kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Savannebavianer

Savannebavianer (Papio) er en slægt af bavianer i marekattefamilien. Savannebavianen er den mest udbredte i Afrika. Slægten indeholder 5 arter.

Adfærd 
Bavianerne lever i flokke på 10-50 individer. Flokkene lever deres liv på savannen og i klippeområder i det meste af Afrika. 
Aberne bliver omkring 30 år. De er kønsmodne når hunnen bliver omkring 3-4 år. Hannerne er større end hunnerne. Hannen vejer omkring 35 kg, og hunnen er halvt så stor. 

Bavianen er alt ædende. For den spiser græs, rødder, frø, frugt, insekter og den kan godt finde på at jagte små pattedyr. Bavianerne finder deres føde på savannen og på klipperne. 

Om aftenen søger mange grupper sammen for at sove sammen. Det gør at der er mindre risiko for at blive angrebet af rovdyr. Nogle af sovestederne kan der komme op til 500 bavianer. Sovestederne er oppe i træer eller i klippehuler. Bavianerne holder på skift vagt mod rovdyr.

De røde numser 
Bavianen er kendt for sin røde numse. Den røde numse viser, at hunnen er klar til parring. For når det er parringstid svulmer hunnens numse op og det er et tydeligt tegn til at hun er klar. 

De bruger også numsen til at vise deres ydmyghed. For når et dominerende dyr kommer, vender de deres numse til dyret. Det viser at de har anerkendt at det andet dyr bestemmer.

Ligeledes skyldes de røde numser også at bavianerne kan styre deres temperatur ved at regulere deres blodtilførsel til og fra numsen.

Biologi 
Der er stor forskel på hannen og hunnen. Hannerne er større og har manke. De ældre hanner får en sølvfarvet manke. Ellers er pelsfarven brun. Hunnerne er mindre og har også en brun pels. 

Hannernes job er at passe på flokken. De skal forsvare flokken mod løver, geparder, leoparder men også mod andre flokke. Hannerne skal også holde flokken i live, altså parring. 

Hunnernes job er at finde føde og passe ungerne. 

Ungernes pels er sort når de bliver født. Omkring halvårsalderen bliver pelsen brun. Altså den normale farve. Når ungerne bliver større finder de automatisk rangordenen. Men det kan svinge om de er født af førerhunnen. For så ”starter” de højt i rangordenen. Men hvis de bliver født af en hun der er lavt i rangordenen er ungen også lavt i rangordenen.

Arter
De fem arter i slægten Papio:
 Kappebavian Papio hamadryas
 Anubisbavian Papio anubis
 Guineabavian Papio papio
 Gul bavian Papio cynocephalus
 Chacmabavian Papio ursinus
Anubisbavian

Anubisbavianen eller den grå bavian (Papio anubis) er en art af savannebavianer. Den er almindelig i det vestlige og nordøstlige Afrika.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Savannebavianer
Sankt Helena

Sankt Helena er en ø i Sydatlanten. Den er tilknyttet Storbritannien som oversøisk territorium. Territoriet omfatter udover øen Sankt Helena de to øer Ascension og Tristan da Cunha. Siden 1858 har 0,14 km2 af øen været et fransk oversøisk territorium.

Hovedstad 
Øens hovedstad hedder Jamestown og ligger på nordsiden af øen.

