kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lilia Skala

Lilia Skala (født Lilia Sofer; 28. november 1896, død 18. december 1994) var en østrigsk/amerikansk skuespiller og arkitekt.

Opvækst 
Skala blev født Lilia Sofer i Wien. Hendes mor, Katharina Skala, var katolsk, og hendes far, Julius Sofer, var jødisk og arbejdede som producentrepræsentant for Waldes Koh-i-noor. Hun var en af de første kvinder til at uddanne sig i arkitektur og teknik fra universitetet i Dresden, før man praktiserer arkitektur professionelt i Wien.

Privatliv 
I slutningen af 1930'erne blev hun tvunget til at flygte sit nazistiske besatte hjemland sammen med sin mand, Louis Erich Skala, og deres to unge sønner. (Lilia og Erich vedtog det ikke-jødiske lydende efternavn af Lilias mor.) Det lykkedes Skala og sin mand at undslippe (på forskellige tidspunkter) fra Østrig og til sidst bosætte sig i USA.

Skala var en kristen forsker. Hun blev introduceret til religionen i Wien i 1920'erne.

Karriere 
Lilia Skala optrådte på utallige tv-shows og serier fra 1952 til 1985 (for eksempel The Alfred Hitchcock Hour i 1965) og som storhertuginden Sophie, der afholdt selskaber på Broadway med Ethel Merman i Call Me Madam ikke for mange år efter at have slået sig i en Queen lynlås fabrik som en ikke-engelsktalende flygtning fra Østrig.

Hun var nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle for sin mest berømte rolle som mor Superior Markens liljer overfor Oscar-vindende Sidney Poitier. Skala optrådte også i  Narreskibet (1965), Charly (1968), Deadly Hero (1976), Eleanor and Franklin (1976), Roseland (1977), Heartland (1979) Flashdance (1983) og House of Games (1987).

Død 
Hun døde i Bay Shore, New York, af naturlige årsager i alderen 98 år. Hendes liv er genstand for et "one-woman" skuespil ved navn Lilia! Spillet er skrevet og udført af hendes barnebarn, Libby Skala.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Østrig
Arkitekter fra Østrig
Skuespillere fra USA
Arkitekter fra USA
Personer fra Wien
Østrigere i 1800-tallet
Østrigere i 1900-tallet
Amerikanere i 1800-tallet
Amerikanere i 1900-tallet
Oscar-nominerede skuespillere
Grayson Hall

Grayson Hall (født Shirley H. Grossman; 18. september 1922, død 7. august 1985) var en amerikansk teater-, tv- og filmskuespiller. Hun blev bredt betragtet for sine avantgarde teaterforestillinger fra 1960'erne til 1980'erne. Hall blev nomineret i 1964 til en Oscar og en Golden Globe Award for John Huston filmen Fanget i natten.

Hun spillede flere fremtrædende roller i den gotiske sæbeopera Dark Shadows (1966-71) og optrådte på One Life to Live (1982-83). I 2006 blev en biografi af hendes liv udgivet med titlen Grayson Hall: A Hard Act to Follow.

Referencer

Filmografi 
 Vampyren banker på (1970)
 Fanget i natten (1964)

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Personer fra Philadelphia
Amerikanere i 1900-tallet
Oscar-nominerede skuespillere
Pseudonymer
Peggy Wood

Mary Margaret "Peggy" Wood (født 9. februar 1892, død 18. marts 1978) var en amerikansk skuespiller og sanger.

Hun begyndte at tage sangundervisning i en alder af otte. Da hun var atten, gjorde hun en professionel debut i koret i operetten Naughty Marietta på Broadway.

Hun udviklede sig til en alsidig kunstner, og var en af hovedaktørerne i det amerikanske teater. Hendes repertoire varierede fra musicals til William Shakespeare.

Hun vandt stor popularitet i tv-serien Mama (1949-56). Hun filmede derimod kun sporadisk. Hendes mest kendte rolle er som abbedisse i The Sound of Music (1965), hvor hun synger "Climb Ev'ry Mountain". For denne præstation blev hun nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle.

