kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
George Walter Thornbury

George Walter Thornbury (født 13. november 1828 i London, død 11. juni 1876 sammesteds) var en britisk forfatter. 

Thornbury studerede teologi, men opgav studiet. Han kastede sig over litteraturen og blev en flittig og mangesidig forfatter. Han var Dickens' medarbejder ved Household Words og All the Year Round og skrev en mængde forskellige artikler. Foruden en del nu glemte romaner har han skrevet Shakespeare's England (2 bind 1856), British Artists, from Hogarth to Turner (1861) samt Life of J. M. W. Turner (2 bind, 1861). Endnu kan nævnes hans ufuldendte værk om London: Old and New London (2 bind, 1872—76), der efter hans død blev fuldført af Edward Walford.

Kilder   

  

Journalister fra England
Faglitterære forfattere fra England
Romanforfattere fra England
Engelsksprogede forfattere
Briter i 1800-tallet
Personer fra London
Marie Thornam

Marie Elise Thornam (født 12. marts 1857 i Lyngby, død 24. april 1901) var en dansk landskabsmalerinde. Hun var datter af Christian Thornam.

Marie Thornam hjalp som barn sin fader med koloreringen af tegningerne til Flora Danica. Hun lærte at male hos Hans Fischer og Andreas Fritz og udstillede fra 1887 landskaber.

Kilder

Ekstern henvisning 
 

Landskabsmalere
Malere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Kongens Lyngby
Marie
Sansesystemet

Sansesystemet er den del af nervesystemet der er ansvarlig for behandling af sensorisk information. Sansesystemet er en fællesbetegnelse for de sanseorganer og -enheder der findes i en organisme, herunder sensoriske receptorer, neurale forbindelser, og de dele af hjernen, der er involveret i bearbejdningen af sensoriske receptorers stimulering. Almindeligt anerkendte humane sansesystemer processerer visuelle, auditive, somatiske (føle-), gustatoriske (smags-), olfaktoriske (lugt-) og vestibulære (balance-/bevægelses-) input. Kort sagt, sanser er moniteringer  af den fysiske verden, som bearbejdes og fortolkes, og derved danner grundlag for vores opfattelse af omgivelser.

Sanser og receptorer 
Blandt neurologer er der debat om det konkrete antal sanser, grundet forskellige definitioner af hvad en sans egentlig er. I følge Gautama Buddha og Aristoteles, er der klassificeret fem 'traditionelle' menneskelige sanser, som er blevet alment accepterede; føle-, smags-, lugte-, syns- og høresansen. Andre sanser, som er accepterede i klassen pattedyr, inklusive mennesket, omfatter nociception, equilibrioception, kinaesthesia, og thermoception. Derudover besidder dyreverdenen en lang række sanser som vi mennesker ikke besidder. Dette gælder blandt andet infrarød termoception, magnetoception og elektroreception. Derudover debatteres der hvorvidt det vomeronasale organ er funktionelt i mennesker.

References 

Nervesystemet
Þáttr

En Þáttr (norrønt pl: þættir ; da: 'tot', 'totter' ; tidl. også 'taatter') er en kort anekdotisk islandsk saga i prosa, en kort selvstændig fortælling som indgår i en større fortælling.

Totter er skrevet i samme periode som de længere islændingesagaer, det vil sige i 12- og 1300-tallet, og skildrer samme emne: islændinge hjemme og ude i perioden fra landnam til kristningen af Island (o. 875-1030), i nogle tilfælde også fra senere i 1000-tallet.
Der findes også flere þættir som i stil og indhold mere ligner fornaldersagaerne.

Et konservativt skøn er at det findes 75-100 totter. Et stort men ikke helt sammenfaldende antal totter findes i Guðni Jónssons udgave af islændingesagaerne (Íslendinga sögur) fra 1946 og i udgaven Íslenzk fornrit fra Hið íslenzka fornritafélag.

