kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ishockey under vinter-OL 2014 – Mænd

Ishockey for mænd er en kommende turnering under Vinter-OL 2014 som vil blive afholdt i Sotsji i Rusland, fra 8.-23. februar 2014. Canada er regerende olympiske mestre.

Arenaer

Turneringen skal afvikles i to arenaer i Sotsji. Hovedarenaen bliver Bolsjoj ispalads («Store Ispalads») som forventes at være færdigbygget i 2012. Arenaen vil have en tilskuerkapacitet på 12.000 tilskuere. Den andre arenaen er Sjajba Arena som forventes at være færdigbygget i 2013. Den vil ligge 300 meter fra Bolsjoj ispalads med en forventet tilskuerkapacitet på 7.000 tilskuere.

Kvalifikation

De ni bedste nationer ifølge IIHFs verdensrangliste efter ishockey-VM 2012 er direkte kvalificeret til turneringen. Rusland er direkte kvalificert til turneringen som værts nation. De sidste tre hold er fundet via kvalifikationsturneringen.

Kvalifikationsturneringen var organiseret således at 12 hold mødtes i 3 forskellige turneringer med 4 hold i hver. Vinderen af hver turnering kvalificerede sig til OL.

Seeding

Grundspil

Gruppe A

All tider er lokal tid (UTC+4).

Gruppe B

Alle tider er lokal tid (UTC+4).

Gruppe C

All tider er lokal tid (UTC+4).

Mænd
Østfrisiske øer

De Østfrisiske øer ligger ud for  den  nordvestlige del tyske Nordsøkyst i det historiske landskab Ost-Friesland i delstaten Niedersachsen. Øerne indgår i  Vadehavsøerne der ligger som en perlerække fra Fanø i nord til Texel i Holland mod vest. De Østfrisiske øer ligger mellem 3,5 og 10 kilometer ud for fastlandet. Mellem øerne og fastlandet ligger Vadehavet som for en stor del er naturbeskyttelsesområde og en del af nationalparken Niedersächsisches Wattenmeer. 

Øerne er prægede af sine sandstrande og klitter. Tidevandsforskelle gør at flere af øerne kan nås til fods under lavvande. 

Øernes erhvervsliv har traditionellt været præget af fiskeriet, men nu er det mere turismen  der er hovederhverv for øboerne. Det findes et stort antal hoteller, restauranter med mere på øerne

Øerne (fra vest til øst) 
 1. Borkum er den største ø. Borkum er en selvstændig  kommune i Landkreis Leer. 
 2. Kachelotplate er ubeboet. 
 3. Lütje Hörn er ubeboet.
 4. Memmert er ubeboet.
 5. Juist er en selvstændig  kommune i Landkreis Aurich.
 6. Norderney äer en selvstændig  kommune i Landkreis Aurich.
 7. Baltrum er en selvstændig  kommune i Landkreis Aurich.
 8. Langeoog er en selvstændig  kommune i Landkreis Wittmund.
 9. Spiekeroog er en selvstændig  kommune i Landkreis Wittmund.
 10. Wangerooge er en selvstændig  kommune i Landkreis Friesland.
 11. Minsener Oog  er ubeboet.
 12. Mellum er ubeboet.

Se også

Nordfrisiske Øer
Vestfrisiske Øer

 
Øer i Tyskland
Niedersachsens geografi
Vadehavet
Bōgu

Bōgu (kanji: 防具) er en japansk rustning, der anvendes i forbindelse med Kendo og Naginata-do. Rustningen blev udviklet i Tokugawa perioden (1603-1868), men har efterfølgende gennemgået flere ændringer til den form for bōgu, der anvendes i dag - illustreret på billederne.

I Kendo og Naginata-do består bōgu af men, en hjelm der beskytter hovedet, hals og kraveben; dō, en brystplade af bambus eller fiber/plast, der beskytter bryst og abdomen; tare, dækker hofteben og skridt samt kote, der beskytter hånd/håndled og underarm. Desuden anvendes der i Naginata-do, sune-ate, der er skinnebensbeskytter.