Filmografi (udvalg) 
 1919 – Almost a Husband
 1934 – Handy Andy
 1937 – Hollywood bag kulisserne
 1946 – The Magnificent Doll
 1965 – Sound of Music

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Sangere fra USA
Personer fra New York City
Amerikanere i 1800-tallet
Amerikanere i 1900-tallet
Fanget i natten (film)

Fanget i natten er en amerikansk film fra 1964, filmen er baseret på teaterstykket af samme navn af Tennessee Williams

Medvirkende 
 Richard Burton som Dr. T. Lawrence Shannon 
 Ava Gardner som Maxine Faulk
 Deborah Kerr som Hannah Jelkes
 Sue Lyon som Charlotte Goodall
 James ("Skip") Ward som Hank Prosner
 Grayson Hall som Judith Fellowes
 Cyril Delevanti som Nonno

Eksterne henvisninger 
 

Amerikanske film fra 1964
Film baseret på skuespil
Dramafilm fra USA
LGBT-relaterede film fra USA
Film instrueret af John Huston
Anthony Adverse

Anthony Adverse er en amerikansk film fra 1936, filmen er baseret på den første del af romanen Anthony Adverse af Hervey Allen og filmen er instrueret af Mervyn LeRoy og med Fredric March og Olivia de Havilland i hovedrollerne.

Medvirkende 
 Fredric March som Anthony Adverse
 Olivia de Havilland som Angela Giuseppe
 Donald Woods som Vincent Nolte
 Anita Louise som Maria
 Edmund Gwenn som John Bonnyfeather
 Claude Rains som Marquis Don Luis
 Louis Hayward som Denis Moore
 Gale Sondergaard som Faith Paleologus
 Steffi Duna som Neleta
 Billy Mauch som Anthony Adverse (10 år)
 Akim Tamiroff som Carlo Cibo
 Ralph Morgan som Debrulle
 Henry O'Neill som Father Xavier
 Pedro de Cordoba som Brother François
 Alma Lloyd som Florence Udney (som voksen)
 Anne Howard som Angela som barn (ukrediteret)

Eksterne henvisninger 
 

Amerikanske film fra 1936
Dramafilm fra USA
Film baseret på bøger
Oscar for bedste musik
Hollywood bag kulisserne

Hollywood bag kulisserne er en amerikansk film fra 1937, filmen er instrueret af William A. Wellman og med Janet Gaynor og Fredric March i hovedrollerne.

Medvirkende 
 Janet Gaynor som Esther Blodgett / Vicki Lester
 Fredric March som Norman Maine
 Adolphe Menjou som Oliver Niles
 May Robson som Lettie Blodgett
 Andy Devine som Daniel "Danny" McGuire
 Lionel Stander som Matt Libby
 Owen Moore som Casey Burke
 Peggy Wood som Miss Phillips
 Elizabeth Jenns som Anite Regis
 Edgar Kennedy som Pop Randall
 Clara Blandick som Aunt Mattie

Eksterne henvisninger 
 

Amerikanske film fra 1937
Dramafilm fra USA
Jocelyne LaGarde

Jocelyne LaGarde (Tahitiske navn: Tetuanuira) (født 1924, død 12. september 1979) var en tahitisk (Fransk Polynesisk) amatørskuespiller.

Filmen Hawaii var et stort budget drama baseret på James A. Micheners mest solgte roman af samme navn, der fortæller historien om hvide missionærer fra det 19. århundrede, der bringer kristendommen til øens indfødte. LaGarde var en polynesisk kvinde, der passede perfekt til de fysiske egenskaber af karakteren i filmen. Selvom hun aldrig havde spillet før, og ikke kunne tale engelsk (talte kun flydende tahitisk og fransk), blev hun ansat af Mirisch Productions og fik en træner til at blive fonetisk trænet til at håndtere sin karakters dialog.

Som "Dronning Malama Kanakoa, Ali'i Nui af Hawaii" bragte LaGarde sin personlighed og ansigtsskønhed sammen med en indberettet 136 kg en autoritær tilstedeværelse til filmen. Omgivet af et cast af Hollywood-stjerner, stjal hun billedet ikke kun med publikum, men også med professionelle aktører af filmindustrien. Academy of Motion Picture Arts and Sciences nominerede hende til Oscar for bedste kvindelige birolle, som den eneste skuespiller fra filmen, der blev nomineret. Hollywood Foreign Press Association stemte hende som vinderen af deres Golden Globe Award for bedste kvindelige birolle. Hawaii var LaGardes eneste skuespillerrolle. Hun døde i sit hjem i Papeete, Tahiti i 1979, uden at en rapporteret dødsårsag.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere
Golden Globe
Oscar-nominerede skuespillere
Vivien Merchant

Vivien Merchant (født Ada Brand Thomson; 22. juli 1929, død 3. oktober 1982) var en engelsk teater- og filmskuespiller.