Se også 
 Kulturformidlingen norrøne tekster og kvad

Noter

Eksterne henvisninger 
 "Þættir fra det ældre tidsrum" i FJ-Litteraturhist.Bd.2 hos Heimskringla.no af Finnur Jónsson
 Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie. Oversigt af Finnur Jónsson
 Omfattende oversigt over hele sagalitterauren. (no)

Nordiske sagaer
Paryksilkeabe

Paryksilkeabe (Saguinus oedipus), også kaldet hvidtoppet tamarin, er en lille vestabe i familien egernaber. Den lever i tropisk regnskov i Colombia i Sydamerika. Kropslængden er 20 cm, mens vægten er 360 gram. Ryggen og bagdelen er brun, mens underside, arme og top er hvid.

Arten er kritisk truet af udryddelse. Der menes kun at være 6.000 individer i naturen, heraf 2.000 yngledygtige. De har været anvendt til medicinske forsøg i 1960'erne og 1970'erne, hvor 20.000 - 30.000 dyr blev indfanget.

Noter

Eksterne henvisninger 

Aber fra Sydamerika
Egernaber
Hvidøret silkeabe

Den hvidørede silkeabe (Callithrix jacchus) er en lille vestabe i familien egernaber. Den lever i tropisk regnskov eller savanne i Brasilien i Sydamerika. Kropslængden er 20 centimeter og vægten er 330 gram. Farven varierer fra grå til mørkebrun med lyst ansigt og øreduske.

Noter

Eksterne henvisninger 

Aber fra Sydamerika
Egernaber
DHF's Landspokalturnering 2016

DHF´s landspokalturnering i 2016 var den 53. udgave af DHF's Landspokalturnering. Herrernes turnering blev vundet af Skjern Håndbold, der vandt finalen med 27-20 over Bjerringbro-Silkeborg. Aalborg Håndbold vandt bronzekampen med 33-23 over KIF Kolding København. Kvindernes turnering blev vundet af Randers HK, der vandt finalen med 27-21 over FC Midtjylland Håndbold. Viborg HK vandt bronzekampen med 25-23 over TTH Holstebro.

Mænd

1/8-finaler

1/4-finaler
Her deltog de otte vinderhold fra 1/8-finalerne.

Final 4

Semifinaler 
De fire vindere af kvartfinalerne deltog i final 4-stævnet 4. og 5. februar 2017 i Gigantium i Aalborg.

Finale og bronzekamp

Kvinder

1/8-finaler

1/4-finaler
Her deltog de otte vinderhold fra 1/8-finalerne.

Final 4

Semifinaler 
De fire vindere af kvartfinalerne deltog i final 4-stævnet 29. og 30. december 2016 i Jysk Arena i Silkeborg.

Finale og bronzekamp

Noter 

2016
Håndbold i 2016
Ålands selvstyredag

Ålands selvstyredag () fejres årligt på Åland den 9. juni til minde om, at Ålands landsting (siden 1993 Ålands lagting) holdt sit første møde på denne dag i 1922. Efter at Ålandsrörelsen havde rejst spørgsmålet om det svensksprogede øriges genforening med Sverige, indførtes Ålands selvstyre inden for Finland ved selvstyreloven af 1920 og yderligere garantier baseret på Folkeforbundets Ålandsoverenskomst af 1921.

Bestemmelser om Ålands selvstyredag findes i Ålands landskabslov (1976:26).

Ifølge landskabsloven (1992:41) om Ålands flag er selvstyredagen officiel flagdag på Åland. På officielle flagdage skal Ålands flag hejses på bygninger (eller på fremtrædende placeringer ved bygninger), der rummer landskabet Ålands embedsværk og skoler samt kommunale institutioner. Også Ålands offentlige transport flager på denne dag.

Ålandsøerne
Nationaldage
Tamariner

Tamariner (Saguinus) er en slægt af egernaber. Den omfatter cirka 15 arter, der lever i det sydlige Mellemamerika og i det nordlige Sydamerika. De er nært beslægtet med løveaberne i slægten Leontopithecus.

Udbredelse 
De fleste tamariner lever i amazonbækkenet i Sydamerika, fra det østlige Ecuador og det nordlige Bolivia til ind i det nordøstlige Brasilien. En isoleret gruppe, bl.a. hvidtoppet tamarin, lever derimod i Panama og det nordvestlige Colombia. De foretrækker tropiske regnskove og åbne skovområder.

