kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Iggesund

Iggesund er en  by  i Hudiksvalls kommun i landskapet Hälsingland   i Gävleborgs län i Sverige. I 2010 havde den 3.362  indbyggere. Iggesund ligger cirka ti kilometer syd for Hudiksvall, 45 km nord for Söderhamn og 70 km sydøst for Ljusdal. I øst grænser den til Den Botniske Bugt. Nærmeste større byer er Sundsvall (92 km) mod nord og Gävle (126 km) mod syd.

Infrastruktur
Iggesund deles af E4 og Ostkustbanan som går parallelt gennem byen i nord/sydlig retning. I retningen øst/vest går  vej 669 (Forsavägen) 12 kilometer til Sörforsa mod vest.

Iggesund trafikeres daglig af to buslinjer. Der er togforbindelse til Sundsvall, Hudiksvall, Söderhamn og Gävle via X-Tåget fra Iggesunds jernbanestation. I tilknytning til jernværket Iggesunds Bruk er der en stor havn for import og eksport af karton og trævarer.

Historie
I 1672 blev Östanå pappersbruk oprettet som den første store virksomhed i Iggesund, ved Viksjön, et par kilometer vest for den  nuværende by. I 1685 startede industriepoken for alvor, da man grundlagde jernværket Iggesunds Bruk. De følgende år ekspanderede Iggesunds Bruk kraftigt, og i dag omtaler man ofte, fejlagtigt, stednavnet som synonym til fabrikken.

I 1980'erne blev Iggesunds Bruk opkøbt af Mo och Domsjö AB.

Byer i Hudiksvalls kommun
Gunnar Wennerström

Gunnar Erik Emanuel Wennerström (født 27. juni 1879, død 2. juni 1931) var en svensk vandpolospiller og svømmer som deltog i OL 1908 i London.

Wennerström stillede ved OL 1908 i London op i 1500 m fri, hvor han blev nummer to i sit indledende heat i tiden 27.15,4, hvilket ikke var nok til kvalifikation til semifinalen. Han var også med på holdet i 4×200 m fri, som blev nummer tre i indledende heat, hvilket ikke var nok til at sikre en finaleplads. Han klarede sig bedst som en del af det svenske vandpolohold, som kom på en tredjeplads i vandpoloturneringen og dermed vandt bronze.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Vandpolospillere fra Sverige
Svømmere fra Sverige
Olympiske svømmere fra Sverige
Deltagere for Sverige ved sommer-OL 1908
Olympiske bronzemedaljevindere fra Sverige
Medaljevindere ved sommer-OL 1908
Vartov Kirke

Vartov Kirke er en kirke bygget 1755 i Løngangstræde i København. Kirken er bygget som en del af udvidelsen af det historiske bygningskompleks Vartov fra 1725. Den er den eneste kirke i København uden tårn eller kuppel. De to klokker hænger i en stabel inde i Vartovs gård.
 
Det oprindelige kirkerum var åbent ind til sovesalene, så fattiglemmerne på Vartov Hospital kunne følge gudstjenesterne fra deres senge, men det viste sig at være upraktisk på grund af støj og andre forstyrrelser. 

I stedet blev kirken bygget til i 1753-55 i forlængelse af Løngangstræde-fløjen. Kirken er bygget i rokokostil med Johan Cornelius Krieger som arkitekt. Krieger var også mester for selve Vartov-komplekset i barokstil.

Der er foretaget flere ændringer og udbygninger på Vartov siden; mest gennemgribende i 1856-60 ved arkitekten N.S. Nebelong, da bygningen blev forhøjet med en etage og fik sin nuværende form. Den seneste tilbygning er fra 1930 (af Aage Rafn) og rummer præstebolig og kapel.

Siden 1920 har kirken været en valgmenighedskirke for grundtvigianere. I de første fem år lejede grundtvigianerne kirken, da den var ejet af Københavns Kommune indtil 1925. Den ejes i dag af Vartov Valgmenighed.

Teologen og Salmedigteren N.F.S. Grundtvig var kirkens præst fra 1839 til sin død i 1872.