Hun begyndte sin karriere i 1942 og blev kendt for dramatiske roller på scenen og i film. I 1956 giftede hun sig med dramatikeren Harold Pinter, og spillede i mange af hans skuespil.

Merchant opnået betydelig succes fra 1950'erne til 1970'erne, hvor hun vinde BAFTA TV Award for bedste kvindelige hovedrolle i 1964. For sin præstation i filmen Alfie (1966), modtog hun en nominering for en Oscar for bedste kvindelige birolle, og vandt BAFTA Award for Mest lovende nykommer. I 1967 medvirkede hun i Broadway-produktionen af Pinters The Homecoming, og modtog en Tony Award nominering. Hendes andre film omfattede Ulykkesnatten (1967), Forhøret (1972), Frenzy (1972), The Homecoming (1973) og The Maids (1975). Hun led af depression og alkoholisme, da hendes ægteskab sluttede, døde hun i 1982, to år efter skilsmissen.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra England
Personer fra Manchester
Briter i 1900-tallet
Pseudonymer
Oscar-nominerede skuespillere
Rødfodet sule

Rødfodet sule (Sula sula) er en havfugl, der lever på kysterne af tropiske områder. Vingefang ca. 150cm, og ca. 70cm fra næb- til halespids. Forekommer i mindst fire fjerdragtskombinationer: 

 En lys/hvid form, med hvid hale (se billedet af den siddende fugl)
 En brun form med hvid hale (se billedet af den flyvende fugl)
 En brun form med brun hale
 En hvid form med brun hale

Alle formerne har røde fødder, dog mindre udtalt udenfor yngletiden.

Eksterne henvisninger 
  Netfugl.dk 
  Avibase - the world bird database

Suler
Atlanterhavets fugle
Det Indiske Oceans fugle
Stillehavets fugle
Carol Channing

Carol Channing (født 31. januar 1921, død 15. januar 2019) var en amerikansk skuespiller og sanger.

Hendes far var en berømt foredragsholder i Christian Science Church. Hun droppede ud for at forfølge en karriere i showbusiness. Hendes store gennembrud kom i 1949 i Broadway-opsætningen af Gentlemen foretrækker blondiner, hvor hun sang Diamond are a Girls Best Friend – en melodi, som i dag er hendes "kendingsmelodi".

Hun medvirkede derefter i mange musicals på Broadway, herunder Hello Dolly. Channing har mest optrådt på scenen og natklubber. Blandt sine filmtitler omfatter Millie (1967), hvor hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Washington
Sangere fra USA
Personer fra Seattle
Amerikanere i 1900-tallet
Tony-vindere
Mildred Natwick

Mildred Natwick (født 19. juni 1905, død 25. oktober 1994) var en amerikansk teater-, tv- og filmskuespiller.

Efter at have spillet teater i sin hjemby Baltimore i 1920'erne, debuterede hun på Broadway i 1932, og gjorde sin filmdebut i 1940. Natwick medvirkede blandt andet i fremtrædende biroller i nogle af John Fords film, og havde en stor rolle i Alfred Hitchcocks Hvem har dræbt Harry?. I 1967 blev hun nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle i filmen På bare tæer i parken.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Personer fra Baltimore
Amerikanere i 1900-tallet
Beah Richards

Beah Richards (født 12. juli 1920, død 14. september 2000) var en amerikansk skuespiller, dramatiker, digter og forfatter. Hun blev i 1968 nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle for sin præstation i filmen Gæt hvem der kommer til middag.

Filmografi (udvalg) 
 1959 - Unge længsler
 1962 - Helen Kellers triumf
 1967 - Lad natten komme
 1967 - I nattens hede
 1967 - Gæt hvem der kommer til middag
 1970 - Det store hvide håb
 1970-1971 - The Bill Cosby Show
 1972 - The Biscuit Eater
 1975 - Mahogany - Modellen 
 1979 - Roots: The Next Generations
 1979 - Banjo the Woodpile Cat
 1981-1984 - Benson
 1985 - Highway to Heaven
 1985 - Distrikt Hill Street 
 1986 - Inside Out
 1986-1987 - Hunter
 1987-1989 - Skønheden og udyret
 1989 - Godt op at køre
 1989 - Drugstore Cowboy
 1989-1990 -  Advokaterne
 1994-1995 - Skadestuen
 1998 - Beloved
 2000 - Forsvarerne

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Personer fra Mississippi
Amerikanere i 1900-tallet
Dramatikere fra USA
Digtere fra USA
Forfattere fra USA
Oscar-nominerede skuespillere
Emmy-vindere
Katharine Ross

Katharine Juliet Ross (født 29. januar 1940) er en amerikansk skuespillerinde og forfatter.