Napoleon 
Sankt Helena er først og fremmest kendt, fordi Napoleon 1. af Frankrig tilbragte sine sidste år i fangenskab på øen. Området, hvor Napoleon blev holdt fanget, som omfatter Longwood House og dets have, Sane Valley og Pavillon des Briars, er siden 1858 ejet af den franske stat og har status af suverænt fransk territorium ()

Eksterne henvisninger 

 Øens officielle hjemmeside

Kilder 

Sankt Helena, Ascension og Tristan da Cunha
Britiske oversøiske territorier
Franske oversøiske territorier
Hads-Ning Herreders Jernbane

Hads-Ning Herreders Jernbane (HHJ) var et privatbaneselskab i Aarhus-området. Selskabet oprettede 19. juni 1884 Odderbanen, der stadig går mellem Aarhus H og Odder og oprindeligt var forlænget med strækningen Odder-Hov, der blev nedlagt 31. marts 1977. Selskabet blev fusioneret med Vemb-Lemvig-Thyborøn Jernbane til Midtjyske Jernbaner 1. januar 2008. I 2012 indgik Odderbanen i Aarhus Nærbane sammen med Grenaabanen. I 2016 lukkedes hele nærbane for ombygning til letbane. Odderbanen genåbnede som en del af Aarhus Letbane i slutningen af august 2018.

Selskabet var opkaldt efter Hads Herred og Ning Herred, som banen går gennem. Stationsbygningerne blev tegnet af Thomas Arboe.

Se også 
 Danske jernbaner

Eksterne henvisninger 

 Midjyske Jernbaner
 Hads-Ning Herreders Jernbane – HHJ – Odderbanen. Historien og det rullende materiel

Noter 

Tidligere jernbaneselskaber i Danmark
Odder
Kæmpeskældyr

Kæmpeskældyret (Manis gigantea) er en art af skældyr. Den når en længde på 88 cm med en hale af samme længde og vejer 33 kg. Den er dermed det største skældyr.

Dyr fra Centralafrika
Dyr fra Vestafrika
Skældyr
Langhalet skældyr

Det langhalede skældyr (Manis tetradactyla) er en art af skældyr. Den når en længde på 30 cm med en hale på 28 cm og vejer 2,5 kg. Den er dermed det mindste skældyr.

Skældyr
Blommetræ

 
Blomme (Prunus domestica) er et lille træ med søde, 20-50 mm store, hængende frugter, der er røde, gule, grønne eller blå. Blomme ligner Mirabel, men bladene er matte, over 4 cm lange og mere eller mindre hårede.

Beskrivelse 
Blomme er et lille, løvfældende træ med en åben og stivgrenet vækstform. Stammen er kort, og grenene er opstigende og grove. Der findes i reglen ikke torne på selve træet, men af og til på "mirabelle"-vildskud. Barken er først rødbrun (lyssiden) og grøn (skyggesiden). Senere bliver den gråbrun og lidt stribet, og til sidst er den mørkegrå og opsprækkende med smalle furer.

Knopperne sidder spredt på ophovnede bladfæster. De er små og kegleformede med brune skæl. Blomsterknopperne sidder flere sammen på rynkede kortskud. Bladene er elliptiske til omvendt ægformede med fint rundtakket rand. Oversiden er mørkegrøn og lidt rynket. Undersiden er lysegrøn og gråfiltet. Træet blomstrer i maj. Blomsterne er hvide med svag duft. Frugterne er ovale til helt runde og blåsorte eller grønlige med et lyst vokslag. Frøene spirer villigt efter et år i jorden.

Rodnettet stammer fra grundstammen. Den kan enten være "Mirabelle" (så er det højtliggende og groft) eller Kræge (så er det mere dybtgående og svagere). Rodskud ses ofte, især efter hård beskæring. Kun få sorter er selvbestøvende.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 10 x 6 m (30 x 20 cm/år).

Voksested 
Blomme er et krydsningsprodukt, men alle stamformerne findes i Kaukasus-bjergene. Her gror de på næringsrig, kalkholdig og veldrænet bund.

Blomme er almindeligt dyrket i Danmark.

Underarter 
 Sveskeblomme (Prunus domestica subsp. domestica)
 Sorter
 'Czar'
 'Italiensk Sveske'
 'Kirkes'
 'Opal'
 'Victoria'
 Kræge (Prunus domestica subsp. insititia)
 Reineclaude (Prunus domestica subsp. italica)
 Sorter
 'Althans Reine Claude'
 'Ouillins Reine Claude'
 Mirabelblomme (Prunus domestica subsp. syriaca)

Blommesorterne falder i to grupper: de aflange, hvor frugtkødet slipper stenen, og de kuglerunde, hvor det hænger fast. De sidste kaldes også for "Reine-Claude blommer".