Kilder

Indre By (København)
Københavns historie
Fredede bygninger, konstruktioner og anlæg i Københavns Kommune
Vilhelm Andersson

Cletus Vilhelm "Ville" Andersson (født 11. marts 1891 i Stockholm, død 21. september 1933 smst) var en svensk vandpolospiller og svømmer, som deltog i fire olympiske lege i begyndelsen af 1900-tallet.

Idrætskarriere 
Andersson begyndte som 6-årig at svømme, og han blev kendt som noget af en spradebasse og en levemand, der ikke altid tog træning eller konkurrencer så seriøst. Ikke desto mindre blev det til 18 svenske mesterskaber. Ved OL 1908 stillede han op i svømning. I sit indledende heat i 400 m fri blev han nummer fire, hvilket ikke var nok til at komme i semifinalen. I 1.500 m fri blev han med tiden 27:34,4 ligeledes nummer fire i sit indledende heat og kvalificerede sig heller ikke her til semifinalen.

Ved OL 1912 på hjemmebane i Stockholm var han igen tilmeldt i 400 m fri, men stillede ikke til start. I 1.500 m fri vandt han sit indledende heat i tiden 23:12,2, men i semifinalen, hvor hans tid blev 23:14,4, blev han nummer fire, hvilket netop ikke var nok til at komme i finalen. Disse lege var de første, hvor Andersson var med på det svenske vandpololandshold. Holdet vandt sin indledende kamp mod Frankrig med 7-2, men tabte i semifinalen til Storbritannien 6-3. Reglerne foreskrev, at de tabende semifinalister samt de tabende finalister spillede om de øvrige medaljer, og da Sverige slog Belgien 4-2 og Østrig 8-1, vandt de sølvmedaljerne.

Ved OL 1920 var Andersson igen en del af det svenske vandpololandshold, der i første runde vandt 11-0 over Tjekkoslovakiet, fulgt af sejr på 7-3 over Brasilien. I semifinalen blev det til et nederlag på 3-5 til Belgien (uden Andersson på holdet), og i den afgørende kamp om tredjepladsen vandt Sverige (igen med Andersson på holdet) 9-1 over Holland, hvilket betød, at bronzen var sikret.

OL 1924 blev Vilhelm Anderssons sidste, og igen var det som del af vandpololandsholdet. Den indledende kamp gav sejr på 7-0 over Italien, og semifinalen 9-0 over Spanien. I semifinalen tabte Sverige 2-4 til de senere guldvindere fra Frankrig, og i kampene om tredjepladsen vandt holdet 4-1 over Ungarn, men tabte den afgørende kamp om bronzemedaljen til USA med 2-3 (uden Andersson på holdet).

Øvrig karriere og privatliv 
Vilhelm Andersson var bror til Cletus Andersson, der også var på vandpololandsholdet ved OL 1924. Hans søn, Carl-Wilhelm, var også en habil svømmer.

Samtidig med sin svømmekarriere arbejdede Vilhelm Andersson som forretningsmand, og i 1921 blev han redaktør for tidsskriftet Idrottsbladet. I 1925 blev han direktør for det grafiske firma Vitkopia.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Vandpolospillere fra Sverige
Svømmere fra Sverige
Personer fra Stockholm
Deltagere for Sverige ved sommer-OL 1908
Deltagere for Sverige ved sommer-OL 1912
Deltagere for Sverige ved sommer-OL 1920
Deltagere for Sverige ved sommer-OL 1924
Olympiske sølvmedaljevindere fra Sverige
Olympiske bronzemedaljevindere fra Sverige
Erik Bergqvist

Erik Gustaf "Berka" Bergqvist (født 20. juni 1891 i Stockholm, død 17. februar 1954 smst) var en svensk alsidig sportsmand og forretningsmand. Han deltog i OL 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Idrætskarriere 
Ved OL 1912 i Stockholm var Bergqvist en del af det svenske vandpolohold, som vandt sølvmedaljer. Holdet vandt sin indledende kamp mod Frankrig, hvor Bergqvist scorede tre mål, men tabte semifinalen til Storbritannien 3-6. De lidt specielle regler gjorde, at holdet var med i kampe om sølvmedaljerne, og her blev det til sejr over Østrig med 8-1 (3 mål af Bergqvist) og 4-2 over Belgien (2 mål af Bergqvist), hvorved sølvmedaljerne var sikret. 