Begyndere anvender ikke bōgu med det samme, den først tid går med indlæring af korrekt fodarbejde, kropsbevægelse samt håndtering af shinai (bambussværdet).

Referencer 

Kendo
Naginata
Rustning
Sportsudstyr
Henry Ramsden Bramley

Henry Ramsden Bramley (1833 - 1917) var en engelsk præst og hymnolog, nok bedst kendt for sit samarbejde med komponisten John Stainer. Sammen med tidligere komponister fra det 19. århundrede som William Sandys og John Mason Neale tilskrives æren for, at julesangene fik en genopblomstring, til Bramley og Stainer, da de i 1871 udgav Christmas Carols, New and Old, hvorfra sange som "The First Nowell", "God Rest You, Merry Gentlemen" og "The Holly and the Ivy" opnåede popularitet.

Noter 

Præster fra England
Briter i 1800-tallet
Briter i 1900-tallet
Wangerooge

Wangerooge er en af Østfrisiske Øer i Nordsøen ud for nordvestkysten af Tyskland. Øen udgør en kommune i Landkreis Friesland i Niedersachsen.

Wangerooge er den mindste af de syv beboede tyske østfrisiske øer, og ligger mod øst i øgruppen. Den er den eneste der har hørt til Oldenburg mellem 1815 og 1947, mens Borkum, Juist, Norderney, Baltrum, Langeoog og Spiekeroog altid har hørt til Østfrisland. I 2012 havde øen 1269 indbyggere, men om sommeren er der ofte mere end 7.000 turister om dagen.

Strandene, og den rolige atmosfære på Wangerooge trækker mange turister til. Den rolige atmosfære fremgår også af øens valgsprog: «Gud skabte tid, men han nævnte aldrig hast!»''. Det er ikke lovigt at køre bil på øen, som har færgeforbindelse Harlesiel på fastlandet, og kan nås med fly fra Harlesiel, Bremen eller Hamburg. Færgerne har ikke faste afgangstider på grund af tidevandet, og kan kun sejle ved højvande.

Wangerooge har to fyr, et nyt og et gammelt, foruden et i vesttårnet. Øen har, indtil der for omkring hundrede år siden blev gjort tiltag til at forhindre det, konstant flyttet sig, og før det forsvandt bygninger ofte i havet. Vesttårnet som oprindelig blev bygget i 1597 var dengang på østsiden af øen.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Officiel side 

Østfrisiske Øer
Niedersachsens geografi
Birkebarkbrev nr. 292

Birkebarkbrev nr. 292 er det ældste kendte dokument på et sprog i den finsk-permiske sprogfamilie. Brevet er dateret til starten af det 13. århundrede. Sproget i breves regnes for at være en arkaisk form af en karelsk dialekt.

Brevet blev fundet under en ekspedition i nærheden af Novgorod i 1957 og er et af mange birkebarkbreve fundet i den egn.

13. århundrede
Østersøfinske sprog
Landwasser

Landwasser er en flod i Schweiz. Den 30,5 km lange flod løber i kantonen Graubünden og havde oprindeligt udspring i Davos-søen, men efter dennes omdannelse til et reservoir til et vandkraftsanlæg, fødes Landwasser udelukkende fra Flüelabach; den udmunder i floden Albula.

Wiesen-viadukten fører Rhätische Bahn over Landwasser i nærheden af Wiesen, en af delene der udgør Davos.

Floder i Schweiz
Birkebarkbrev

Et birkebarksbrev er et dokument skrevet på bark fra birketræer. Denne type af dokumenter er blevet lavet i flere kulturer, således er buddhistiske tekster skrevne på birkebark og opbevarede i lerkar.

Den 26. juli 1951 opdagedes for første gang russiske birkebarksbreve under udgravninger i Novgorod ledede af Artemij Artsichovskij. Fundet dateredes til omkring år 1400. Siden da har man fundet henved 1.000 dokumenter i blandt andre Staraja Russa, Smolensk, Torzjok, Pskov, Tver, Moskva samt Rjazan. De fleste fund har dog gjort i Novgorod.