Se også 
 Mirabelblomme

Noter

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Nytteplanter fra Europa
Hvide blomster
Frugttræer
Biplanter
Weichseltræ

 
Weichseltræ (Prunus mahaleb) eller bare Weichsel er et lille træ, der i Danmark bliver plantet i hegn. Det ligner alm. hæg, men bladene er blanke med tydelige kirtler på bladtænderne. Blomsterne er små og rent hvide med en behagelig duft. Frugterne er små, sorte "kirsebær". Underbarken og løvet dufter af en blanding af Skovmærke (dvs. kumarin) og marcipan (dvs. blåsyre).

Beskrivelse 
Weichseltræ er et lille, løvfældende træ med en bred, skærmagtig vækstform. Stammen er kort og deler sig snart i flere topskud. Hovedgrenene er udspærrede til overhængende. Barken er først grågrøn, og derpå gråbrun med tværgående bånd af korkporer. Gammel stammebark er grå med opsprækkende furer. Knopperne er spredte og brune med oval form. Blomsterknopperne sidder i små bundter på dværgagtige kortskud.

Bladene er bredt ovale til helt runde med fint takket rand og en kort spids. På stilken ses af og til små grønne nektarkirtler. Oversiden er blankt lysegrøn, mens undersiden er mere mat. Blomsterne springer ud i slutningen af maj. De sidder 5-10 sammen i halvskærme. Hver enkelt blomst er lille og rent hvid med en behagelig duft. Frugterne er små, sorte "kirsebær". Frøene modner godt og spirer villigt.

Rodnettet består af kraftige hovedrødder, der når både langt ned og vidt ud. Finrødderne ligger højt i jorden.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 10 x 10 m (30 x 20 cm/år).

Voksested 
Weichseltræ danner krat, skovbryn og underskov i de lyse blandingsskove på tør og kalkrig bund i Mellem- og Østeuropa. I det nordøstlige Bulgarien, hvor klimaet er kontinentalt med varm, tørre somre og hårde vintre, findes steppeområder af samme type, som kan ses i f.eks. Ungarn og Ukraine. Her vokser arten sammen med bl.a. agernigella, almindelig blærebælg, almindelig judastræ, almindelig nældetræ, almindelig parykbusk, almindelig syren, asfaltkløver, asiatisk singrøn, balkanpæon, bjergkortkrone, bjergstenfrø, blå staudeklematis, buskhestesko, dværgmandel, farvegåseurt, foderesparsette, fransk rose, glatbladet tidselkugle, gul læbeløs, hvid diktam, hårtotfjergræs, kronelimurt, lav iris, Melica transsilvanica (en art af flitteraks), melittis, opret galtetand, pigget lakrids, Potentilla cinerea (en art af potentil), purpurkongelys, russisk løn, Scabiosa argentea (en art af skabiose), sibirisk klokke, skarleje, skærmokseøje, slank sternbergia, spinkel kambunke, strandasters, sølvsalvie, sølvbladet pære, Teucrium polium (en art af kortlæbe), uldhåret fingerbøl og våradonis

I Danmark er træet især plantet i hegn i Vestjylland.

Note

Kilde 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Træer
Haveplanter
Hvide blomster
Tørketålende planter
Kirsebærslægten
Ludvig 15. af Frankrig

Ludvig 15.  () (15. februar 1710 – 10. maj 1774) var konge af Frankrig fra 1715 til 1774.