Han deltog ved samme lege også i svømning i disciplinen 100 m fri. Her vandt han sit første heat i tiden 1:13,4, men stillede ikke op i kvartfinalen. Endelig var han udtaget til det svenske fodboldlandshold, men var ikke med på holdet i kampen i første runde mod , som svenskerne tabte og dermed var ude af turneringen.

Otte år senere vandt han en bronzemedalje i vandpolo ved OL 1920 i Antwerpen.

I fodbold spillede han målmand, først for IFK Stockholm, senere for AIK med hvilken klub, han vandt det svenske mesterskab i 1914 og 1916. Han spillede fire kampe på det svenske landshold mellem 1912 og 1916.

Civil karriere 
Bergqvist havde rejst i England og havde her stiftet bekendtskab med spil og væddemål i sport. I 1920'erne og 1930'erne fandtes der en hel del ulovlig spil på sport, og han grundlagde sammen med to andre – med statens opbakning – det private firma AB Tipstjänst i 1934. I 1943 blev den svenske stat eneejer af firmaet, og i den forbindelse blev Bergqvist generalinspektør. Han blev egentlig tilbudt stillingen som generaldirektør, men det krævede, at han var medlem af Socialdemokraterne, hvilket han ikke ønskede.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Vandpolospillere fra Sverige
Svømmere fra Sverige
Olympiske svømmere fra Sverige
Deltagere for Sverige ved sommer-OL 1912
Deltagere for Sverige ved sommer-OL 1920
Medaljevindere ved sommer-OL 1912
Medaljevindere ved sommer-OL 1920
Olympiske sølvmedaljevindere fra Sverige
Olympiske bronzemedaljevindere fra Sverige
Pierre Nijs

Léon Pierre Nijs (født 4. januar 1890 i Antwerpen, død 12. juni 1939 smst.) var en belgisk vandpolospiller, som deltog i  OL 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Nijs deltog på det belgiske hold ved OL 1912, som indledte med at tabe til Storbritannien 5-7. Briterne vandt senere turneringen, hvorpå der blev spillet en turnering om tredjepladsen, som Belgien vandt via sejre på 6-5 over Ungarn, 4-1 over Frankrig og 5-4 over Østrig. Derpå kom de med i en turnering om andenpladsen, hvor de tabte til svenskerne med 2-4. Svenskerne, der også vandt over Østrig, fik derpå sølvmedaljer, mens Belgien fik bronze.

Ved OL 1920 var Nijs igen med på det belgiske hold, som indledte med at vinde 11-0 over Schweiz. I kvartfinalen vandt de 2-1 over Holland, mens de i semifinalen vandt 5-3 over Sverige. I finalen tabte belgierne til Storbritannien 2-3. Derpå spillede de i turneringen om andenpladsen, hvor de besejrede USA 7-2 og dermed vandt sølv.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Vandpolospillere fra Belgien
Deltagere for Belgien ved sommer-OL 1912
Deltagere for Belgien ved sommer-OL 1920
Olympiske sølvmedaljevindere fra Belgien
Olympiske bronzemedaljevindere fra Belgien
Jules Thiry

Jules Thiry (født 1898, død 7. februar 1931 i Bruxelles) var en belgisk vandpolospiller, som deltog i  OL 1924 i Paris.

