalde andre radiostationer og skifte til en anden frekvens. Sådanne kanaler er kendt som distress, safety and calling frequencies.

Satellit behandling af alle 121,5 eller 243 MHz lokatorer er ophørt. Siden 1. februar 2009 lytter U.S. Coast Guard kun til digitale varslingssignaler på 406 MHz.
Digital 406 MHz modeller er de eneste godkendte til brug indenfor kommerciel og fritidsfartøjer verden over fra 1. januar 2007.

Aktuelle frekvenser 
Internationale nødfrekvenser, som aktuelt benyttes (2010):

 500 kHz lyttes der stadig til, men fra 2010 er den ophørt med at være den primære nødfrekvens til havs

 2182 kHz er til maritim lydbrug

 Adskillige HF maritim lydbrug frekvenser eksisterer for langdistance nødkald:
 4.125 kHz
 6.215 kHz
 8.291 kHz
 12,290 MHz
 16,420 MHz

 121,5 MHz er den civile luft nødfrekvens eller International Air Distress frequency. Den anvendes af civile nødpejlesendere; men, Cospas-Sarsat-systemet lytter ikke længere til denne frekvens.

 243 MHz til NATO militær luft nødfrekvens

 Maritim VHF radio kanal 16 (156,8 MHz) for kort rækkevidde

 406 MHz til 406,1 MHz anvendes af Cospas-Sarsat internationale satellit baserede search and rescue (SAR) nødalarmeringsopdagelse og information formidlingssystem

Digital Selective Calling-frekvenser 
Adskillige maritime frekvenser anvendes til Digital Selective Calling (DSC), og der lyttes til disse efter DSC-nødsignaler:
 2.187,5 kHz
 4.207,5 kHz
 6.312 kHz
 8.414,5 kHz
 12,577 kHz
 16.804,5 kHz
 156,525 MHz Marine VHF radio kanal 70

USA amatørradio frekvenser 
 Global Center of Activity (GCOA) frekvenser fra amatørradio Maritime Mobile Service Network: 21.360 kHz, 18.160 kHz, 14.300 kHz, 7.240 kHz, 7.060 kHz, 3.985 kHz og 3.750 kHz. 

 Varslings/katastrofe Global ALE High Frequency Network: 3791,0 kHz USB, 7185,5 kHz USB, 10145,5 kHz USB, 14346,0 kHz USB, 18117,5 kHz USB, 21432,5 kHz USB, 24932,0 kHz USB, 28312,5 kHz USB.

Se også 
 Nødsignal
 Global Maritime Distress and Safety System
 Mayday
 SOS

Kilder/referencer 

Nødkommunikation
Beredskab
Radio
Søfart
Luftfart
Martin Rømer

Martin Rømer (født 23. maj 1950) er en dansk lærer og fagforeningsmand, der fra 1984 til 1993 var formand for Danmarks Lærerforening, ligesom han en overgang var formand for hovedorganisationen FTF. 

Rømer begyndte sin fagpolitiske karriere i Århus Læreforening, og blev i 1983 formand for Danmarks Lærerforening efter et kampvalg mod den daværende næstformand. Under hans ledelse ændredes det hidtidige tjenestemandssystem, så lærerne fra 1993 blev kommunalt overenskomstansatte på en aftale, der opdelte deres arbejdstid i undervisningstid, forberedelsestid og øvrig tid. Et kontrolsystem, der siden har været omdiskuteret. 

Da Rømer i 1993 gik af som formand, blev han et halvt år senere ansat som Lærerforeningens lobbyist i Bruxelles.

I en periode var han tillige formand for FTF, medlem af ATP's bestyrelse, næstformand for Lønmodtagernes Dyrtidsfond og formand for Lån og Spar Banks bestyrelse. I 2010 var han generalsekretær i den europæiske lærerorganisation European Trade Union Committee for Education.

Martin Rømer er bosiddende i Helsingør.

Kilde
 Martin Rømer 60 år Fagbladet Folkeskolen, 18. maj. 2010

Lærere fra Danmark
Formænd for Danmarks Lærerforening
Personer i Kraks Blå Bog
Tavle (bygningsdel)

En Tavle (flertal Tavl) er et felt mellem tømmeret i bindingsværk. Tavl har fra oldtiden været lerklinede, men fra nyere tid har de også været murede. Lerklinede tavl bliver typisk kalket i modsætning til murede tavl.