Udseende 
Mange arter har moustache-agtig hårvækst i ansigtet. Kroppen varierer i størrelse fra 13 til 30 centimeter. Dertil kommer en 25 til 44 cm lang hale. Vægten er fra 220 til 900 gram. Tamariner adskiller sig fra silkeaber især ved i underkæben at have hjørnetænder, der er tydeligt længere end fortænderne.

Levevis 
Tamariner er dagaktive og trælevende. De løber og springer hurtigt gennem træerne og lever sammen i flokke på til 40 dyr, bestående af en eller flere familier. Normalt er flokken dog kun på tre til ni medlemmer.

De er altædende og lever af frugt og anden planteføde såvel som edderkopper, insekter, små hvirvelløse dyr og fugleæg.

Drægtighedsperioden er typisk 140 dage og hunnen føder som regel tvillinger. De voksne hanner samt halvvoksne og unge individer i gruppen tager sig af pasningen af ungerne, der kun bringes til moren når de skal die. Efter omkring en måned begynder ungerne at indtage fast føde, men fravænnes først helt efter to eller tre måneder. De bliver kønsmodne i deres andet leveår. Tamariner er næsten udelukkende polyandriske, det vil sige hunnen parrer sig med flere hanner. Hvis der er flere hunner i flokken, er det normalt kun den dominante hun, der parrer sig med hannerne. Ægløsningen hos de øvrige hunner undertrykkes.

Arter 
Arterne i slægten Saguinus:
 Sortkappet tamarin, Saguinus nigricollis
 Brunrygget tamarin, Saguinus fuscicollis
 Saguinus melanoleucus
 Gyldenkappet tamarin, Saguinus tripartitus
 Skægtamarin, Saguinus mystax
 Rødbuget tamarin, Saguinus labiatus
 Kejsertamarin, Saguinus imperator
 Rødhåndet tamarin, Saguinus midas
 Sort tamarin, Saguinus niger
 Saguinus inustus
 Tofarvet tamarin, Saguinus bicolor
 Martins tamarin, Saguinus martinsi
 Hvidfodet tamarin, Saguinus leucopus
 Paryksilkeabe (hvidtoppet tamarin), Saguinus oedipus
 Geoffreys tamarin, Saguinus geoffroyi

Kilder og eksterne henvisninger 
 Thomas Geissmann: Vergleichende Primatologie. Springer-Verlag, Berlin u. a. 2003, .
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. 6th edition. Johns Hopkins University Press, Baltimore MD 1999, .
 Primate Info Net Saguinus Factsheets

Egernaber
Ålandsoverenskomsten af 1921

Ålandsoverenskomsten af 1921 er en afgørelse af Folkeforbundet, hvorved det bestemmes, at Ålandsøerne skulle være i statsmæssig tilknytning til Finland.

Historie 

Under 1. verdenskrig anlagde Rusland, som Finland med Ålandsøerne da hørte under, på trods af bestemmelserne i Freden i Paris (1856) stærke befæstninger på Ålandsøerne omfattende betydelige landfæstninger med ret store troppestyrker, en stærk base for undervandsbåde og 2 store lufthavne samt radiostationer.

Samtidig med Finlands uafhængighedserklæring i 1917 afholdtes på Ålandsøerne en folkeafstemning, om landskabet ønskede tilknytning til Finland eller Sverige. Resultatet gav stort flertal for Sverige. Den 13. februar 1918 sendtes en svensk flådeafdeling til Ålandsøerne dels for at overføre ålændinge til Sverige, dels for at mægle mellem den finske Hvide Garde og de russiske tropper samt overføre disse sidste til Rusland. Senere kom også svenske landtropper (Göta lifgarde). Den 7. marts 1918 ankom en tysk flådeafdeling med landgangstropper for at hjælpe til med overførelsen af det russiske mandskab (2.000 mand). Den 15. marts var dette arbejde tilendebragt, og de svenske militærafdelinger forlod Ålandsøerne. 