Ved OL 1924 var Thiry med på det belgiske hold, som i kvartfinalen besejrede Ungarn med 7-2 og derpå i semifinalen Tjekkoslovakiet med 5-1. I finalen tabte de 0-3 til Frankrig, men i kampen om andenpladsen besejrede de først Sverige med 4-3, derpå USA med 2-1. Imidlertid protesterede amerikanerne, og der blev spillet en ny kamp, der endte med de samme cifre, og dermed vandt Belgien sølv.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Vandpolospillere fra Belgien
Deltagere for Belgien ved sommer-OL 1924
Olympiske sølvmedaljevindere fra Belgien
Commonwealth War Graves Commission

Commonwealth War Graves Commission (Commonwealths kommission for krigsgrave, CWGC) er en international organisation, der er ansvarlig for at afmærke og vedligeholde grave for soldater fra Commonwealth of Nations, som faldt under 1. og 2. Verdenskrig, og i senere krige. Den har også ansvaret for monumenter over ukendte faldne i forbindelse med soldaterkirkegårde. Nuværende præsident er Hertugen af Kent, Prins Edward. Organisationen blev etableret ved kongeligt charter i 1917 på initiativ af Sir Fabian Ware.

Nationer der er aktive medlemmer af organisationen er Storbritannien, Canada, Australien, New Zealand, Sydafrika og Indien. Newfoundland var med fra begyndelsen, men blev en del af Canada i 1949. På enkelte af soldaterkirkegårdene ligger også nogle få faldne fra andre allierede lande, som organisationen har påtaget sig ansvaret for. Organisationen driver i alt 2500 soldaterkirkegårde.

Commonwealth War Graves i Danmark 
 På Bispebjerg Kirkegård ligger 40 begravede, herunder en polak og en sovjetborger.
 Nordre kirkegård i Randers
 På Aabenraa Kirkegård ligger 154 allierede flyvere, der faldt i Sønderjylland

Se også 
 Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Commonwealth War Graves Commission 

Internationale organisationer
Etableret i 1917
Ljusdals kommun

Ljusdals kommun ligger i landskaperne Hälsingland og Dalarna i det svenske län Gävleborgs län. Den er den arealmæssigt 20. største kommune i Sverige, og dens administrationscenter ligger i byen Ljusdal.

I den vestlige del af kommunen ligger Hamra Nationalpark, og floden Ljusnan løber gennem kommunen.

Byer 

Ljusdal kommune havde i 2005 otte byer.
Indbyggere pr. 31. december 2005.

Eksterne kilder og henvisninger 

 ”Kommunarealer den 1. januar 2012” (Excel). Statistiska centralbyrån.
 ”Folkmängd i riket, län och kommuner 30 juni 2012”. Statistiska centralbyrån.

Kommuner i Gävleborgs län
Pramdragernes sang ved Volga

Pramdragernes sang ved Volga () er en velkendt traditionel russisk sang samlet af Milij Balakirev, og udgivet 1866 i hans bog bestående af folkesange. Det er en ægte shanty sunget af burlakker, eller pramdragere, på Volgafloden. Balakirev udgav sangen med kun ét vers (det første), de andre to vers blev tilføjet senere. Ilja Repins berømte maleri Pramdragerne ved Volga viser burlakker i Zar-Rusland knoklende på Volga. Sangen blev populariseret af Fjodor Sjaljapin, og har været et yndlingsstykke for bassangere lige siden.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 
 Leonid Kharitanov og Den Røde Hærs Kor

Sange fra Rusland
Folkeviser
Ljusdal

Ljusdal er en by i landskapet Hälsingland i Gävleborgs län i Sverige. Den er administrationsby i Ljusdals kommun og i år 2010 boede det 6.230 mennesker. 

Byen ligger ved  floden Ljusnan og ishockeyklubben Ljusdals Bandy har hjemsted i byen.
Kvikne kobberværk

Kvikne kobberværk (norsk: Kvikne kobberverk) blev oprettet i 1630 som et af Norges første kobberværker af betydning. Det blev kongeligt drevet frem til 1653. I 1677 faldt hovedminen Gabes Gott sammen, og driften blev indskrænket for en tid.

Omkring 1710 blev driften genoptaget fuldt ud med blandt andet Norges første vandhjul til transportere sten op til overfladen. Kvikne kobberværk var i denne periode det tredjestørste kobberværk i Norge frem til 1750, i årene efter 1750 var kobberværkerne i Folldal og Selbu større. 

Kvikne kobberværk blev officielt nedlagt i 1812, men driften fortsatte frem til 1912.