Udtrykket over stok og sten kommer muligvis fra at kalke både bindingsværk og tavl i samme farve.

Kilder 

Bygningsdele
Sybil Bauer

Sybil Lorina Bauer (18. september 1903 i Chicago - 31. januar 1927 smst) var en amerikansk svømmer som deltog i OL 1924 i Paris.

Bauer blev olympisk mester i svømning under OL 1924 i Paris. Hun vandt 100 m rygsvømning i tiden 1:23.2, ny olympisk rekord og fire sekunder hurtigere end sølvvinderen Phyllis Harding fra Storbritannien. I perioden 1921 til 1926 satte hun 23 verdensrekorder.

Bauer var forlovet med den fremtidige tv-vært Ed Sullivan, men hun døde af kræft i 1927, kun 23 år gammel.

Eksterne henvisninger 
 

Svømmere fra USA
Personer fra Chicago
Olympiske svømmere fra USA
Medaljevindere ved sommer-OL 1924
Olympiske medaljevindere i svømning
Olympiske mestre fra USA
Aimé Cassayet-Armagnac

Laurent Aimé Cassayet-Armagnac (9. april 1893 - 26. maj 1927) var en fransk rugbyspiller som deltog i OL 1924 i Paris.

Cassayet-Armagnac vandt en sølvmedalje i rugby under OL 1924 i Paris. Han var med på det franske rugbyhold som kom på en andenplads i rugbyturneringen.

Eksterne henvisninger 
 

Rugbyspillere fra Frankrig
Medaljevindere ved sommer-OL 1924
Olympiske sølvmedaljevindere fra Frankrig
Europamesterskaberne i amatørboksning 1959

Europamesterskaberne i amatørboksning 1959 blev afviklet den 24. til den 31. maj 1959 i Luzern. Det var 13 gang, der blev afholdt EM for amatørboksere. Turneringen blev arrangeret af den europæiske amatørbokseorganisation EABA. Der deltog 180 boksere fra 25 lande.

Ingen danskere deltog.

Medaljevindere

Medaljefordeling

Noter

Eksterne links 
 13. Europamesterskab i boksning  

EM i boksning
Boksning i 1959
Sport i Schweiz
Emil Hildebrand

Henrik Robert Teodor Emil Hildebrand (født 22. oktober 1848 i Stockholm, død 24. august 1919 i Stockholm) var en svensk historiker og riksarkivar. Han var søn af Bror Emil Hildebrand og Anna Mathilda Ekecrantz samt broder til Hans Hildebrand og Albin Hildebrand. Han giftede sig 1876 med Julia Anna Wilhelmina Centerwall.

Hildebrand blev i 1867 student i Uppsala, i 1872 filosofisk kandidat og i 1875 filosofisk doktor. Han blev samme år indskrevet som ekstraordinær amanuensis i Riksarkivet og i 1880 udnævnt til lektor i modersmålet, historie og geografi ved Högre realläroverket på Norrmalm og i 1901 til riksarkivar. Han tog afsked fra rigsarkivarembedet i 1916.

Hildebrand indførte proveniensprincippet som grundlag for det svenske arkivvæsen. Han gennemførte tillige vigtige forandringer i riksarkivet.

Han blev 1889 medlem af Vitterhetsakademien, var i årene 1896-1902 sekretær i Kgl. Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia, blev i 1896 af Svenska Akademien tildelt Karl Johans pris for historisk forfatterskab og blev i 1908 medlem af Vetenskapsakademien. Han blev i 1913 medlem af Vetenskapssocieteten i Uppsala.

Hildebrand var i 1880 en af stifterne af Svenska historiska föreningen og var i årene 1881-1905 redaktør for det af foreningen udgivne (Svensk) Historisk tidskrift (HT).