I 1919 afholdtes en ny folkeafstemning, som resulterede i, at der af 10.196 stemmer blev afgivet 9.735 for Sverige. I april 1919 henvendte Sverige sig med en note til Fredskonferencen i Paris, og på Englands foranledning indbragtes spørgsmålet for Folkeforbundet, der den 24. juni 1921 bestemte, at Ålandsøerne vedblivende skulle have politisk tilslutning til Finland, hvilket Sverige måtte acceptere. 

Den 20. august 1921 undertegnedes en international overenskomst om Ålandsøernes neutralisering, hvori bestemmes, at øerne ikke må befæstes. Overenskomsten undertegnedes af Sverige, Finland, Estland, Letland, Polen, Tyskland, Danmark, England, Frankrig og Italien.

Eksterne henvisninger 
 "Ålandsøerne" (Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bindXXVI (1930), s. 8f)

Ålandsøerne
Finlands historie
Sveriges historie
Rusland i 1900-tallet
Ashley Eckstein

Maria Ashley Eckstein, født Drane 22. september 1981, krediteret som Ashley Eckstein eller Ashley Drane, er en kvindelig amerikansk skuespiller og dubber, der er kendt som fast medvirkende i Blue Collar TV og for at lægge stemme til Ahsoka Tano i tegnefilmserierne Star Wars: The Clone Wars and Star Wars Rebels. Hun har også haft mindre roller som Alicia i filmen Sydney White og Ms. Cole i filmen Alice Upside Down, begge fra 2007, og en fast rolle som Muffy i tv-serien That's So Raven.

Eksterne henvisninger 

 Officiel hjemmeside
 

Skuespillere fra Kentucky
Personer fra Louisville
Tic Tac

Tic Tac er et varemærke for en type små, hårde pastiller fremstillet af Ferrero siden 1969.

Slik
Etableret i 1969
Ferrero
Ullevål hageby-linjen

Ullevål Hageby-linjen eller Gaustadlinjen er en del af Oslos sporveje, der går fra Stortorvet via Ullevål Hageby til Rikshospitalet.

Sporvejen startede som en af byens første hestesporveje, der blev oprettet 6. oktober 1875, og gik da mellem Vestbanestasjonen og Homansbyen. Efter at den blev elektrificeret i 1899, blev den forlænget til Adamstuen 24. september 1909. Ved samme lejlighed omlagdes den fra krydset Pilestredet og Josefines gate til den nuværende trace ad Thereses gate. Desuden anlagdes en ny driftsstrækning ad Sporveisgata til Homansby Remise. I 1925 forlængedes sporvejen til Ullevål hageby og i 1999 til Rikshospitalet i Gaustad. Efterfølgende kaldes hele strækningen mellem Jernbanetorget og Rikshospitalet officielt for Gaustadlinjen.

Sporvejen betjenes i dag af linje 17, Rikshospitalet – Grefsen, og linje 18, Rikshospitalet – Holtet. De betjenes normalt af toretningsvogne af typen SL-95, da endestationen ved Rikshospitalet ikke har nogen vendesløjfe. Hvis en enretningsvogn af typen SL-79 må indsættes i tilfælde af materielmangel, må den vendes ved den gamle endestation på John Colletts plass, hvor der er en vendesløjfe.

Eksterne henvisninger 

 Trikkens historie, Sporveien Trikken.

Noter 

Oslos sporveje
Etableret i 1875
Vikalinjen

Vikalinjen er en del af Oslos sporveje, der går fra Wessels plass til Solli plass forbi Oslo Rådhus.

Der fandtes tidligere en tilsvarende sporvej mellem Stortorvet og Vestbanenstasjonen, der blev oprettet som hestesporvej i 1875. Linjeføringen dengang var Vestbanen – Rådhusplassen – Rosenkrantz' gate – Karl Johans gate – Kirkegata – Stortorvet. Den blev elektrificeret i 1899 og forlænget ad Enga – Munkedamsveien – Cort Adelers gate – Huitfeldts gate – Lassons gate – Munkedamsveien til Skillebekk torg i 1909. Den blev nedlagt i 1961.