I Ukraine er fund af birkebarksbreve gjort i Zvenigorod i Volhynien. I Hviderusland er et større antal fund gjort i Vitebsk og Mstislavl.

At man ikke indtil nyere tid har opdaget denne type af dokumenter, samt den kendsgerning, at dokumenterne er velbevarede, forklares ved, at de har ligget begravne i et dybt kulturlag (i Novgorod er laget otte meter dybt) dækket med ler med højt vandindhold, hvilket har forhindret påvirkning af syre i jorden. Udgravninger i stor skala med det formål at finde sådanne dokumenter indledtes så sent som i 1932 i Novgorod, selv om forsøg på udgravninger gjordes allerede i 1800-tallet.

Selv om birkebarksbreve er omtalte i gamle østslaviske manuskripter, ledte selve opdagelsen af dokumenterne (russisk: берестяна́я гра́мота) til, at kendskabet til østslavisk kultur og sprogbrug væsentligt udvidedes. Man har tillige fundet omkring et hundrede skriveredskaber især af jern men tillige af ben eller bronze.
 
De russiske forskere Valentin Janin og Andrej Zaliznjak mener, at dokumenterne normalt er almindelige breve skrevne af personer, som talte en gammel Novgorod-dialekt. Brevene er dels personlige, dels forretningsbreve. Visse breve indeholder stødende udtryk. Meget få dokumenter er skrevne på oldkirkeslavisk og kun et enkelt på oldnordisk.

Dokument nummer 292, fundet i 1957 ved udgravningerne i Novgorod, er det ældste kendte dokument, som er skrevet på finsk. Det er dateret til begyndelsen af 1200-tallet. Sproget antages at være en oldform af karelsk.

Litteratur 

 Eugenie Nosov, Elena Ribina & Valentin Janin: "Birkebarksbrevene" (i: Michæl Andersen, Frank Birkebæk (red.): Vikingernes Rusland - Staraja Ladoga og Novgorod; Roskilde Museums Forlag 1993; ; s. 49-55)

Eksterne henvisninger 
 The University of Chicago Slavic Department  har en webside  med et antal fotografier af birkebarksbreve og andre genstande fra Novgorod.
 Webside med 956 russiske birkebarksbreve samt oversættelser til moderne russisk 
 Ture J. Arne: "Näverbrev" (Fornvännen 1954; s. 245-247)  

Ruslands historie
Arkæologiske fund
Breve
Jever

Jever er administrationsby (Kreisstadt) i Landkreis Friesland i den tyske delstat Niedersachsen, og er statsanerkendt rekreatrionsby. Byens navn er pga. ølmærket Jever internationalt kendt. Uofficielt kaldes Jever Marienstadt. Tilnavnet stammer fra Maria af Jever (1500-1575), der var den sidste regent i Herskabet Jever.
Beboerne i Jever kaldes Jeveraner, i tidligere tid brugtes også betegnelsen Jeveringer .

Historie 

Jever tilhørte grevskabet Rüstringen og i 826 kom Jever og resten af Rüstringen under dansk styre gennem fyrst Hariold. Senere kom Jeverland under Sachsen og der efter under Hannovers styre. Stadsnavnet omtales første gang i 1158 som Geverae.

I slutningen af 1100-talet blev Jever og det omkringliggande Jeverland en del af hertugdømmet Oldenborg. Jeverlandet regnedes nu som en del af grevskabet Östringen som blandt andet er kendt for den så kaldte frisiske frihed, hvilken indebar, at friserne ikke skulle styres af nogen fyrste. Jever var på denne tid en vigtig handelsby.