Forfatterskab (ikke komplet)
Engelska samhällsförhållanden före den normandiska eröfringen [Diss. Uppsala universitet, 1875]
Svenska statsförfattningens historiska utveckling från äldsta tid till våra dagar (Norstedt, 1896)
Gustaf Vasa och Berend von Melen (1902)
Svensk stats- och samhällskunskap, lärobok för realskolan och högre folkskolor (Norstedt, 1909) Fulltext 

Oversættelse
 Friedrich von Hellwald: Jorden och dess folk : allmän geografi (Die Erde und ihre Völker) (Fritze, 1878)

Eksterne henvisninger
  
 
 Sällskapet Emil Hildebrands Vänner 

Arkivarer fra Sverige
Historikere fra Sverige
Rigsarkivarer
Medlemmer af Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien
Medlemmer af Kungliga Vetenskapsakademien
Medlemmer af Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Redaktører fra Sverige
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Svenskere i 1800-tallet
Svenskere i 1900-tallet
Ugglan
Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien

Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien (tillige kaldet Kungliga Vitterhetsakademien, forkortet KVHAA) blev oprettet i 1753 af Lovisa Ulrika under navnet Kongliga Svenska Vitterhets-academien, som en humanistisk modsvarighed til den i 1739 oprettede Vetenskapsakademien. Sit nuværende navn fik Vitterhetsakademien i 1786, da Gustav 3. genskabte sin moders akademi samtidig, som han oprettede Svenska Akademien. Akademiet er hjemmehørende i Rettigska huset på Villagatan 3 i Stockholm.

Formål 

Akademiens formål er "at fremme forskning og anden virksomhed inden for humanistiske, religionsvidenskabelige, retsvidenskabeliga og samfundsvidenskabelige discipliner samt kulturmiljøværn". Dette sker frem for alt ved økonomisk støtte og ved en livlig publikationsvirksomhed. Blandt akademiets skrifter kan nævnes Fornvännen. Akademiets ansvarsområder har udviklet sig til att omfatte hele det humanistiske virksomhedsfelt i bredeste mening, omfattende religionsvidenskab, retsvidenskab og samfundsvidenskab samt kulturmiljøværn. På anmodning fra regeringen eller andre offentlige myndigheder, eller på eget initiativ, afgiver akademiet udtalelser i spørgsmål, som vedrører dets virkeområder.

Akademiet ejer og bedriver virksomhed ved Stjernsunds slott, Skånelaholms slott, Stensjö by i Småland og Borgs by på Öland.

Vitterhetsakademiens bibliotek indgår i myndigheden Riksantikvarieämbetet og er et offentligt videnskabeligt specialbibliotek. Det er åbent for almenheden.

Organisation 

Akademiet har op til 30 arbejdende medlemmer inden for enten en historisk-antikvarisk klasse eller en filosofisk-filologisk, samt op til 10 æresmedlemmer. Svenske og udenlandske "korresponderende medlemmer" er ikke begrænsede i antal. Når et arbejdende medlem fylder 70 år, vælges et nyt medlem, idet den 70-årige forbliver i akademiet som emeritus eller emerita. Derför har akademiet for tiden over 100 medlemmer.

Priser 

Diplomer, priser, medaljer og belønninger uddeles normalt på akademiets højtidssammenkomst, som årligt sker den 20. marts. Akademiet uddeler et antal priser så som Gad Rausings pris för framstående humanistisk forskargärning, Ann-Kersti och Carl-Hakon Swensons pris og Rettigska priset. Akademiet uddeler tillige et antal medaljer som Akademiens Gustaf Adolfmedalj med Kongens tilsagn, Akademiens fortjenstmedalje i guld, Akademiets jetong i guld, Antikvariska medaljen i sølv og Inskriftsmedaljen i sølv.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Officielt websted
 Riksantikvarieämbetet/Vitterhetsakademiens bibliotek

Videnskabsakademier
Organisationer fra Sverige
Etableret i 1753
Beenfeldt

Beenfeldt var en dansk militær- og godsejerslægt, som i Danmark blev adlet to gange.

Våben 
Et oprejst guldfæstet sværd, omslynget af en kronet, blå slange i rødt, på hjelmkronen en svævende, som et ottetal slynget, liggende, kronet blå slange.

Historie 
Slægten optræder første gang i Danmark med kommandant og oberst Poul Beenfeldt (1610-1676) og oberst Joachim Beenfeldt (født ca. 1612), som måske er brødre og efter en usikker tradition sønner af en vis Sigismund Beenfeldt, der skal have været general i Østrig, men som var elsasser og stammede fra den lille fæstning Bentfeld, efter hvilken han tog familienavn; moderen var fra Hannover og hed Ulrikka von Wangenheim. 