Katharine Ross filmdebuterede i 1965 i Flammer over Virginia og blev betragtet som en af "Hollywoods friskeste nye ansigter". En af hendes mest kendte roller er som Dustin Hoffmans romance i filmen Fagre voksne verden (1967), for hvilken hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle.

Blandt andre kendte film er Butch Cassidy and the Sundance Kid (1969, berømt for sin cykelscene), Dukke-kvinderne (1975), S/S St. Louis - Skibet som fik verden til at skamme sig (1976) og de seneste år, herunder Donnie Darko (2001).

Katharine Ross har været gift med skuespilleren Sam Elliott siden 1984.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Forfattere fra USA
Personer fra Hollywood
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Lynn Carlin

Lynn Carlin (født Mary Lynn Reynolds; 31. januar 1938) er en amerikansk tv- og filmskuespiller. Hun var nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle i 1968 for sin præstation i Ansigter. Carlin lavede sin scenedebut i Clare Boothe Luce' The Women på Laguna Beach Playhouse.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Californien
Personer fra Los Angeles
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Oscar-nominerede skuespillere
Kay Medford

Kay Medford (født Margaret Kathleen Regan; 14. september 1919 i New York City, død 10. april 1980) var en amerikansk karakterskuespiller og komiker.

Opvækst 
Medford blev født som datter af James og Mary Regan. Hendes forældre døde, da hun var teenager. Kunstner navn var "Kay Medford," og hun begyndte skuespillerkarrieren efter at hun blev student fra high school.

Karriere 
Hun spillede Mama i musicalen Bye Bye Birdie på Broadway og fik god kritik for rollen. I filmatiseringen var det imidlertid Maureen Stapleton som fik rollen. Medford optrådte også i rock'n'roll-filmen Jamboree (1957). Broadway-debuten kom i 1951 med musicalen Når guldfeberen raser.

Hun spillede senere i musicals som Carousel og Funny Girl. I Funny Girl spillede hun moren til Fanny Brice (spillet af Barbra Streisand) og blev nomineret til Tony Award for bedste kvindelige birolle i en musical. Medford gentog denne rolle i filmatiseringen fra 1968 og blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle også for denne skildring. Men prisen gik til Ruth Gordon for gyserfilmen Rosemary's Baby.

Død 
Kay Medford blev aldrig gift. Hun døde af livmoderhalskræft i New York i 1980, 60 år gammel.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Personer fra New York City
Amerikanere i 1900-tallet
Catherine Burns

Catherine Burns (født 24. september 1945 i New York City, død den 2. februar 2019) var en amerikansk tv- og filmskuespiller. Hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle for sin præstation i Sidste sommer (1969). Hun har efter sin skuespillekarriere skrevet bøger og skuespil.

Karriere 
Burns gik på Hunter College High School, Hunter College og American Academy of Dramatic Arts. Hun gjorde sin Broadway-debut i 1968 i Prime of Miss Jean Brodie, som hun modtog en Clarence Derwent Award for.

I 1970 vandt hun Theatre World Award for sin præstation i off-Broadway-skuespillet Dear Janet Rosenberg, Dear Mr. Kooning.

Burns gjorde sin filmdebut i 1969 i Sidste sommer som følsomme, konservativ Rhoda. Hun modtog kritisk anerkendelse og en nominering til en Oscar for bedste kvindelige birolle. Rollen indbragt også hende en Kansas City Film Critics Circle Award for bedste kvindelige birolle i 1970.

Hendes andre filmkreditter omfatter Me, Natalie (1969) og Den vinter jeg blev voksen (1971).

Television 
Burns tv-debut var i rollen som Mary Warren i Arthur Millers The Crucible (1967). Hun fortsatte med at optræde som den oprindelige Cathy Craig på One Life to Live i 1969. Hendes andre tv-kreditter omfatter tilpasningen af Arthur Millers skuespil A Memory of Two Mondays (1974), miniserierne The Word (1978) og gæsteoptrædener på Love, American Style, Adam-12, Emergency!, Mod Squad, Police Woman, Waltons and The Bionic Woman. Hun fortsatte på tv i løbet af 1970'erne og ind i midten af 1980'erne, da hun vendte sig fra skuespil til fordel for skrivning.