I 1347 blev Jever købstad, og i 1400-tallet fik staden nære forbindelser med Vitaliebrødrene, blandt andet sørøveren Klaus Störtebeker.
Jeverlandets sidste høvding, Edo Wiemken, afsluttede byggeriet af Jever slot i 1505. Under en kort periode kom Jever under grevskabet Ostfriesland greve Edzard 1. af Østfrisland, men 1575 blev Jever en del af hertugdømmet Oldenborg. I 1667 blev Jever en del af fyrstendømmet Anhalt-Zerbst, hvilket i 1793 blev delt mellem flere fyrster. Jeverland kom da under den russiske zarina Katarina II. I 1807 blev området besat af Holland, og i 1810 blev det en del af Frankrig. I 1813 blev Jever atter russisk, og i 1818 tilfaldt det atter storhertugdømmet Oldenburg.

Jever var i 1800-tallet en selvstændig stad men i forbindelse med forvaltningsreformen i Oldenburg 1933 blev staden en del af distriktet Friesland. Jever er hovedby i dette distrikt.

Geografi 

Jever ligger i Jeverland, som er den nordøstligste del af den østfrisisiske halvø. Byen ligger i nærheden af den niedersachsiske Nordsøkyst, omkring 15 Kilometer vest for Wilhelmshaven og bugten Jadebusen. Mod nord grænser Jever til kommunen Wangerland, mod øst og syd til byen Schortens og mod vest til byen Wittmund. Mod sydvest har den på et kort stykke grænse til den østfrisiske kommune Friedeburg.

Inddeling 
Kommunen har siden kommunalreformen i 1972 bestået af hovedbyen Jever, og bydelene og landsbyerne Moorwarfen, Rahrdum, Cleverns, Sandel og Sandelermöns.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Officielt websted

Øst-Frisland
Kinakål

Kinakål, også kaldet kinesisk kål (Brassica rapa subsp. pekinensis) er en af mange sorter af arten Brassica rapa i korsblomst-familien. Kinakål har kraftige, gulgrønne blade, der i spidsen er krusede. Bladene danner et cylindrisk hoved og er sprøde med en mild kålsmag.

Planten stammer oprindeligt fra Kina. I Europa begyndte dyrkningen i Østrig og Schweiz i 1900-tallet.

Kinakål bruges i salater og er den vigtigste ingrediens i den koreanske nationalret kimchi.

Eksterne henvisninger 

Kål
The Elements

"The Elements" er en sang af den musikalske humorist Tom Lehrer fra 1959. I sangen remses navnene op på alle grundstofferne, som var kendt på skrivetidspunktet, hvilket var 102 (nobelium er nr. 102; nu kendes 118). Lehrer har selv indspillet sangen på albummene Tom Lehrer in Concert, More of Tom Lehrer og An Evening Wasted with Tom Lehrer. Lehrer har skrevet teksten, mens melodien er "Major-General's Song" fra Piraterne fra Penzance af Gilbert og Sullivan.

I forhold til "Major-General's Song" er der visse mindre ændringer:
 Versstrukturen er anderledes, idet originalens tredje vers er udeladt lige som svar fra et kor
 Der er tilføjet to linjer til slutningen: "These are the only one's of which the news has come to Harvard,/there may be many others but they haven't been discovered."
 Sangen slutter med en klavercoda i form af "Shave and a Haircut"
 Tonearten er ændret fra Es-dur til C-dur
 I nogle live-optagelser holder Lehrer en pause undervejs, hvor han henvender sig til publikum: "I hope you're all taking notes, because there's going to be a short quiz next period!"

Eksterne henvisninger 
 The Elements sunget af Lehrer på archive.org

Sange fra 1959
Periodiske system
Jerusalems fald 614 e.Kr.

Jerusalems fald 614 e.Kr. var en begivenhed under den Byzantinsk-persiske krig.

I begyndelsen af den byzantinsk-persiske krig 602–628 besluttede kong Khosrau 2. at skabe en militær alliance med den jødiske befolkning i sit rige under det løfte at genetablere jødisk styre i Palæstina, som da var en byzantinsk provins. Kong Khosrau 2. indgik en pagt med den jødisk exil-leders søn Nehemiah. Han rekrutterede en hær på ca. 20.000 fra hele Persien, der sammen med de persiske tropper marcherede imod Levanten. Kong Khosrau II, der i begyndelsen havde meget medgang i krigen, håbede hermed at kunne gentage sin navnefælle kong Kyros, der i år løslod jøderne fra det babylonske fangenskab, og fik megen ære heraf.

