kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Power-to-X

Power-to-X (også kaldet PtX, P2X og P2Y) er et antal elektricitets og energilagrings - omdannelsesveje, som anvender overskydende elektrisk energi, typisk under perioder hvor generering af fluktuerende vedvarende energi overskrider elnettets kapacitet eller behov.  
Power-to-X omdannelsesteknologier tillader overførsel af energi fra elektricitetssektoren at blive anvendt i andre sektorer (såsom transport eller kemikalier), måske også energi, som er blevet tilgængelig grundet ekstra investering i energi-generering.  Termen power-to-x er i meget anvendt i Tyskland og kan have oprindelse her. Et forskningscenter til opskalering og kommercialisering bygges på DTU.

X i terminologien kan henføre til én (eller flere) af følgende: power-to-hydrogen, power-to-ammonia, power-to-heat, power-to-chemicals, power-to-gas, power-to-methane, power-to-fuel, power-to-liquid, power-to-mobility, power-to-food, power-to-power - og power-to-syngas.

Danske forhold
Danmark afholdte en budrunde til 1,25 mia kr i 2023, hvor 6 brint-elektrolyseprojekter i Jylland med ialt 280 MW kapacitet foreløbig blev tildelt statsstøtte med under 70 kr/GJ (25 øre/kWh) i 10 år, såfremt de bygges inden 2028.

Se også 
 CO2-neutral energilagring
 Kulstofneutralt brændstof
 Energilagring

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger
 22.2.2021, Jyske Vestkysten: Kæmpe fabrik til 7,5 mia. kr. ved Esbjerg
6.1.2020, energinet.dk: Energinet understøtter Power-to-X med ny handlingsplan
 30.1.2020, ritzau.dk: Power-to-X er det nye sort i den grønne omstilling
 14. november 2019, energy-supply.dk: Lad os dele sol og vind lige med Power-to-X
 Dec 18, 2019, mynewsdesk.com: Energistyrelsen støtter Power-to-X projekter med 128 mio. kr.

Stærkstrømsteknik
Syntetiske brændstoffer
Energilagring
Vedvarende brændstoffer og brændsler
Vedvarende energi
Bæredygtige teknologier
Bradykardi

Bradykardi (eller bradyarytmi) er langsom puls, og stammer fra de græsk ord βραδύς (bradys, “langsom”) og καρδία (kardia, “hjerte”). Pulsen styres af hjertets elektriske system. I dette tilfælde anses en lav puls som under 50.

Symptomer 
Symptomer kan opstå og ses hyppigst ved svimmelhed, hvilket kommer pga. dårlig blodgennemstrømning el.lign. Andre symptomer kan være træthed, uro, besvimelse (synkope), nærbesvimelse.

Behandling 
Behandlingen kommer an på, hvad det skyldes. I det fleste tilfælde vil det være væskebehandling.

Forekomst 
Dette kan skyldes lav kropstemperatur (hypotermi), dårlig cirkulation, iskæmiske hjertesygdomme el.lign.

Kilder 

 AMBULANCEFAG 1 - bog, Munksgaard.dk
 AMBULANCEFAG 2 - bog, Munksgaard.dk
 Sundhed.dk

Hjerte
Halima El Abassi

Halima El Abassi (født 9. april 1978 i Hedehusene) er en dansk socialrådgiver, forsker, debattør og socialdemokratisk folketingskandidat med dansk-marokkansk baggrund. Hun er især kendt for sit oplysningsarbejde indenfor områderne æresrelaterede konflikter og social kontrol. Siden 2018 har hun været forkvinde for Rådet for Etniske Minoriteter.