Efter at Vestbanestasjonen blev nedlagt i 1989, Europavej E18 ført gennem Festningstunnelen i 1990 og Rådhusplassen gjort bilfri i 1994, blev der i 1995 bygget en ny sporvej mellem Wessels plass og Solli plass. Den har dog kun et par korte stykker på Rådhusplassen og Cort Adelers gate tilfælles med den gamle sporvej. I dag (2016) trafikeres den af linje 12, der går mellem Majorstuen og Kjelsås.

Eksterne henvisninger 

 Trikkens historie, Sporveien Trikken.

Oslos sporveje
Etableret i 1995
Oslopakke 2

Oslopakke 2 er en fælles handlingsplan for infrastrukturen i Oslo og Akershus 2002-2011, især med hensyn til kollektiv trafik.

Formål 
Ifølge hjemmesiden er Oslopakke 2 (O2) en plan for at fremskynde udviklingen af infrastruktur og indkøb af materiel til den kollektive trafik i Oslo og Akershus. Hensigten med planen er, at udvikling og drift af transportsystemet i regionen vurderes samlet over fylkesgrænsene, og at transportafviklingen for bane- og vejsystemet vurderes under ét. Oslopakke 2 skal sikre en udbygning af den kollektive trafik i løbet af ti år, som ellers ville tage omkring 25 år.

Et centralt punkt er pakkens tidsperspektiv. O2 udgik 1. november 2011, mens Oslopakke 3 startede i 2008. På den måde overlappede de to pakker hinanden.

Projekter 
 T-baneringen:
 Nydalen Station
 Storo Station
 Sinsen Station
 Askerbanen: nyt jernbanetracé mellem Skøyen og Sandvika, der kan aflaste den meget benyttede strækning.

Finansiering 
Oslopakke 2 blev finansieret af staten, Oslo kommune, Akershus fylkeskommune og trafikanterne. Trafikantbetalingen bestod blandt andet af vejafgifter fra bomringen omkring Oslo. Derudover opkrævede Ruter et ekstraordinær tillæg pr. rejse gennem takstsystemet. Disse midler finansierede dele af det nye T-banemateriel. Som nævnt ovenfor udgik Oslopakke 2 fra 1. november 2011. I Akershus blev tillægger til billetprisen bevaret og øremærket finansiering af drift af og reinvestering i Kolsåsbanen. I Oslo blev tillægget også bevaret og går til at dække vognleje for MX3000-vognene.

Noter 

Transportpolitik
Norges politik
T-banen i Oslo
Oslos sporveje
Viborg Baneby

Viborg Baneby er et byudviklingsprojekt ved Viborg Banegård på dele af skinneterrænet og i et tidligere industriområde syd for banegården. Projektet blev igangsat af Viborg Kommune i 2012 og vil gennem investeringer for ca. fem mia. kr. skabe en ny bydel med uddannelser, arbejdspladser og boliger til 3.500 beboere. Baggrunden for projektet er, at flere spor på baneterrænet er blevet overflødige siden sidebanernes nedlæggelse i 1960'erne og 1970'erne og godstrafikkens ophør i 1999. Samtidig er flere industriarbejdspladser blevet udflyttet til byens vestlige industriområder, og som et resultat er store områder blevet tilgængelige for byudvikling.

Blandt den nye bydels markante projekter er opførelsen af Midtbyens Gymnasium, der skal rumme HH og HTX-uddannelserne til 1.200 elever, samt opførelsen af en Hærvejsplads og en 270 meter lang Banebro, der skal være en korridor for fodgængere og cyklister mellem Viborgs midtby og Banebyens sydlige områder. Dertil kommer anlæggelsen af en knap en kilometer lang Banevej, der skal lede trafikken til og fra Regionshospitalet Viborg. På selve skinnearealet vil der ske en omlægning, så antallet af spor på Viborg Banegård bliver udvidet fra to til tre.

Noter 

Baneby
Teaterpladsen

Teaterpladsen (, , i 1820'erne Peterspladsen, fra 1919 til 1991 Sverdlovpladsen) er en plads i Tverskoy rajon i den Centrale administrative okrug i Moskva. Pladsen indgår som den nordlige del af Revolutionspladsen. Pladsen ligger ved krydset af Kuznetskijbroen, Petrovkagaden og Teatergaden.