Biografi 
Ludvig var søn af hertugen af Burgund (død 1712) og oldebarn af Ludvig 14. Han blev allerede konge i 1715, da han var fem år gammel. Han regerede formelt i 59 år. Indtil 1723 styrede Ludvig 14.s brodersøn, hertug Filip af Orléans; derpå var hertugen af Bourbon førsteminister. Kongens lærer, kardinal Fleury, blev førsteminister i 1726 og var landets egentlige regent til sin død i 1743. Han genrejste Frankrig, men da Ludvig overtog styret, førte hans manglende engagement til tilbagegang for landet, der også svækkedes af en række opslidende krige:
 Polske Tronfølgekrig 1733-1735 gav indirekte Frankrig Lorraine
 Østrigske Arvefølgekrig 1740-1748 gav intet udbytte for landet
 I kolonikrige mod Storbritannien 1755-1763 mistedes Canada og Louisianaterritoriet og indflydelse i Indien
 Preussiske Syvårskrig 1756-1763

Ludvig 15.s regering må som helhed kaldes en forfaldstid, hvorimod kulturlivet fortsatte sin blomstring gennem oplysningstiden. Han er blevet betegnet som blottet for pligtfølelse og medmenneskelig sympati, mest optaget af skandalehistorier og sine elskerinder, hvoraf de mest kendte er Madame de Pompadour og Madame du Barry. Kritikken af hans passivitet er formentlig overdrevet, men det står fast, at han svigtede, hver gang reformer var påkrævet. Hans styre var med til at bane vejen for den Franske Revolution.

Se også 

 Tidslinje over nogle europæiske regenter i det 18. århundrede

|-
 

Konger af Frankrig
Huset Bourbon
Franskmænd i 1700-tallet
Skovbavianer

Skovbavianer (Mandrillus) er en slægt af bavianer i marekattefamilien med to medlemmer: mandril og dril.
Mandril

Mandrillen (Mandrillus sphinx) er et dyr i skovbavianslægten i marekattefamilien. Det er nært beslægtet med drillen. Det bliver 63-81 cm lang med en kort hale på 7-9 cm og når en vægt på 11-37 kg. Hannen er tre gange større end hunnen og er den største bavianart. Hanmandrillen kan kendes på den røde snude med de blå kinder, hunnens farver er ikke nær så stærke. Mandrillen har en begrænset udbredelse i den vestlige del af det centrale Afrika.

Aber fra Afrika
Dyr fra Centralafrika
Skovbavianer
Buketspiræa

 
Buket-Spiræa (Spiraea x vanhouttei) er en løvfældende busk med en opret, men efterhånden mere overhængende vækstform. Buket-Spiræa bærer buketter af hvide blomster. Busken er helt igennem sund ved anvendelse i haver.

Beskrivelse 
Barken er først glat og lysebrun. Senere bliver den mørkebrun, og til sidst skaller den af i strimler. Knopperne er spredte, udspærrede, spidse, brune og lidt hårede. Bladene er ovale til ruderformede og 3-5 lappede på den yderste del. Resten af bladranden er let savtakket. Oversiden er glat og mørkegrøn, mens undersiden er grågrøn. 

Blomsterne ses sidst i juni. De er samlet i tætte halvskærme (eller "buketter", deraf navnet) i hvert bladhjørne. De enkelte blomster er hvide med en tung duft. Frugterne er tørre, brune kapsler, men frøene er golde.

Rodnettet er kraftigt og tæt forgrenet. Planten sætter mange rodskud, især efter hård nedskæring. 

Højde x bredde og årlig tilvækst: 3 x 2 m (20 x 15 cm/år).

Hjemsted 
Begge krydsningens forældre hører hjemme i det centrale Kina, hvor de danner skovbryn, underskov og krat på mineralrig bund med tørre somre og store mængder vintersne.

Kilder 
Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Buske
Haveplanter
Hvide blomster
Hornbækbanen

Helsingør-Hornbæk-Gilleleje Banen (HHGB), også kaldet Hornbækbanen, er en nordsjællandsk privatbane under Lokaltog.