Baggrund 

Halima El Abassis forældre er indvandret til Danmark fra Marokko. Hun blev født i Hedehusene i 1978 og voksede op i Roskilde. Hun blev gift som 15-årig og fik i alt tre børn. Som 21-årig vendte hun tilbage til uddannelsessystemet og blev fem år senere i 2003 færdiguddannet som socialrådgiver fra Professionshøjskolen Metropol. Hendes ægteskab begyndte at halte, og som 28-årig flyttede hun fra sin mand. Det førte til et brud med hendes familie, og hun flygtede senere fra sin bopæl og kontaktede politiet, fordi hun følte sig truet af en af sine brødre. Historien om hendes flugt endte på forsiden af Politiken og vakte politisk opsigt. I de følgende år boede hun på 18 forskellige adresser med sine tre børn, og på et tidspunkt blev hun så påvirket af situationen, at hun lod sig indlægge på Bispebjerg Hospitals psykiatriske afdeling. Da hun lod sig udskrive fra hospitalet igen, begyndte hun at studere på universitetet. I 2013 blev hun cand.soc. fra Aalborg Universitet. Siden har hun været ansat ved Høgskolen i Oslo og Akershus (i 2018 omdøbt til Oslomet), hvor hun forsker i æresrelaterede konflikter og social kontrol. Hun er medejer af virksomheden FRISK, der yder konsulentbistand indenfor samme område.

Offentligt virke 

Halima El Abassi har deltaget i mange radio- og tv-programmer samt skrevet mange artikler og debatindlæg, ofte om æresrelaterede konflikter og andre forhold, der er relateret til indvandrerkredse. I 2007 deltog hun i DR2's talkshow "Oraklerne" som en ud af syv yngre, veluddannede muslimske kvinder, der i seks udsendelser diskuterede dilemmaer som abort, homoseksualitet og parforhold.  
 
Hun har været frivillig i en række organisationer, blandt andet som bestyrelsesmedlem i den socialpolitiske forening i FAKTI – Værested for Etniske Minoritetskvinder, i den norske forening "LIM – Likestilling, Mangfold og Integrering". Hun har været næstformand for Foreningen for Etnisk Ligestilling og leder af styregruppen for et mentorprojekt for unge kvinder mellem 18-25 år i Ungdommens Røde Kors. 
 
I 2018 udnævnte den daværende udlændinge- og integrationsminister Inger Støjberg El Abassi til forkvinde for Rådet for Etniske Minoriteter for en fireårig periode. I denne egenskab efterfulgte El Abassi Yasar Cakmak.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Præsentation af Halima El Abassi hos Rådet for Etniske Minoriteter

Debattører fra Danmark
Danskere i 2000-tallet
Danske muslimer
Suzuki Celerio

Suzuki Celerio er en personbilmodel fra den japanske bilfabrikant Suzuki, der er designet som en verdensbil til både udviklingslande og det europæiske marked. Den femdørs hatchback tilhører mikroklassen. I nogle lande, f.eks. på Filippinerne, sælges modellen Suzuki Alto under Celerio-navnet.

Navn 
Navnedelene "Cele" og "rio" kommer fra spansk og betyder sammen noget i retning af "himmelsk flod".

Celerio i Indien 
Den indiske version af Celerio produceres af Maruti Suzuki i Manesar, Indien og blev præsenteret på Auto Expo 2014 i New Delhi. Den på Thailand International Motor Expo i november 2013 præsenterede konceptbil A:Wind kan ses som forstadie.

Modellen findes med en 1,0-liters trecylindermotor samt i en version med naturgasdrift. Sikkerhedsudstyret er begrænset til ABS og to frontairbags. Som noget usædvanligt i denne klasse findes Celerio også med semiautomatisk gearkasse.

Dieselversion 
Maruti Suzuki introducerede deres nye 793 cm³-dieselmotor i Celerio den 3. juni 2015. Celerio diesel drives af Suzukis første tocylindrede motor, som yder 34 kW (46 hk) og har et maksimalt drejningsmoment på .

Dimensionerne er identiske med den benzindrevne version, og bortset fra dieselmotoren har modellen intet ekstraudstyr. Dieselversionen udgik igen i februar 2017.

Celerio i Europa 

Den europæiske version af Celerio produceres i Thailand, og blev første gang præsenteret på Geneve Motor Show i marts 2014. Produktionen begyndte i oktober 2014, og modellen kom til Danmark i marts 2015. Modellen adskiller sig fra den indiske version gennem det i Europa påkrævede sikkerhedsudstyr (op til seks airbags, ESP og dæktrykskontrolsystem). Modellen findes kun med en 1,0-liters trecylindermotor med 50 kW (68 hk). Den dyrere Eco+-version er udstyret med et indsprøjtningssystem med to dyser pr. cylinder ("Dualjet") og start/stop-system, som sammen med et ca. 10 mm sænket karrosseri reducerer normforbruget til 3,6 liter/100 km. Ligesom den indiske version findes modellen også med semiautomatisk gearkasse.