På pladsen ligger teatrene Bolsjojteatret, Malyjteatret og det Russiske Akademiske Ungdomsteater. I tilknytning til pladsen er metrostationerne Teatralnaja på Zamoskvoretskajalinjen, Okhotnyj Rjad på Sokolnitjeskajalinjen samt Plosjtjad Revoljutsii (Revolutionspladsen) på Arbatsko-Pokrovskajalinjen.

Pladsen blev oprettet efter de franske tropper nedbrændte Moskva under Napoleons felttog i Rusland og den efterfølgende rørlægning af Neglinnajafloden; floden flyder stadig diagonalt under pladsen. Den blev designet i symmetrisk nyklassicistisk stil af Joseph Bove i løbet 1820'erne, men i anden halvdel af 1800-tallet ødelagdes symmetrien med nye byggerier i eklektisk stil, betydeligt højere end de ældre bygninger. På pladsen ligger også det nygotiske eksklusive stormagasin TsUM.

Galleri

Metrostationer

Eksterne henvisninger 

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Moskva
Torve og pladser
Veje i Rusland
NSB Arkitektkontor

NSB Arkitektkontor (senere kendt som NSB Eiendom Arkitektkontoret) var et norsk arkitektkontor, der fungerede fra 1913 til 2000. Kontoret lå under NSB og var mere eller mindre alene ansvarlig for udformningen af både stationsbygninger og andre bygninger forbundet med jernbanedriften. Arkitektkontoret blev oprettet for at få lavere omkostninger, efter at statsbanenes bygninger siden midten af 1850'erne var blevet tegnet af private arkitekter.

Kontoret gjorde sig især bemærket ved ombygningen af stationer på Drammenbanen under udbygningen til dobbeltspor og opførelse af stationer på Sørlandsbanen, Raumabanen og Nordlandsbanen. NSB Arkitektkontor stod også for stationsbygninger og flere enkeltbygninger på andre mindre baner. Efter anden verdenskrig blev udbygningen af jernbanenettet i Norge nedtrappet, og derefter fokuserede kontoret på opførelse af servicebygninger samt modernisering af ældre stationsbygninger.

NSB Arkitektkontor fulgte mere eller mindre tiden stiludvikling med sine bygninger, dog med visse økonomiske begrænsninger der førte til sparsommelig detaljer. Eksempler på dette er nybarok omkring første verdenskrig, nyklassicisme fra 1920'erne og funkis indtil efter anden verdenskrig. Arne Henriksen var i øvrigt overarkitekt i perioden 1975 til 1989, hvor arkitektkontoret leverede en række innovative og moderne bygninger. Et eksempel på dette er den Holmlia Station, der blev tildelt Houens fonden diplom i 1988. Efter omstruktureringen,og opdelingen af NSB i slutningen af 1990'erne blev NSB arkitektfirma nedlagt og videreført i det uafhængige arkitektfirma Linje arkitekter, der i 2012 fusionerede med CFK arkitekter til Linje Arkitektur

Kontorets ledere 
 Gudmund Hoel (1913-1947)
 Arvid Sundby (1947-1971)
 Åsmund Dahl (1971-1990)
 Ivar Lykke (1990-2000)

Udvalgte præmierede værker 
 Holmlia Station (1982) – Houens fonden diplom i 1988.
 Drejebænkshus i Lodalen (1984) – Brunel Award i 1985.
 Vognremise i Lodalen, Dyvekes vei 2 (1988) – Betongelementprisen i 1989, Houens fonden diplom i 1991.
 Kristiansand godsterminal, Langemyr (1991)
 Perrontag på Jærbanen og Stavanger (1992) – Brunel Award i 1992.
 Bro ved Ås Station (1995) – Brunel Award i 1996.
 Flytogsterminalen (2001) – Norsk Stålkonstruksjonspris i 2001.

Litteratur 
 Gunnarsjaa, Arne (2007). Arkitekturleksikon. Oslo: Abstrakt Forlag. s. 558.