Helsingør-Hornbæk (HHB) 22. maj 1906
 Længde: 12,9 km
 Sporvidde: 1435 mm

Hornbæk-Gilleleje 11. juli 1916
 Længde: 12,0 km
 Sporvidde: 1435 mm

Stationer 
Arkitekten bag stationerne og trinbrætterne på den første etape af banen fra Grønnehave til Hornbæk var banens anlægsingeniør Brandt.

 Helsingør Station
 Grønnehave Station
 Marienlyst Trinbræt
 Højstrup Trinbræt
 Hellebæk Station
 Ålsgårde Station
 Skibstrup Trinbræt
 Saunte Station
 Karinebæk Trinbræt
 Hornbæk Station
 Horneby Sand Trinbræt
 Kildekrog Trinbræt
 Dronningmølle Station
 Firhøj Station
 Søborg Trinbræt
 Stæremosen Trinbræt
 Gilleleje Øst Trinbræt
 Gilleleje Station

Se også 

 Danske jernbaner

Noter 

Tidligere jernbaneselskaber i Danmark
Jernbanestrækninger i Danmark
Banen
Dril

Drillen (Mandrillus leucophaeus) er en bavian i slægten skovbavianer. Den er nært beslægtet med mandrillen. Drillens udseende er lig mandrillens, men mangler de skarpe farver i ansigtet. Den findes udelukkende i Cameroun nord for Sanaga floden og på kystøerne Bioko, tilhørende Ækvatorialguinea.

Drillen er Afrikas mest truede primat.

Skovbavianer
Guineabavian

Guineabavianen også kaldet den røde bavian (Papio papio) er en bavianart i slægten savannebavianer. Den når en længde på 69 cm, dertil en hale på 56 cm og vejer op til 17,5 kg. Dyrene lever i et lille område i det vestlige Afrika i landene Guinea, Senegal, Gambia, det sydlige Mauretanien og det vestlige Mali. Guineabavianen er den mindste bavianart.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Aber fra Afrika
Dyr fra Vestafrika
Savannebavianer
Chacmabavian

Chacmabavianen (Papio ursinus) er en bavianart i slægten savannebavianer. Den bliver 60-82 cm lang, dertil en hale på 53-84 cm og vejer mellem 15 og 30 kg. Man har beviser for, at denne art anvender pinde som værktøj. Dyret er udbredt i det sydlige Afrika.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Dyr fra det sydlige Afrika
Savannebavianer
Synkopetiden

Synkopetiden – yngre urnordisk – sproghistorisk betegnelse for perioden 500-700 i slutningen af urnordisk hvor det norrøne sprog undergik en udtaleforvandling: synkopen.

Mange tryksvage mellem- og slutvokaler forsvandt – urnordiske trestavelsesord blev på norrønt til tostavelsesord. (Der findes mere radikale eksempler, som f.eks. *haraƀanaz>hrafn (ravn)).

Mange af de forsvundne vokaler havde, før de forsvandt, forårsaget en omlyd i den foregående vokal, der var forskellig alt efter den forsvundne vokal. Disse forskelle blev nu betydningsbærende. Det førte til at sproget fik flere forskellige vokaler (æ og ø er vistnok opstået på den måde) og nogle bøjningsmønstre, der måske forekommer en nutidsdansker besynderlige, hvoraf enkelte stadig findes i nudansk: et barn – flere børn. På moderne islandsk og færøsk er disse bøjninger stadig almindelige og benyttes, i hvert fald på islandsk til at danne nye ord per analogi.

F.eks.: Land, flertal lönd (sådan bøjes alle intetkønsnavneord med a som stammevokal), hjörtur (hjort, u-brydning), ejefald hjartar (a-brydning), dativ hirti (i-omlyd). Stammevokalen i hjörtur var faktisk e, skønt dette e ikke ses nogetsteds i bøjningen i dag.