Celerio udgår i sommeren 2020.

Udstyrsvarianter 
Celerio findes i tre udstyrsvarianter:
 Basic
 Club med bl.a. klimaanlæg og cd-afspiller
 Comfort, som Club samt bl.a. tågeforlygter og alufælge

Tekniske data 

Motoren er monteret fortil på tværs og driver forhjulene gennem et langt udvekslet femtrinsgearkasse. Forhjulene er enkeltvist ophængt på MacPherson-fjederben med tværled. Forhjulene er udstyret med indvendigt ventilerede skivebremser og baghjulene med tromlebremser. Styretøjet er af tandstangstypen med elektrisk servostyring.

Motoren er af fabrikanten godkendt til brug med E10-brændstof.

Referencer

Litteratur 
 Automobil Revue. Katalog 2016 (på tysk og fransk).

Eksterne henvisninger 

 

Celerio
Mikrobiler
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 2014
Biler fra 2010'erne
Jeanne d’Arc Dijon Handball

Jeanne d’Arc Dijon Handball er en fransk håndboldklub, hjemmehørende i Dijon, Frankrig. Klubben blev etableret i 1970 og ledes af præsidenten Thierry Degorce og har franske Christophe Maréchal som cheftræner. Hjemmekampene bliver spillet i Palais des sports Jean-Michel-Geoffroy. Holdet spiller pr. 2020, i Championnat de France de Handball, hvor de i 2018-19 sæsonen endte på 10. pladsen.

Eksterne henvisninger 
 

Håndboldklubber fra Frankrig
Etableret i 1970
Sport i Frankrig
Zoo (flertydig)

Zoo kan henvise til:

 Zoo – kort for zoologisk have
 Zoo (film fra 1996) – dansk kortfilm fra 1996 af Irene G. Scholten
 Zoo (film fra 2018) – dansk film fra 2018 af Antonio Steve Tublén
 Zoo (Hannover) – bydel i Hannover, hvor Zoo Hannover ligger
Broen (flertydig)

Broen kan henvise til:

 Broen – dansk-svensk tv-serie
 Broen (dokumentarfilm) – dansk dokumentarfilm fra 1969 af Gunnar Iversen og Poul Martinsen
 Broen (film) – dansk kortfilm fra 1993 af Laila Hodell
 Broen (Esbjerg) – butikscenter i Esjberg
Mérignac Handball

Mérignac Handball er en fransk håndboldklub, hjemmehørende i Mérignac, Frankrig. Klubben blev etableret i 1960 og ledes af præsidenten Wilhelmine Maury og har franske Philippe Carrara  som cheftræner. Hjemmekampene bliver spillet i Salle Pierre de Coubertin, med plads til 500 tilskuere. Holdet spiller pr. 2020, i Championnat de France de Handball, hvor de i rykkede op fra Division 2 féminine.

Aktuel trup

Spillertruppen 2019-20 

Målvogter
 1  Wendy Obein
 17  Amandine Balzinc
 94  Audrey Nganmogne
Venstre fløj
 7  Maëva Guillerme
 22  Pauline Dreyer
Højre fløj
 27  Julie Sias
 91  Marine Desgrolard
 92  Audrey Deroin
Stregspiller
 10  Emma Puleri
 14  Tiphaine Olivar

Venstre back 
 5  Enola Grollier
 14  Laurie Puleri
 93  Audrey Bruneau
Playmaker
 11  Victoire Nicolas
 21  Dijana Radojević
 88  Stine Svangård
Højre back
 6  Nely Carla Alberto
 9  Sanne van Olphen
 73  Laurine Daquin

Eksterne henvisninger 
 

Håndboldklubber fra Frankrig
Etableret i 1960
Mérignac
Dijana Mugoša

Dijana Mugoša (født 22. oktober 1995 i Podgorica, Montenegro) er en montenegrinsk håndboldspiller som spiller for RK Podravka Koprivnica og Montenegros kvindehåndboldlandshold.