Baggrund 
I 603 e.Kr. drog den sasanidiske konge Khosrou II i krig mod det byzantinske rige. Perserne håbede at kunne genskabe storheden under kong Kyros, og få fodfæste ved Middelhavet, og havde også stor fremgang. På samme tid var der store magtkampe i Byzans, og i 610 blev kejser Fokas afsat og myrdet, og erstattet af kejser Heraklios. Jøderne i Palæstina rejste sig mod Byzans og fik støtte fra jøder i perserriget.

Erobringen og dens følger 
I 614 stod den persiske hær foran Jerusalem. I hæren indgik også ca. 25.000 jødiske mænd. Efter tre ugers belejring faldt byen, som herefter blev overladt til jøderne. Den uro, der opstod herefter, resulterede i, at 90.000 kristne indbyggere blev myrdet, og at et stort antal kirker, klostre og andre bygninger blev mere eller mindre ødelagt. Perserne deporterede et stort antal kristne til Persien herunder biskop Zacharias. Desuden hjembragte perserne værdigenstande og relikvier blandt andet det hellige kors.

Disse begivenheder havde store virkninger. I 617 forbød kong Khosrou II jøderne adgang til selve Jerusalem. Kong Heraklios erklærede hellig krig imod Perserriget, og i 622 slog han for første gang den persiske hær. I 629 generobrede byzantinerne Jerusalem, hvorefter de lokale grækere foranstaltede en massakre på de lokale jøder. I 630 tilbagegav kong Khosrou II det hellige kors. Denne begivenhed fejres fortsat i den ortodokse kirke.

Noter 

Palæstinas historie
Jødisk historie
Fald 614 e.Kr.
Boksplot

Et boksplot eller kassediagram anvendes indenfor beskrivende statistik (deskriptiv statistik) som en metode til at illustrere median, kvartiler samt eventuelt maksimum og minimum i et sæt numeriske værdier.

Kassens øvre og nedre grænse viser øvre og nedre kvartil, og kassen indeholder således halvdelen af de observerede værdier. Kassen deles af en streg ved medianen; skævhed i observationerne viser sig ved, at medianen ikke er midt mellem øvre og nedre kvartil.

Kassen kan suppleres med "haler" (stiplede linjer i figuren), som illustrerer de ydre observationer i materialet. Følgende metoder kan anvendes til at fastlægge halernes længde.
 Maksimum og minimum, eventuelt fraset ekstreme værdier ("outliers"). I figuren er frasete ekstreme værdier markeret med en lille cirkel.
 En standardafvigelse over og under middelværdien for observationerne.
 8. og 92. percentil.
 2. og 98. percentil.
Listen er ikke udtømmende, og der er ikke praksis for at indikere, hvilken af metoderne er anvendt.

Outliers er de observationer, som ligger uden for 1,5 kvartilbreddes rækkevidde fra selve "boksen". Kvartilbredden findes ved at trække 1. kvartil fra 3. kvartil.

Der kan dannes flere bokse for forskellige delmængder af observationer. Dette vil synliggøre forskelle eller ligheder mellem de forskellige delmængder. Bredden af den enkelte boks kan anvendes til at synliggøre den enkelte delmængdes "tyngde", f.eks. antallet af observationer i denne.

Boksplot anvendes bl.a. til at illustrere finansielle kursdata, hvor der f.eks. dannes en boks pr. handelsdag.

Statistik
Diagrammer
Christian Benteke

Christian Benteke (født 3. december 1990) er en belgisk fodboldspiller, som spiller i den engelske Premier League-klub Crystal Palace F.C.
Han har tidligere spillet i flere belgiske klubber samt i de engelske Premier League-klubber Aston Villa F.C. og Liverpool F.C.