Bøger 
Hendes børnebog, The Winter Bird, blev udgivet af Windmill Books i 1971. Når der ligger andre fugle syd for vinteren, opdager en lille fugl en ny livsstil i den usædvanlige verden af karruselheste.

Radio 
Hun var også en skuespiller på radio, der optrådte i 1973 på Mutual's The Zero Hour, hvor Rod Serling var vært.

I 1990'erne, mens hun var ansat som kontorreceptionist, skrev hun et skuespil om den første produktion af Maksim Gorkijs Nedre Dybder ved Moskvas kunstteater.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra New York
Forfattere fra USA
Personer fra New York City
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Dyan Cannon

Dyan Cannon (født Samile Diane Friesen; 4. januar 1937) er en amerikansk film- og tv-skuespiller.

Efter to års studier på college flyttede hun til Los Angeles, hvor hun fik arbejde som model. Hun havde et par mindre roller i film og tv i begyndelsen af 1960'erne.

I 1968 medvirkede Cannon i Bob & Carol & Ted & Alice. Til denne rolle blev hun tildelt prisen New York Film Critics for Best Female Role, og modtog også en nominering for Oscar for bedste kvindelige birolle. I 1977 blev hun nomineret igen, denne gang for Oscar for bedste kortfilm med filmen Number One. Sin tredje nominering fik hun modtog to år senere for Himlen kan vente.

I 1980'erne medvirkede hun i On the Road Again (1980), Dødsfælden (1982), Røven fuld af penge 2 (1988) og en række tv-film. I 1990'erne spillede hun i 8 Heads in a Duffel Bag og Svindlere til søs (begge 1997) og i tv-serien Ally McBeal.

For sine bidrag til filmindustrien har hun fået en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Cannon, som er den jødisk afstamning, er nyfødt på ny kristen og er vært for Gods Party with Dyan Cannon & You.

Privatliv 
Cannon giftede sig 1965 med den 33-årige ældre skuespiller Cary Grant. Hun er mor til hans eneste barn, datter Jennifer Grant, født 1966. Ægteskabet varede i 18 måneder, og skilsmissen medførte en langvarig forældremyndighed om datteren. I 1985 giftede hun sig med Stanley Fimberg, men de blev skilt i 1991.

Bøger 
I 2011 blev hendes bog Dear Cary: My Life with Cary Grant udgivet.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Washington
Personer fra Tacoma
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Pseudonymer
Oscar-nominerede skuespillere
Usædvanlige måleenheder

Usædvanlige måleenheder (omfatter journalistenheder) er måleenheder, som ikke er en del af sædvanlige målesystemer og en sådan enhed har ikke en eksakt kendt universel størrelse.

Eksempler på usædvanlige måleenheder:
 Længdeenheder:
 rundetårne (antal højder)
 stenkast
 Bøsseskud
 Penge:
 Minkskandaler (18 mia. kroner)
 Storebæltsbroer
 liter benzin
 liter mælk
 Arealenheder:
 skriveborde
 fodboldbaner
 boligblokke
 Masseenheder (vægt):
 elefanter
 blåhvaler
 Tid:
 øjeblikke
 splitsekunder
 Rumfang:
 bordtennisbolde
 coca-colaer

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger 
 ing.dk: Lynch: Journalistenheder og andre størrelser. Ugens standardisering 
 
Måleenheder
Canfranc Internationale Jernbanestation

Canfranc Internationale Jernbanestation (spansk: Estación Internacional de Canfranc), er en nedlagt jernbanestation i landsbyen Canfranc i de spanske Pyrenæerer. Stationen der åbnede i 1928 var en grænsestation mellem Frankrig og Spanien. På bygningstidspunktet var det Europas næststørste station og måske den mest ekstravagante. Stationsbygningen blev tegnet af den spanske arkitekt Fernando Ramirez de Dampierre og opført i luksus som om den lå midt i en storby. F.eks. er bygningen 240 m lang og har 365 vinduer, et for hvert af årets dage. Stationen forbinder byerne Pau i Frankrig med Jaca i Spanien.