Hun repræsenteret , ved VM 2019 i Japan.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Håndboldspillere fra Montenegro
Håndboldspillere ved sommer-OL 2020
Den Store Journalistprisen

Den store journalistprisen er en af de mest anerkendte piser for Journalistik i Norge. Den blev uddelt for første gang i 1991. Den er tilsvarende Cavlingprisen i Danmark.

Prisen var en arvtager til Narvesenprisen og Hirschfeldtprisen som begge blev uddelt indtil til 1990.

Prisen bliver givet af Norsk Presseforbund, og tildeles en journalist eller en gruppe af journalister som i løbet af det sidste år har lavet en særlig prisværdig indsats inden for journalistik.

Hensigten med prisen er at opmuntre til og hædre kvalitet i journalistik. Prisen kan gives til journalister både i Aviser, onlinemedier, Radio og Fjernsyn.

Den store journalistprisen finansieres gennem et samarbejde mellem Norsk Journalistlag, Norsk Redaktørforening, Mediebedriftenes Landsforening, Den Norske Fagpresses Forening, NRK og TV 2.

Prismodtagerne (siden 1991) 

 2019:  Maria Mikkelsen, Mona Grivi Norman og Frank V. Haugsbø i Verdens Gang for «Tolga-saken» hvor tre personer blev indrapporteret som psykisk udviklingshæmmede af Tolga Kommune og fik en værge mod deres vilje.
 2018: Tegneren Finn Graff og Per Egil Hegge
 2017: Thomas Ergo, Hans Petter Aass og Rune Vandvik fra Stavanger Aftenblad for reportatien om «Glassjenta», om norsk barnevern.
 2015: Maria Mikkelsen og Synnøve Åsebø, VG, for Odin-saken
 2014: Kristin Solberg og Anders Sømme Hammer, freelance-journalister, for arbeid i konflikt- og krigsområder
 2013: Kjetil B. Alstadheim, Dagens Næringsliv
 2012: Trude Lorentzen, Eivind Sæther og Adrian Øhrn Johansen, Dagbladet for 22. juli-dokumentaren «Tomrommene».
 2011: Odd Isungset for arbejdet med Nygaard-saken.
 2010: Bernt Jakob Oksnes, Dagbladet.
 2009: Per Christian Magnus, Robert Reinlund og Anne Marie Groth, TV 2, for dokumentarfilmen Sultbløffen.
 2008: Helle Aarnes, Bergens Tidende, for artikelserie om tyskerpiger.
 2007: Debattredaktør Knut Olav Åmås, Aftenposten.
 2006: Redaktionen i Typisk norsk (NRK).
 2005: Magasinredaktionen i Dagens Næringsliv og Roar Christiansen, Bergens Tidende.
 2004: Harald Henden, VG.
 2003: Åsne Seierstad, freelance.
 2002: Ikke uddelt.
 2001: Harald Stanghelle, Dagbladet.
 2000: Inge Sellevåg, Bergens Tidende.
 1999: Steinar Hansson, Dagsavisen.
 1998: Anne Grosvold, NRK.
 1997: Finansredaktionen i Dagens Næringsliv.
 1996: Redaktionen i VG.
 1995: Tomm Kristiansen, NRK.
 1994: Fritz Breivik, Nordlands Framtid.
 1993: Sissel Benneche Osvold, Dagbladet.
 1992: Arne O. Holm, Dagbladet.

Referenser

Eksterne henvisninger 

 Den store journalistprisen 
Etableret i 1991
Kulturpriser fra Norge
Milton Keynes-skatten

Milton Keynes-skatten (engelsk Milton Keynes Hoard) er et depotfund med guldgenstande fra bronzealderen, som blev gjort den 7. september 2000 af amatørarkæologerne Michael Rutland og Gordon Heritage med metaldetektor i byen Milton Keynes i Buckinghamshire i England.