Beliggenhed 

Kvikne kobberværk ligger i Kvikne Østfjell bag Kaltberget.

Smeltehytter 

Kvikne kobberværk havde mange smeltehytter. De første lå ved Ya. Efterhånden blev de flyttet længere ned i dalen, først til Sverja og senere til Brevad. Til sidst blev de flyttet til Innset, hvor den sidste blev ødelagt i 1789. I dag er der kun bevaret een eneste smeltehytte, i Nåverdalen. Den  blev fredet i 1959.

Minerne 

Det første malmfund på Kvikne blev gjort i 1629, af Gammel Nils. Det er muligt, at lokalbefolkningen på Kvikne havde drevet med udvinding i minerne før dette tidspunkt, men af frygt for, at Christian 4. skulle høre om det, blot undladt at fortælle om det. 

Malmen, som blev udvundet, var svovlkis med kobberkis. 

I 1700-tallet blev værket opdelt i 16 dele, og der blev stiftet et aktieselskab med Abraham Dreier som leder, der satte ny fart i driften. 

Da Storofsen fyldte minerne i 1789, blev dette regnet som slutningen på deres udnyttelse, selv om driften officielt ikke ophørte før 1812. 

I løbet af de 150 år, som kobberminerne var i drift, blev der udvundet 6.960 garkobber fra ca ¾ millioner tønder malm. Malmen, som blev udvundet på Kvikne, indeholdt en yderst giftig kis kaldet arsenkis. Dette gav en giftig stank, som ikke fandtes i nogen andre miner i Norge, og som bidrog til, at minearbejdernes helbred var særdeles dårligt.

I dag 

I dag ligger Kvikne kobberverk som et gammelt minde om tidligere tiders minedrift.

Eksterne henvisninger 
 

Kobberminer
Etableret i 1630
Ophørt i 1812
Mineselskaber fra Norge
Løkken Værk

Løkken Værk (norsk: Løkken Verk) i Meldal kommune i Sør-Trøndelag i Norge er et tidligere kobberværk. Det opstod, da der i 1652 blev fundet kobbermalm i området. Navnet Løkken er hentet fra en gård, som da lå på stedet.

Malmforekomsten på Løkken Værk var oprindeligt på omtrent 30 millioner ton, og var den største forekomst af kobberholdig svovlkis, som er fundet i Norge. Der var minedrift i området fra 1654 til 1987. Frem til 1845 foregik skete udvinding af kobber, med risting og smeltning af kobbermalm. I 1851 blev driften omlagt til kisdrift, idet kisen, som blev eksporteret, hovedsagelig blev anvendt som råstof ved fremstilling af svovlsyre.

Efter, at produktionen var blevet stoppet i 1853, blev driften genoptaget i 1891. I perioden 1931–1962 blev der fremstillet elementært svovl og kobbermatte efter "Orkla-prosessen" af kobberholdig kis. Denne virksomhed foregik i smelteværket på Thamshavn.

Minedriften blev fra 1904 drevet under navnet Orkla Grube-Aktiebolag, som senere blev den store industrikonsern Orkla. Endnu i dag plejer Orkla at sende nyansatte på studietur til Løkken for at lære om det, som er grundlaget for virksomhedens historie.

Jernbanestrækningen Thamshavnbanen har endestation på Løkken Værk. Den blev bygget for at fragte kobberkis fra Løkken Værk til Orkdalsfjorden, men er senere blevet omdannet til en museumsjernbane, der transporterer turister.

Historien om minedriften er skildret på Orkla Industrimuseum, som ligger på Løkken Værk.

På folkemunde kaldes stedet ofte Løkken, men det officielle navn er Løkken Verk. En person fra Løkken Verk kaldes en "løkkenbøgg".

Løkken Verk er i dag en by (norsk: et tettsted) med 6.611 indbyggere.