Referencer

Eksterne henvisninger 

  

Fodboldspillere fra Belgien
Fodboldspillere fra Aston Villa F.C.
Fodboldspillere fra Liverpool F.C.
Fodboldspillere fra Crystal Palace F.C.
Fodboldspillere fra KRC Genk
Fodboldspillere fra Standard Liège
Fodboldspillere fra KV Mechelen
Fodboldspillere fra KV Kortrijk
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2016
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Schortens

Schortens er en by i Landkreis Friesland i den tyske delstat Niedersachsen, og den er med godt 20.000 indbyggere den næststørste by i landkreisen efter Varel. Den har siden 2011 været statsanerkendt rekreatrionsby.

Geografi 
Schortens ligger i Jeverland på den østfrisiske halvø, på randen af marsken. Flere landsbyer, blandt andet Accum og Schoost på gesttunger der rager ind i marsken, hvor der tidliger var udstrakte mose- og hedeområder.

Nabokommuner 
Schortens grænser mod nordvest til Jever, mod nord til kommunen Wangerland, mod øst til den kreisfri by Wilhelmshaven, mod syd til kommunen Sande og mod sydvest til kommunen Friedeburg, som ligger i Landkreis Wittmund.

Inddeling 
Bykommunen omfatter de 12 bydele Schortens, Heidmühle, Grafschaft, Accum, Sillenstede, Schoost, Roffhausen, Middelsfähr, Addernhausen, Oestringfelde, Ostiem og Upjever.

Da Schortens, Heidmühle, Oestringfelde og Ostiem tilsammen danner en sammenhængende bykerne med knap 14.000 indbyggere, er de øvrige enkeltliggende landsbyer mindre med indbyggertal på mellem omkring 150 (Schoost) til 2.200 (Sillenstede).

Eksterne kilder/henvisninger 

 Officielt websted
Stalheimskleivi

Stalheimskleivi, Stalheimskleiva eller Stalheimskleiven er en 1,5 km lang vejstrækning fra Nærøydalen i Norge op til toppen ved Stalheim. Stalheimskleivi blev bygget for at forbedre postvejen mellem Oslo og Bergen. Vejen går opad en bjergryg mellem to vandfald synlige fra vejen. Mod nord er der udsigt mod Sivlefossen med et fald på ca 140 meter, og mod syd ses Stalheimsfossen med et fald på 126 meter. Den bratteste stigning er 1 til 5, eller 20 %, hvorved Stalheimskleiva er en af Nordeuropas bratteste vejstrækninger.

Historie 
Stalheimskleivi er en af Norges første veje anlagt efter de vejtekniske krav, der kom omkring 1850, en såkaldt chaussé. Strækningen består af fjorten "hårnålesving" op til Stalheimsberget og blev anlagt i perioden 1842-49 af omkring 1.000 mand. Vejen blev udvidet i 1937, så biler kunne køre på den. Efterhånden blev den også asfalteret. I 1980 blev vejen afløst af to tunneller, Stalheimtunnellen og Sivletunnellen. I 2009 blev Stalheimskleivi i lighed med 39 andre vejstrækninger fredet.

Vejen var projekteret af G.D.B. Johnson efter "postfransk princip". Flere ændringer er foretaget efter 1849, som da "stabbesteinene" (kantsten) blev udskiftet med betonkanter. I Smisvingen ses rester efter "smien" (= smedjen) opsat under arbejdet foretaget i midten af 1930'erne.

Vejen er vinterlukket, men før tunnellernes anlæggelse blev den også brugt om vinteren. Den er i nyere tid ensrettet i nedadgående retning. På toppen står Sivlestenen, et mindesmærke for forfatteren Per Sivle. Der afholdes et årligt bakkeløb op ad Stalheimskleivi på 2 km med en stigning på 280 m.