Fundet består af to torqueringe, tre armbånd af guld samt et stykke af en bronzestav samlet i en krukke. Keramikken gjorde det muligt at datere fundet til omkring 1150-800 f.Kr. Sammenlagt vejede skatten 2,02 kg, og British Museum beskrev det som "En af de største koncentrationer af guld fra bronzealderen, som kendes i Storbritannien", og at det var "vigtigt til at give et social og økonomisk billede af perioden". Skatten blev vurderet til £290.000, og den er nu udstillet på British Museum i London. En kopi af fundet er udstillet på Milton Keynes Museum.

Der er gjort adskillige andre arkæologiske fund i en radius af 16-19 km fra Milton Keynes centrum, heriblandt romersk-britiske skattefund.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Arkæologiske fund fra Storbritannien
Depotfund
Oldsager fra Bronzealderen
Milton Keynes
Genstande på British Museum
Genstande i guld
NNE

NNE, tidligere NNE Pharmaplan, er en dansk rådgivende ingeniørvirksomhed, inden for den farmaceutiske industri og bioteknologi. Det er ejet af Novo Nordisk A/S, og dette og andre selskaber under Novo Holdings står for størstedelen af omsætningen. I 2018 havde selskabet omkring 1000 ansatte og en omsætning på over 1,4 mia. DKK.

Historie 
Selskabet blev etableret i 1991, hvor det blev skilt ud af Novo Nordisk efter at have fungeret som et internt konsulentfirma i mange år. På dette tidspunkt havde man ca 130 medarbejdere 

I 2003 havde selskabet omkring 1.200 ansatte.

I 2007 købte firmaet Pharmaplan, og ændrede navn til det nuværende 'NNE Pharmaplan.

I 2017 ændrede man navnet tilbage til NNE. I 2018 kom omkring 74 % af selskabets omsætning fra firmaer i Novo Nordisk-gruppen, mens resten, 26 %, kom fra andre kunder.

Referencer 

Novo Nordisk
Ingeniørvirksomheder i Danmark
Virum
Danske virksomheder etableret i 1991
Bioteknologivirksomheder i Danmark
Bellucci

Bellucci kan henvise flere personer:
 Monica Bellucci, en italiensk skuespillerinde og tidligere model
 Thomaz Bellucci, en brasiliansk tennisspiller
Bella

Bella har flere betydninger:

 Michael Bella, en tidligere tysk fodboldspiller
 Ahmed Ben Bella, en algiersk politiker
 Bella Center, Skandinaviens største udstillings- og kongrescente
 Bella Sky, et 4-stjernet kongreshotel beliggende i tilknytning til Bella Center i Ørestad i København
 Isola Bella, en af øerne i øgruppen Borromeiske Øer i den italienske del af Lago Maggiore
 TV-Bella, uafhængig og ukommerciel lokal-tv for Vanløse og Brønshøj
Nanna Debois Buhl

Nanna Debois Buhl (født 1975) er en dansk billedkunstner.
Hun arbejder specielt med fotografi.

Buhl er uddannet fra Gerrit Rietveld Academie, Det Fynske Kunstakademi, Det Kongelige Danske Kunstakademi og Whitney Independent Study Program.
Hun har boet og arbejdet i New York.
I 2019 begyndte hun en ph.d.-uddannelse på Det Kongelige Danske Kunstakademi og Københavns Universitet.
Ved universitetet er hun tilknyttet Institut for Kunst- og Kulturvidenskab.

Buhl har blandt andet udstillet til Brandts' udstilling Enter i 2008–2009,
og til Stellar Spectra i Fotografisk Center i 2020.
Hun er repræsenteret på Louisiana Museum of Modern Art, Arken, Det Nationale Fotomuseum, Vejle Kunstmuseum og Statens Museum for Kunst.

Henvisninger 

Billedkunstnere fra Danmark
Start/stop-system

Start/stop-systemet i en bil er et system, der forhindrer unødvendig udledning af CO2, samt en sparing af bilens brændstof. 

Start/stop-systemet registrerer, når bilen holder stille, og hvis føreren af bilen har sat bilen i neutral, vil start/stop-systemet stoppe bilens motor. Nogle nyere modeller af biler har et automatisk start/stop-system, der aktiveres, når motorens aktivitet er på et vis minimum. 

Bilen batteri holder alt andet elektricitet i bilen i gang, når start/stop-systemet er aktiveret. 

Motoren starter op igen, når føreren presser koblingen ned. I biler med automatgear starter motoren, når føreren slipper bremsen.