Noter

Eksterne henvisninger 
 ORKLA Industrimuseums hjemmesider

Mineselskaber fra Norge
Orkla ASA
Etableret i 1654
Nordanstigs kommun

Nordanstig kommune ligger  i landskapet Hälsingland i  det svenske län Gävleborgs län i landsdelen Norrland. Kommunen grænser til nabokommunerne Hudiksvall mod syd  og Sundsvall i Västernorrlands_län mod nord; Mod øst ligger Den Botniske Bugt. Kommunens administrationssenter ligger i  byen Bergsjö.
Harmångersån løber gennem kommunen.

E4 går gennem kommunen. Nordanstig er forbundet med det svenske jernbanenet via Ostkustbanan.

Byer
Kommunen havde i 2005 otte byer.
Indbyggere pr. 31. december 2005.

Venskabskommuner
  Holeby, Danmark

Eksterne kilder og henvisninger

”Kommunarealer den 1. januar 2012” (Excel). Statistiska centralbyrån.
 ”Folkmängd i riket, län och kommuner 30 juni 2012”. Statistiska centralbyrån.

Kommuner i Gävleborgs län
Odense Bunkermuseum

Odense Bunkermuseum, oprindeligt 'Kommandocentral Odense', er et bunkermuseum i Odense som er indrettet i en original atomsikret bunker fra 1954. Bunkeren er bygget under den gamle Kragsbjerggård fra 1746, som i dag rummer Danhostel Odense.

Den 450 kvm store atombunker blev indviet 9. september 1954 og var i funktion helt frem til 2007, hvor den sidste øvelse blev afviklet. Bunkerens formål var at fungere som kommandocentral, hvor Odenses infrastruktur skulle styres fra i tilfælde af krig.

Bunkeranlægget åbnede i 2012 som museum og indeholder stadig de oprindelige installationer fra den kolde krig, som stadig er funktionelle. Desuden findes udstyr som f.eks. originale blanketter, katastrofeplaner, telefoner, radioanlæg, varslingsanlæg og et belyst bykort.

Bunkeren består bl.a. af et auditorie-lignende kommandorum, en kommunikationscentral, hvor sikrede telefonlinjer oprindeligt gjorde det muligt, at holde kontakt med byen og Fyns øvrige instanser og andre hemmelige atombunkere, bunkerens spisekøkken med plads til 30 personer og et intakt maskinrum med køreklar nødstrømsgenerator. Kommandocentralen var forberedt til 30 dages isoleret ophold

Fra den gamle del af bunkeren fører en 30 meter lang tunnel over til en nyere anlagt afdeling fra 1990 med seks rum, hvor af kun to blev færdiggjort. Disse to rum blev brugt til modspilsøvelser til kommandosektionen og er indrettet med sovepladser og kontorer. Indtil udvidelsen i 1990 havde kommandocentralen en kapacitet på 30-35 ansatte og efter udvidelsen på ca. 70 ansatte.

Til at melde om brande og andre skader havde kommandocentralen indrettet observationsposter på toppen af en FAF-silo, et højhus på Bregnevej og i Skt. Knud Kirkes tårn.

Eksterne henvisninger 
 Odense Bunkermuseums website
 Odense Kommandocentral under den kolde krig

Kilder 

Bunkermuseer i Danmark
Bunkermuseum
Museer etableret i 2012
Nationaløkonomisk Tidsskrift

Nationaløkonomisk Tidsskrift er et dansk videnskabeligt tidsskrift udgivet af Nationaløkonomisk Forening. Dets formål er at være et forum, hvor undersøgelser af dansk økonomi kan præsenteres og diskuteres på videnskabeligt plan, samt at formidle forskningsresultater og at fremme den faglige debat i Danmark om økonomisk-politiske emner. Ifølge Den Store Danske Encyklopædi er tidsskriftet i dag det førende fagøkonomiske tidsskrift på et nordisk sprog.

Ansvarshavende redaktør er professor og prodekan ved Syddansk Universitet Birgitte Sloth. I redaktionen sidder desuden professor Niels Johannesen, Økonomisk Institut ved Københavns Universitet, forskningsdirektør Torben Tranæs, VIVE, professor Marianne Simonsen, Aarhus Universitet og professor mso Lisbeth Funding la Cour, Copenhagen Business School.