Islændingene og færingene har i øvrigt delvist "fortrudt" synkopen og har puttet en indskudsvokal u ind, for at gøre udtalen nemmere. F.eks. er det oldislandske Baldr (guden Balder) på moderne islandsk og færøsk blevet til Baldur. På islandsk udtales disse u-er som en ret neutral, y- eller ø-agtig lyd. Disse svarer ikke til de urnordiske mellemvokaler som forsvandt i synkopetiden.
Urnordisk: *sunuR, *fiskaR, *gastiR.
Oldnordisk: sonr, fiskr, gestr.
Nyislandsk: sonur, fiskur, gestur.

Noter 

Nordiske sprog
Folkeminde fra Norden
Skandinavisk jernalder
Siberut

Siberut er en indonesisk ø vest for Sumatra beliggende i det Indiske Ocean. Det er den største af Mentawaiøerne. Øen er dækket af regnskov. Øen er beboet af mange primater herunder Kloss' gibbon.

Et område på  4.030 km² blev i 1981 udpeget til biosfærereservat under UNESCOs Menneske og biosfære-programmet.

Kilder og henvisninger

Øer i Indonesien
Biosfærereservater under UNESCO
Kloss' gibbon

Kloss' gibbon (Hylobates klossii) er en art af gibboner.

Aber fra Indonesien
Gibboner
SECAM

SECAM er en forkortelse for: Sequential Couleur à Mémoire – et fransk farve TV-system.

Det er en farve tv-standard for tv og video, som bl.a. bruges i Frankrig og deres tidligere besiddelser i Nordafrika og i Rusland.

Kampen mellem PAL og SECAM var mere politisk end teknisk.

Dvd-skiver, derimod, er ikke underlagt denne problematik, idet der ikke findes en digital standard for SECAM (SECAM eller PAL har kun relevans for det analoge signal, som sendes ud af afspilleren efter den har læst de digitale data på dvd'en).

Andre Farve TV Systemer er NTSC og PAL.

Fjernsynsteknologi
Bangka

Bangka er en indonesisk ø beliggende øst for Sumatra adskilt af Bangkastrædet. Øen havde i 1990 en befolkning på 625.000 og har et areal på 11.910 km². Øens største by hedder Pangkalpinang. Øen er et af verdens største produktionscentre af tin. Peber produceres også. Øen indgår i provinsen Bangka-Belitung, og øens største by er Pangkal Pinang, som også er administrationscentrum for provinsen.

Eksterne henvisninger 

Øer i Indonesien
Malaccastrædet

Malaccastrædet er et snævert stræde mellem den Malajiske Halvø og den indonesiske ø Sumatra.

Fra et økonomisk og strategisk perspektiv er Malaccastrædet et af de vigtigste skibsforbindelsesled i verden på linje med Suez-kanalen og Panamakanalen. Strædet danner hovedpassagen for skibe mellem det Indiske Ocean og Stillehavet og forbinder derved tre af verdens mest befolkede lande: Indien, Indonesien og Kina.

I 2014 passerede mere end 79.000 skibe strædet og besejles derved af mellem 1/5 og 1/4 af verdens skibstrafik. Halvdelen af verdens olie transporteret til vands kommer gennem Malaccastrædet, i 2003 opgjort til 11 millioner tønder om dagen. En mængde, der ventes at stige som følge af Kinas stigende olieforbrug. På sit smalleste sted er strædet blot halvanden sømil bredt og skaber derved en af verdens betydeligste flaskehalse.

Disse omstændigheder har gjort farvandet til hjemsted for pirater og et muligt mål for terrorisme. Pirateriet i Malaccastrædet var kraftigt stigende i begyndelsen af 2000'erne, men ved Jordskælvet i Det Indiske Ocean den 26. december 2004 blev store kystområder ved strædet oversvømmet med mange omkomne til følge. Umiddelbart efter den ødelæggende tsunami ophørte piratangrebene fuldstændig og er i dag på et markant lavere niveau end før tsunamien.