Poul Beenfeldts søn Claus Beenfeldt (ca. 1643-1676), blev 1674 adlet med navnet Løvencrone; han efterlod kun en datter. Oberst Joachim Beenfeldt havde flere børn, af hvilke den yngste, generalløjtnant Christopher Poul Beenfeldt (død 1750), var ugift, medens den ældste søn Claus Beenfeldt (1648-1728) havde fem børn. Hans yngste søn var generalløjtnant Herman Frederik Beenfeldt (1687-1761) til Lammehave, der 1759 blev adlet. Hans efterslægt uddøde på mandssiden allerede 1801 med hans søn, godsejer Frederik Ludvig Christian Beenfeldt (1741-1801) til Serridslevgård.

Den danske portrætmaler Ulrich Ferdinandt Beenfeldts (1714-1782) baggrund kendes ikke, men han tilhører næppe samme slægt.

Kilder 
 Albert Fabritius, "Beenfeldt", i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), Dansk Biografisk Leksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1932-44.
 Danmarks Adels Aarbog, XXXVI, 1919, s. 461-464.
 Personalhistorisk Tidsskrift, 4. række, III, 1900, s. 213-220.

 
Adelsslægter fra Danmark
Slægter fra Danmark
Slægter fra Tyskland
Fornvännen

Fornvännen er et svensk videnskabeligt tidsskrift inden for arkæologi og ældre kunsthistorie. Det har blandt andet Nordens største anmeldelsesafdeling på området. Artiklerne er skrevne på de nordiske sprog (også dansk), engelsk eller tysk med sammenfatninger på engelsk. Tidsskriftet udkommer 4 gange om året.

Fornvännen blev første gang udgivet af Vitterhetsakademien i 1906 og erstattede da Vitterhetsakademiens Månadsblad og Svenska Fornminnesföreningens Tidskrift. En skannet og OCR-tolket af tidsskriftets første 100 årgange med velanvendelige søgeredskaber igangsattes i november 2007. Fra og med marts 2009 er Fornvännen et Open Access-tidsskrift, hvis webversion publiceres 6 måneder efter at hvert nummer er udkommet på papir.

Fornvännens redaktionsgruppe består af en hovedredaktør, en redaktionssekretær og tre redaktører.

Kildeangivelser

Eksterne henvisninger
 Fornvännen, Vitterhetsakademien 
Fornvännen open access

Tidsskrifter fra Sverige
Arkæologi
Etableret i 1906
Løvencrone

Løvencrone var en kortlivet dansk adelsslægt tilhørende sværd- og lavadelen. Den var en gren af slægten Beenfeldt.

Våben 
En oprejst guld løve, holdende i forpoterne en krone i blåt; på en guld hjelm to oprejste guld løver løftende en krone.

Desuden er der udfærdiget et originalt adelspatent dateret 7. juli 1676, men uden underskrift og segl, under navnet Löwenhierte, og med et våben, som afviger fra ovennævnte.

Historie 

Kommandant Poul Beenfeldts (1610-1676) søn Claus Beenfeldt (ca. 1643-1676), blev 1674 adlet med navnet Løvencrone. 5. januar 1675 fik han bevilling på at ægte Helvig Sivertsdatter Brockenhuus (1. juli 1647 - 1728). Han efterlod kun en datter, Helvig Ingeborg Beenfeldt von Løvencrone, som døde 1705.

Kilder 
 Danmarks Adels Aarbog, 1919, s. 462.

Adelsslægter fra Danmark
Slægten Beenfeldt
Tøradiabatisk temperaturfald

Tøradiabatiske temperaturfald er et begreb inden for meteorologi; det er en tør opadstigende luft, der afkøles med ca. 1 grad celsius pr. 100 m lodret stigning.

Se også 
 Adiabatisk proces

Termodynamik
Meteorologi
Wawel

Wawel (eller Wawel-højen, polsk Wzgórze wawelskie) er en bakketop som befinder sig på elven Wisłas venstre bred syd for Krakóws gamle by, med en højde på 228 meter over havets overflade. Wawel har stor symbolsk værdi for polakkerne, og på højen findes en række seværdigheder – de vigtigste er kongeslottet på Wawel og Wawel-katedralen, som hører til Polens største nationalskatter. Bakketoppen omtales ofte som Polens akropolis.