Tidsskriftet blev grundlagt i 1873 og er dermed ét af de ældste økonomiske tidsskrifter i verden. Det er eksempelvis ældre end de internationalt førende tidsskrifter Quarterly Journal of Economics (etableret 1886), Journal of Political Economy (1892), American Economic Review (1911) og Econometrica (1933). 

Ældre artikler (fra perioden 1873-1997) er tilgængelige via tidsskrift.dk, mens artikler fra og med 2000 er tilgængelige fra tidsskriftets hjemmeside hos DJØF, da tidsskriftet i dag er et såkaldt open access-tidsskrift.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Nationaløkonomisk Tidsskrifts hjemmeside på djoef.dk inklusive elektronisk adgang til alle årgange fra 2000
 Nationaløkonomisk Tidsskrifts Facebook-side
 Nationaløkonomisk Tidsskrift på tidsskrift.dk - elektronisk udgave af alle årgange 1873-1997

Tidsskrifter fra Danmark
Samfundsvidenskabelige tidsskrifter
Formidling af økonomi
Etableret i 1873
Bendixen

Bendixen er et efternavn, der betyder "søn af Bendix". Navnet findes også i formen Bendiksen; i Danmark er der i 2017 1984 personer, der bærer et af disse navne.

Kendte personer med navnet 
 Arne Bendiksen (19262009), norsk sanger komponist og dirigent.
 Benny Bendixen (18101877), dansk-tysk maler, litograf og fotograf.
 Bo Bendixen, dansk entertainer.
 Britt Bendixen (1942 - 2023), dansk danseinstruktør.
 Christoffer Bendixen Rosenkrantz (død 1610), dansk adelsmand og bedrager.
 Harry Bendixen (19011954), dansk fodboldspiller og journalist.
 Lone Bendixen (født 1943), dansk atletikudøver.
 Nina Maria Bendixen (født 1982), dansk journalist.
 Pernille Bendixen, dansk politiker (DF).
 Peter Bo Bendixen (født 1965), dansk balletdanser.
 Søren Bendixen (født 1975), dansk journalist.
 Thomas Bendixen (født 1966), dansk skuespiller, instruktør og teaterdirektør for Mammutteatret.
 Aage Bendixen (18871973), dansk filmskuespiller og stuntmand.

Se også 
 Bendiksenprisen, norsk musikpris opkaldt efter Arne Bendiksen.

Referencer 

Efternavne
Boholte

Boholte er en bydel i det sydvestlige Køge på Østsjælland i Boholte Sogn. 
Den store moderne kirke Boholte Kirke, indviet 1. søndag i advent 1981, er beliggende i den sydlige del af bydelen.

Bydele i Køge
Pelle Emil Hebsgaard

Pelle Emil Rex Hebsgaard (født 26. april 1988 i Ikast) er en dansk, uddannet musicalperformer fra Det Danske Musicalakademi i 2011. Han har i sin skoletid deltaget i en del musicals på Ikast-Brande Gymnasium.

Karriere 
Han har været med i High School Musical 2, Aladdin - The Musical som lampeånden Genie samt De Tre Musketerer. I 2019 blev han vært på TV 2’s program "Keramikkamp".

Og efterfølgende var han i 2020-2022 vært på TV2’s "Sommerdrømme". 

Derudover har han deltaget i Masterchef på TV3 Danmark. I 2014 modtog han den prestigefyldte "Believe In You"-pris fra Lauritzen Fonden. Derudover er han ofte speaker i tv-reklamer.

Privat 
Han har siden maj 2017 været kærester med danseren Claudia Rex. Parret blev gift 1. september 2018 i Frederiksborg Slotskirke.
Parret fik deres første barn i august 2019.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 

Skuespillere fra Danmark
Personer fra Ikast
Foldebjerg

Et foldebjerg er et bjerg, som er opstået, på grund af tektoniske plader, der støder sammen. Et eksempel er Himalaya -bjergkæden. De bjerge er alle foldebjerge, som er blevet skabt af de to kontinentplader: Den Eurasiske Plade, og den Indo-Australske Plade.

Bjerge