Referencer 

Stræder (farvand)
Sydkinesiske Hav

Det Sydkinesiske Hav er en del af Stillehavet og dækker et område fra Indonesien til Taiwanstrædet på omkring 3.500.000 km².

Omkring det Sydkinesiske Hav ligger en række lande:
 Folkerepublikken Kina
 Republikken Kina
 Filippinerne
 Malaysia
 Brunei
 Indonesien
 Vietnam

En række af disse lande har overlappende territorialfarvandskrav.

Det Sydkinesiske hav grænser i SØ op til Koraltrekanten.

Nær Paraceløerne findes verdens dybeste "blå hul", et undersøisk jordfaldshul, kaldet Dragehullet eller det Sydkinesiske havs øje med en dybde på over 300 m.

Eksterne henvisninger
Bintan

Bintan er en indonesisk ø med en størrelse på 1.866 km², der ligger omkring 48 km sydøst for Singapore. Det er den største af de 3.200 øer i Riau-øgruppen. I de sidste år har øen udviklet sig til et af de vigtigste industrielle såvel som turistmæssige områder i Indonesien. Øens vigtigste by er Tanjung Pinang.

Eksterne henvisninger 

Øer i Indonesien
Palawan

Palawan er en filippinsk ø og provins. Øen har et areal på 14.896,3 km² med en befolkning på 755.412. Hovedbyen på øen er Puerto Princesa City. Øen strækker sig fra Mindoro til Borneo i sydvest. Øen ligger mellem det Sydkinesiske Hav i nordvest og Suluhavet i sydøst.

Befolkning og kultur 
Palawan er en smeltedigel bestående af 87 forskellige kulturelle grupper og etniciteter. Grundlæggende er folk af malayisk oprindelse krydret med lidt kinesisk og spansk blod. Kulturen er stærkt påvirket af Borneo, Kina og Mellemøsten. Indvandring fra andre dele af Filippinerne betyder en høj befolkningstilvækst på 3,98% pr. år. Atten procent af befolkningen er sammensatte kulturelle minoritetsgrupper såsom Tagbanua, Pinalawan, Batak, Ken-uy (Tau't Batu), Calamian, Jama-Mapuns, Molbog, Tausug og Samal-Bangingi.

Religion 
Den dominerende religion på øen er den romersk-katolske. Enklaver af muslimer kan findes i de sydelige kommuner, såsom Balabac og Bataraza, hvor muslimerne udgør størstedelen af befolkningen. Mormoner findes også på Palawan.

Administration og politik 
Palawan er inddelt i 23 kommuner og en by.
Filippinerne gør krav på det meste af Spratlyøerne, som lokalt kaldes Kalayaan øgruppe. Øerne i det Sydkinesiske Hav.

Biosfærereservat 
Et område på   14.896 km² blev i 1990 udpeget til biosfærereservat under UNESCOs Menneske og biosfære-programmet.

Kommuner 
Palawan største by er Puerto Prinsesa

Eksterne henvisninger 

 Palawenos' interaktive hjemmeside
 
 Port Barton Marine Park
 Pioneer Expeditions website 

Øer i Filippinerne
Biosfærereservater under UNESCO
Mindoro

Mindoro er Filippinernes fjerdestørste ø. Øen ligger 115 km syd for Manila 10-11 km fra Luzon og lige nordøst for Palawan. Øens økonomi bygger hovedsageligt på landbrug med afgrøder som citrusfrugter, bananer, kokosnødder o.a.

Navnet Mindoro er en sammentrækning af det spanske Mina de Oro, som betyder guldmine. 

Mindoro er berømt blandt turisterne for Puerto Galera. Denne kommune (bayan) få timers rejse fra Manila har smukke, hvide strande og gode dykkersteder.

Øer i Filippinerne