Stationen der forbinder de to lande blev aldrig nogen folkelig succes. To år efter indvielsen benyttede kun 50 passagerer om dagen forbindelsen. Dette kan skyldes at sporvidden mellem Frankrig og Spanien er forskellig, hvorfor man skulle skifte tog. Derudover kom krakket i Wall Street året efter indvielsen. Dens største storhedstid var under den Spanske borgerkrig og 2. verdenskrig, hvor den blev benyttet til at smugle tropper og tyvegods over grænsen. Hvorfor stationens kælenavn ved indvielsen "Titanic of the Mountains" forekommer en smule ironisk.

Forbindelsen mellem Frankrig og Spanien var baseret på et tunnel-projekt der blev opstartet på den franske side af Pyrenæerne i 1912, men pga. 1. verdenskrig først blev afsluttet i 1915.

Stedet blev besøgt af 120.000 turister om åretallerede inden det i 2023 modtog sine første gæster efter at være blevet restaureret og omdannet til hotel af Barcelo Hotel Group.

Kilder 

Jernbanestationer i Spanien
Jernbanetransport i Frankrig
Karen Black

Karen Black (født Karen Blanche Ziegler; 1. juli 1939, død 8. august 2013) var en amerikansk skuespiller, sanger, komponist, sangskriver og manuskriptforfatter.

Blacks gennembrud var filmen Easy Rider  i 1969. Så lavede hun en Oscar-nominerede præstation i Five Easy Pieces fra 1970 og medvirkede i Alfred Hitchcocks sidste film, De fordømte (1976). Hun var i over 100 film. En af hendes mest roste præstation i de seneste år er House of 1000 Corpses (2003).

Hun var også en sanger, dels i filmen Nashville (1975), hvor hun sang tre selvkomponerede sange, og dels i Scientologykirkenes musikprojekt Road to Freedom, hvor hun medvirkede i "The ARC Song".

Black døde i 2013 af kræft.

Filmografi (udvalg) 
 Invasion fra rummet (1986)
 James Dean længe leve (1982)
 Græsset synger (1981)
 Family Plot - den enes død (1976)
 Airport 75 (1974)
 Den store Gatsby (1974)
 Alexanders stående problem (1972)
 Narkoforhandleren (1971)
 Sømmet i bund (1971)
 Fem lette stykker (1970)
 Easy Rider (1968)

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Illinois
Sangere fra USA
Manuskriptforfattere fra USA
Komponister fra USA
Sangskrivere fra USA
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Scientologer
Pseudonymer
Oscar-nominerede skuespillere
Personer døde af kræft
Sally Kellerman

Sally Kellerman (født 2. juni 1937, død 24. februar 2022) var en amerikansk skuespillerinde og sangerinde.

Hun blev bidt af teater efter at have medvirket i nogle skolekomedier og tog undervisning i skuespil på Actors Studio West. I mere end et årti fik hun kun små roller på tv og i film. Kellerman fik sit store gennembrud som major Margaret "Hot Lips" Houlihan i filmen MASH, en rolle, som hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige birolle, og hun fik siden haft en succesfuld karriere, hvor hun medvirkede i en række andre film samt talrige tv-produktioner.

Filmografi (udvalg) 
 Back to school (1986)
 Køreskolen (1985)
 To uheldige helte (1978)
 Frygtens hus (1973)
 Tabte horisonter (1973)
 MASH (1970)
 Boston kvæleren (1968)

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Sangere fra USA
Personer fra Long Beach (Californien)
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Komei Abe

(født 1. september 1911 i Hiroshima, død 28. december 2006 i Tokyo, Japan) var en japansk komponist, dirigent, cellist og musikpædagog.

Abe studerede cello og direktion på Tokyo Nationale Musikskole. Han har skrevet 3 symfonier, orkesterværker, 15 strygerkvartetter, kammermusik, klaverkoncert, cellokoncert etc.

Han blev dirigent for Det Kejserlige Orkester i Tokyo. Abe underviste også i komposition på Kyotos Elizabeth Musikskole og den kommunale kunstskole.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1957) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1964) - for orkester
 "Lille Symfoni" (1984) - for strygerorkester
 Sinfonietta (1964) - for orkester
 Cellokoncert (1937) - for cello og orkester
 15 Strygekvartetter (1935-1993)

Eksterne henvisninger 
 Om Komei Abe på www.musicweb-international.com

Komponister fra Japan
Dirigenter fra Japan
Cellister
Musikpædagoger