Noter 

Etableret i 1913
Ophørt i 2000
Arkitektvirksomheder
Jernbanetransport i Norge
Konsulentvirksomheder fra Norge
Dekstrin

Dekstrin (eng.: dextrin) er et kulhydrat som er spaltet fra stivelse i munden. Imodsætning til stivelse, som er en polymer af glukose, dekstrin er korte oligomerer af monosakkarider (f.eks. glukose).

I kroppen nedbrydes dekstrin til maltose af bugspytamylase i tolvfingertarmen. Maltose nedbrydes endelig til glukose hvorefter det kan optages i kroppen.

 

Biokemi
Organiske forbindelser
Gadbjerg Station

Gadbjerg Station var en dansk jernbanestation i landsbyen Gadbjerg i Sydjylland. Stationen lå på Vejle-Holstebro-banen og åbnede i 1894. Fra 1969 var den trinbræt med tilhørende stationsbygning. Stationen blev nedlagt i 1979 som passagerstation, og stationen fungerer i dag som en fjernstyret krydsningsstation. 

I forbindelse med den foreslåede Billundbane vil trafikken på banen, afhængigt af linjeføringen, blive udvidet og Gadbjerg station vil i så tilfælde blive genåbnet. Såfremt dette skulle blive en realitet, vil rejsende til Herning få mulighed for at skifte i Gadbjerg og på denne måde spare tid i transport.

Såfremt Billundbanen bliver en realitet, vil sporarealet ved Gadbjerg blive udvidet med yderligere et dobbeltspor mod Jelling.

Stationbygningen i byen er revet ned, og grunden fremstår i dag som ukrudtbevokset mark. Stationsbygningen lå skråt bag byens hotel.

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Vejle Kommune
Stationer på Vejle-Holstebro-banen
Stor gulben

Stor gulben () er en mågevadefugl, der lever i Canada og Alaska.

Noter 
 Netfugl.dk 
 Avibase - the world bird database

Fugle fra Alaska
Fugle fra Canada
Mågevadefugle
Árni Magnússon-instituttet

Árni Magnússon-instituttet (isl. Stofnun Árna Magnússonar í íslenskum fræðum) er et akademisk institut i Reykjavík, Island. Instituttets hovedopgave er at opbevare, vedligeholde og studere islandske manuskripter fra middelalderen som Landnámabók, Heimskringla og de islandske sagaer.

Instituttet er opkaldt efter den islandske filolog Árni Magnússon (1663–1730) som viede sit liv til at finde og tage vare på gamle norrøne manuskripter og skriftsamlinger.

Historie 
Da Island fik et vist hjemmestyre fra de danske myndigheder i 1904, krævede det islandske parlament, Altinget, at danskerne skulle tilbagelevere de islandske manuskripter som Árni Magnússon havde fundet, indsamlet og fragtet til København i slutningen af 1600-tallet. I 1927 blev nogle tilbageleveret, og et institut blev dannet under navnet Handritastofnun Íslands ('Det islandske manuskriptinstitut'). I 1972 − efter at de fleste manuskripter var tilbageleveret − blev instituttets statutter ændret. Det skiftede også navn til Stofnun Árna Magnússonar á Íslandi, men bliver almindeligvis refereret til som Árnastofnun. Instituttet er en uafhængig stiftelse, men har tætte forbindelser til og bliver administreret i samarbejde med Háskóli Íslands, Islands universitet.

Instituttet ligger i bygningen Árnagarður på området for Islands universitet ved Suðurgata i Reykjavík.

Skriftsamlinger 
Instituttet opbevarer en række historiske og kulturelt vigtige manuskripter, blandt dem:
 AM 113 fol (Íslendingabók)
 AM 132 fol (Möðruvallabók)
 AM 371 4to (Landnámabók)
 AM 738 4to ('Edda oblongata')
 GKS 1005 fol (Flateyjarbók)
 GKS 2367 4to (Snorra-Edda)

Eksterne henvisninger 
 Árni Magnússon-instituttets hjemmeside (på engelsk)
 Manuskriptfaksimiler online 



Biblioteker
Etableret i 1927
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Reykjavik