Historie 
Start/stop-systemet var første gang introduceret af Volkswagen i 1983.  

Mazda forsøgte i 2008 at komplicere metoden med deres Smart Idle Stop System (SISS), der skulle fungere på samme måde som start/stop-systemet, men i stedet være afhængig af startmotoren. Det lykkedes dem ikke, og de gik derfor en mere traditionel rute med deres i-stop.  

Ford annoncerede, at deres start/stop-system ville være tilgængelig i nogle af deres biler fra år 2012. De tilføjede hertil, at systemet ville booste brændstofsøkonomien med 10%. Bilfirmaer som bl.a. Mazda er dog mere koncentreret om EPA resultater, og da deres biler med i-stop kun udgør 1/10 af en procent på the EPA city cycle, vil de stoppe produceringen af biler med start/stop-systemet, indtil det bedre kan betale sig i det store billede.

Referencer 

Bildele
Hannah Heilmann

Hannah Heilmann (født 1978 i København) er en billedkunstner. Hun er uddannet cand.mag. i kunsthistorie fra Københavns Universitet. Hun virker som lektor ved BFA-uddannelsen (Bachelor of Fine Arts) ved Det Kongelige Danske Kunstakademi.

Hannah Heilmann var medlem af kunstnergruppen Ingen Frygt (2001-2010) og af det københavnske produktionsfællesskab TOVES (2010-2017).

Referencer

Eksterne henvisninger 
 hannahheilmann.dk  – Hannah Heilmanns hjemmeside
 toves.dk – TOVES hjemmeside
 Kunstnerintervention: Hannah Heilmann  på Statens Museum for Kunst

Billedkunstnere fra Danmark
Ella Jensen

Ella Dagny Jensen (født 1907 i Glostrup, død 2002 i København) var forbundsformand i Tobaksarbejderforbundet 1963-1975 og den første kvindelige forbundsformand i et dansk fagforbund for begge køn. Hun var gennem hele sit voksne liv fagligt aktiv og arbejdede vedholdende for kvinders ligestilling på arbejdsmarkedet og i familien. Hun var medlem af LO's hovedbestyrelse 1955-1976 og var her med til at forhandle ligeløn på arbejdsmarkedet i 1973.

Ella Jensen var politisk aktiv i Socialdemokratiet og næstformand i partiforeningen i Vanløse. Hun var medlem af Københavns Borgerrepræsentation 1954-1958.

Ella Jensen var født i Glostrup 1907 og død i København 2002. Hun var datter af cigarhandler Lars Peder Petersen (1862-1926) og syerske Ane Sofie Rasmusen (1865-1923).

Referencer

Litteratur 
 Ella Jensen: Et liv indenfor tobakken, selvbiografi 1996, .

Fagforeningsfolk fra Danmark
Tidligere medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation fra Socialdemokraterne
Wilhelmine Zahle

Wilhelmine Amalie Lovise Zahle (født 14. juli 1840 i København, død 8. januar 1927 i København) var en dansk bladudgiver og skoleleder. Hendes forældre var urtekræmmer Peter Wilhelm Jacobsen (1795-1863) og Louisa Augusta Bencke (1794-1874). Hun blev gift den 12. januar 1870 med venstrepolitikeren og bladudgiveren Peter Christian Zahle.

Wilhelmine Zahle deltog aktivt i arbejdet på Folketidende for Midtsjælland, et blad som Peter Christian Zahle grundlagde i 1871. I 1875 begyndte hun at udgive og redigere et lille skrift Fredagen - Ugeblad for Qvinder, Danmarks første kvindesaglige blad. Hendes hovedformål med bladet var at støtte kvinders adgang til uddannelse. Hendes grundholdning var for sin tid radikal; hun ønskede fuld, altså også politisk, ligestilling.

I 1876 indkaldte Wilhelmine Zahle til et kvindemøde i Ringsted for at diskutere uddannelse af lærerinder til landsbyskolens børn. Mødet resulterede i stiftelse af Dagmarsamfundet. I 1877 kunne hun begynde undervisningen af landets første hold forskolelærerinder i den del af sit hjem, hun indrettede til Dagmarsminde Quindehøiskole.