Arkæologiske udgravninger viser, at de ældste bosætninger på Wawel er fra det 4. århundrede. I middelalderen og renæssancen var Kraków hovedstad i Polen, med Wawel som sæde for de polske konger. Med den polsk-litauiske unions fremvækst, blev Wawel sæde for en af Europas vigtigste stater. Denne status forsvandt, da hovedstaden blev flyttet til Warszawa i det 17. århundrede. Wawel blev på ny et nationalsymbol, da Polen mistede sin selvstændighed efter landets tre delinger. Wawel-højens store symbolske betydning kommer blandt andet af de politiske og religiøse funktioner den har haft op gennem historien.

Katedralen 

Katedralen på Wawel er en af Polens vigtigste nationalhelligdomme. Med sin tusindårige historie har den været både kroningssted og begravelsesplads for de polske konger. Ved siden af de kongelige og deres familiemedlemmer er katedralen også begravelsessted for historisk vigtige personer og nationalhelte, som blandt andet Adam Mickiewicz eller Tadeusz Kościuszko.

Katedralen står lige ved siden af kongeslottet og indeholder St. Stanislaus’ relikvier.

Wawels første katedral er fra 1020, og ruinerne af denne er fortsat synlige. Den nuværende katedral er fra 1300-tallet, og indeholder det berømte Sigismund-kapellet (et af de mest bemærkelsesværdige eksempler på renæssancearkitektur i Kraków) og den enorme Sigismund-klokke, en kirkeklokke på otte ton som blev støbt i 1520. Den bruges bare ved store anledninger, som at markere krig, fred, påskemorgen eller valg af ny pave.

Kongeslottet 

Kongeslottet på Wawel tjente som kongelig residens og var stedet, hvor landets herskere styrede Polen i fem århundreder – fra 1038 til 1596. Slottet er en af Krakóws vigtigste seværdigheder, og har en helt speciel plads i Polens historie og kultur.

Slottet var oprindelig i gotisk stil, men i 1500-tallet blev italienske arkitekter indkaldt for at omskabe det i renæssancestil. Slottet forfaldt i løbet af den periode, hvor Kraków ikke var hovedstad, og da byen blev besat af Østrig efter Polens tre delinger, blev det blandt andet brugt som soldaterbarakker. De senere år er slotskomplekset imidlertid blevet restaureret, og i 1961 blev alle genstande som var blevet plyndret af den tyske besættelsesmagt under Anden Verdenskrig tilbagegivet, sådan at slottet nok en gang fremstår som Polens kulturelle centrum.

Det store slotskompleks består af to gårdspladser. En indre arkadegårdsplads, der er afgrænset af slotsfløjene, samt en ydre gårdsplads hvor katedralen befinder sig. Slottet er omkranset af et stort fæstningsværk med et mylder af tårne.

Billedgalleri 

Kraków
Bakker
Polens historie
Folkeskolen (fagblad)

Folkeskolen (formelt Fagbladet Folkeskolen) er et dansk fagblad og tilhørende netavis for undervisere i folkeskolen, der udgives af fagbladet Folkeskolens ApS, ejet af Danmarks Lærerforening (DLF) og Stibo Complete.

Folkeskolens historie går tilbage til 1883 som et månedsblad under titlen Danmarks Lærerforenings Medlemsblad, men fik navnet Folkeskolen fra 12. juli 1906. 

Både blad og netversion redigeres efter journalistiske relevanskriterier.
Hovedmålgruppen er lærere, børnehaveklasseledere, ledere og lærerstuderende. Den redaktionelle linje er uafhængig af foreningsmæssige, økonomiske og politiske interesser. Det er chefredaktør (siden 2010) Hanne Birgitte Jørgensen, der har det fulde ansvar for både artikler og ledere.

Klummer 
Der er plads til debatter og klummer mm. i fagbladet Folkeskolen.dk

Oplag 
Bladet udkommer 22 gange årligt i et oplag på 77.983 (Danske Mediers Oplagskontrol 2017), mens det ifølge Index Danmark/Gallup har 153.000 læsere (1. halvår 2018).

Læsertal 
Folkeskolens læsertal er faldet fra 171.000 til 160.000 fra helår 2018/2019 til helår 2019/2020.

Eksterne henvisninger
 Folkeskolens netudgave, folkeskolen.dk 
 Facebookside 
 Folkeskolen på Twitter

Referencer

Etableret i 1883
Tidsskrifter fra Danmark
Danmarks Lærerforening