Skredet i Minesvingen i 2020 
I 2020 stod Minesvingen i fare for at skride ud. En gravemaskine blev tilkaldt for at udbedre stedet, men da føreren i strid med instrukserne kørte for nær ved kanten, skred den 4-5 meter høje mur ud. Føreren kom fra det, selv om gravemaskinen styrtede 10-15 meter ned og blev ødelagt. I et krav sendt i marts 2021, bad forsikringsselskabet Gjensidige Statens vegvesen (vejvæsenet) om at påtage sig ansvaret for ulykken. Kravet er på over 1,9 millioner norske kroner.

Reparationerne medførte, at ukendte, høje mure i svingene er kommet til syne. Det samme gælder det enestående smedejernsrækværk langsmed vejen. Dette var specialstøbt for vejen, men blev delvis indstøbt i beton i 1930'erne. Nogle af stenmurene er op mod seks meter høje. Tidligere antog man, at Minesvingen fik navn efter sprængningsarbejdet, men sandsynligvis kom navnet af, at tyskerne lagde sprængkamre ned i Minesvingen under anden verdenskrig, så de i nødsfald kunne sprænge vejen i luften. I alt er der fundet syv sprængkamre af halvanden til to meters dybde og 40 x 40 meter i firkant. Forsvaret bistod, da kamrene blev åbnet, men de viste sig at være tømt.

Vejen vil være mere snæver, når restaureringen bringer den tilbage til dens oprindelige skikkelse som i 1848.

Noter

Se også 
 Fra Stalheim - et hovedværk i norsk nationalromantisk kunst, malet af J.C. Dahl i 1842.

Eksterne henvisninger 
 

Fredede bygninger i Norge
Veje i Norge
Johan 2. af Frankrig

Johan 2. af Frankrig (født 16. april 1319, død 8. april 1364, kaldet Johan den Gode () var konge af Frankrig fra 1350 til sin død.

Biografi 
Da Johan kom på tronen, stod Frankrig over for flere katastrofer: Den sorte død, som slog næsten halvdelen af landets befolkning ihjel, arbejdsløse lejesoldater, der hærgede overalt, og engelsk aggression, der resulterede i forfærdelige militære nederlag som slaget ved Poitiers i 1356, hvorunder Johan blev taget til fange. Han blev holdt fanget på en række forskellige steder heriblandt Windsor, Hertford, Somerton Castle i Lincolnshire, Berkhamsted Castle i Hertfordshire for til sidst at blive flyttet til Tower of London.

Mens Johan blev holdt fanget i London, regerede hans søn, Karl 5. Han blev mødt med adskillige oprørsforsøg, som han overvandt. For at befri sin far underskrev han freden i Brétigny i 1360, hvorved Frankrig mistede store landområder og måtte betale en gigantisk skadeserstatning.

Som led i en udveksling af fanger blev Johan frigivet, mod at hans søn Ludvig 1. af Anjou kom i engelsk fangenskab, mens Johan søgte at skaffe erstatningen. Da Johan kom tilbage til Frankrig, tog han initiativ til francen for at stabilisere økonomien samtidig med, at han søgte at slippe af med de herreløse soldater ved at sende dem på korstog. Men det strandede på, at pave Innocens 6. døde kort inden deres møde i Avignon.

Sønnen Ludvig undslap det engelske fangenskab i 1363, men Johan fandt, at det ikke gjorde nationen ære, hvorpå han frivilligt vendte tilbage til London og engelsk fangenskab. Her døde han året efter.

Familieforhold 
Han var søn af Filip 6. af Frankrig, der kronede sig selv til fransk konge, da Johan var ni år gammel. For at sikre sin position arrangerede Filip ægteskab mellem den nu trettenårige Johan og Bonne af Luxemburg, hvis far, Johan den Blinde, var konge af Bøhmen. Bonne fødte otte børn, heriblandt Karl 5., Ludvig 1. af Anjou, Johan af Berry og Filip 2. af Burgund. Bonne døde i 1349, og Johan ægtede Johanna af Auvergne året efter. Hun fødte ham tre børn.

Se også 

 Frankrigs historie

Konger af Frankrig
Huset Valois
Hertuger af Normandiet