Fra 1881 brugte hun sin energi på filantropi og tog bl.a. såkaldt faldne kvinder fra Københavns slum i huset. I 1890 blev hun fejlagtigt forvekslet med sin steddatter, der også hed Vilhelmine, og som da udgav Vildsomme Veje, den første danske fortælling med lesbisk tema.

Reference

Litteratur 
 Adda Hilden, Lærerindeuddannelse. Lokalsamfundenes kamp om seminariedriften, Odense Universitetsforlag, 1993.

Skoleledere fra Danmark
Personer fra København
Filantroper fra Danmark
Jantarnij

Jantarnij (russisk: Янта́рный; tysk: Palmnicken; litauisk: Palvininkai; polsk: Palmniki) er et landsbyområde i Samland i Kaliningrad oblast i den russiske eksklave. Området havde 5 524 indbyggere i 2010. Stedet ligger i den nordvestlige del af den historiske region Østpreussen ved ravkysten, cirka 40 kilometer nordvest for Kaliningrad (Königsberg). Nabobyer er Donskoje (Groß Dirschkeim) i nord og Primorsk (Fischhausen) i syd.

Historie 
Landsbyen blev grundlagt i 1234 af Den Tyske Orden, og de gav landsbyen navnet Palmnicken. i 1525 blev byen og området en del af det preussiske hertugdømme. Under Trediveårskrigen blev Palmnicken okkuperet af Sverige i seks år.

Palmnicken var en del af Kongeriget Preussen fra 1701 og den preussiske provins Østpreussen fra 1773. Under syvårskrigen okkuperede Det russiske kejserdømme byen i årene 1758 til 1762. I 1827 startede udviklingen af rav i stor skala. I 1871 blev byen en del af det tyske kejserrige under den preussiske ledede samling af Tyskland.

Fra begyndelsen af 1900-tallet blev turistindustrien vigtigere, og byen var et kendt kurbad. I 1939 havde byen 3.079 indbyggere. Palmnicken blev erobret af Den røde armé tidligt i april 1945 under afslutningen af 2. verdenskrig, og har siden været under russisk kontrol.

Massakren i Palmnicken 
Under Den røde armés fremrykning i januar 1945, blev en koncentrationslejr som var en underlejr af Stutthof koncentrationslejren evakueret og de indsatte blev sendt på en dødsmarch via Königsberg til Palmnicken. Kun 3.000 af de oprindelige 7.000 indsatte overvejende jødiske kvinder fra Polen og Ungarn overlevede, da de den 27. januar nåede Palmnicken. Det var meningen at de overlevede indsatte skulle spærres inde i en af rav-grubernes tunneler, men grubens leder modsatte sig dette. SS-styrkerne tog da om natten 31. januar fangerne ned til stranden ved Palmnicken og tvang dem ud i det iskolde vand i Østersøen. Kun 15 indsatte overlevede denne krigsforbrydelse.

Historie fra 1945 
Den tyske befolkning blev fordrevet mod vest til Tyskland og byen blev befolket af indflyttede russere, hviderussere, ukrainere og tatarer. Palmnicken blev omdøbt til Jantarnij, efter det russiske ord for rav: jantar. Samtidig fik stedet status som en arbejderbebyggelse og blev også sæde for en landsbysovjet (landrådskommune i Rajon Primorsk. Fra juli 1947 til april 1953 var der i Jantarnij en interneringslejr for op til 2700 personer, som blev indsat som arbejdere i ravindustrien
Efter landsbysovjetten i 1959 blev nedlagt, kom Jantarnij i 1965 under bysovjetten i Swetlogorsk og blev en del af Swetlogorsks turist-industri-zone, forløberen for den i 1994 oprettede bykreds i Swetlogorsk. I 2004 blev Jantarnij selv sæde for en kommunal bykreds, som i 2010 også blev etableret som et administrativt-territorialt område.

Eksterne henvisninger 

 Rolf Jehke: Amtsbezirk Palmnicken (2005)
 GenWiki: Palmnicken
 Holocaust-Denkmal in Jantarny eröffnet.  I Russland aktuell. 31. januar 2011.

Byer i Kaliningrad oblast