kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rynket stenfrø

Rynket stenfrø (Lithospermum arvense) er en enårig, 15-50 centimeter høj plante i rublad-familien. Den ligner lægestenfrø, men bladene sidder fjernt fra hinanden og de er uden tydelige sidestrenge. Den gullighvide krone er 5-9 millimeter. Delfrugterne er trekantede, brune, vortede og matte.

I Danmark er rynket stenfrø temmelig almindelig på agerjord og i grusgrave bortset fra dele af Jylland. Den blomstrer i maj og juni.

Kilder og eksterne henvisninger 

 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Rublad-familien
Lægestenfrø

Lægestenfrø (Lithospermum officinale), ofte skrevet læge-stenfrø, er en flerårig, 40-80 centimeter høj plante i rublad-familien. Det er en rigt forgrenet urt med tætsiddende blade, der har tydelige sidestrenge. Den gullighvide krone er 3-6 millimeter. Delfrugterne er ovale, afrundede, hvide, glatte og skinnende.

Hjemsted 
Lægestenfrø er udbredt på den Nordlige halvkugle, dvs. i Mellemøsten, Europa, Centralasien og Nordamerika. Arten er knyttet til kalkrig og næringsrig jordbund ved kystskrænter og langs vejkanter, på overdrev og i grusgrave. I Danmark er lægestenfrø temmelig sjælden på Øerne på kystskrænter og i skovbryn på kalkrig bund. Den blomstrer i juni og juli.

På gravhøjen, Lille Maglehøj, i Halsnæs Kommune findes en lysåben vegetation. Her vokser arten sammen med bl.a. almindelig gyldenris, almindelig hvene, almindelig kongepen, almindelig kællingetand, bitter bakkestjerne, brombær, engrapgræs og slåen.

Galleri

Kilder og eksterne henvisninger 

 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Rublad-familien
Ru kulsukker

Ru kulsukker (Symphytum asperum) er en flerårig, 40-100 centimeter høj plante i rublad-familien. Den ligner lægekulsukker, men bladene er stilkede og stænglerne er uden vinger. Desuden er den blå krone fire gange så lang som bægeret. Delfrugterne er fint vortede og matte.

I Danmark findes ru kulsukker hist og her omkring København ved vejkanter og affaldspladser, mens den er temmelig sjælden i resten af landet. Den blomstrer i juni til september.

Kilder og eksterne henvisninger 

 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Rublad-familien
Lægekulsukker

Lægekulsukker (Symphytum officinale), ofte skrevet læge-kulsukker, er en flerårig, 40-100 centimeter høj plante i rublad-familien. Bladene er ustilkede og fortsætter i en bred vinge på stænglen. Kronen er violet-rødlig eller hvidgul og dobbelt så lang som bægeret. Delfrugterne er glatte og skinnende.

I Danmark er lægekulsukker temmelig sjælden ved vejkanter og bebyggelse. Den blomstrer i juni til august.

Kilder og eksterne henvisninger 

 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Rublad-familien
Sandstorm (Rasmus Seebach-sang)

"Sandstorm" er en single af den danske sanger og sangskriver Rasmus Seebach, fra hans tredje album "Ingen kan love dig i morgen".

Komposition 
Sangen er skrevet af Rasmus og Nicolai Seebach, samt Lars Ankerstjerne, mens den er produceret af Seebach-brødrene.

Hitliste

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Sange fra 2013
Singler fra 2013
Nummer-et hits i Danmark
Rasmus Seebach-sange
Eric Allan Kramer

Eric Allan Kramer (født 26. marts 1962 i Michigan, USA) er en amerikansk skuespiller, som er mest kendt for sin rolle som Bob i tv-serien Good Luck Charlie.

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Michigan
Sørfjorden (Ullsfjord)

Sørfjorden (nordsamisk: Moskavuotna, bliver brugt om hele Ullsfjorden) er den inderste delen af Ullsfjorden i Tromsø kommune i Troms og Finnmark fylke i Norge.

Fjorden er 28 km lang, og starter ved Storstraumen, mellem landsbyen Skarmunken i vest og Straumsnes i øst. På østsiden af fjorden ligger landsbyen Olderbakken, og på vestsiden ligger Sjursnes, som var kommunecenter i den tidligere Ullsfjord kommune. I Sjursnes ligger også Ullsfjord kirke. Fjorden er omtrent 4 kilometer bred på dette sted.

Ved Skognes svinger Sørfjorden mod sydvest, og bliver smallere. Omkring 10 km fra fjordbunden går Lakselvbukta ind i østsiden af fjorden. Inderst i bugten ligger landsbyen Lakselvbukt, som i dag er den største landsby i fjorden. Sørfjorden slutter i et lille afskåret vand, der kaldes Sjøvassbotn, som har udløb via et smalt sund kaldet Sørstraumen. Fra Sjøvassbotn er der 3 km over til Balsfjorden.

Foruden landsbyerne som er nævnt ligger der langs hele Sørfjorden mange mindre landsbyer og bosætninger på begge sider af fjorden. Fv51 og Fv52 går langs vestsiden af fjorden, mens Fv293 går langs østsiden.

Fjorde i Troms og Finnmark
Tromsø
Viktor Hambardzumjan

Viktor Hambardzumjan ( armensk Վիկտոր Համբարձումյան,   ; født 5.  september 1908 i Tbilisi, død 12. august 1996 i Byurakan) var en  armensk/sovjetisk astrofysiker og en af grundlæggerne af teoretisk astrofysik.

Hambardzumjan arbejdede med forskning indenfor  stjerner og stjernetåger, stjernernes astronomi og dynamiske stjernesystemer og galakser. Han grundlagde Byurakan Astrophysical Observatory.

Personer fra Tbilisi
Astrofysikere
Personer fra Armenien
Astronomer fra Rusland
Russere i 1900-tallet
The Official Charts Company

The Official Charts Company (OCC) tidligere kaldt Chart Information Network (CIN) og derefter The Official UK Charts Company, samler forskellige officielle britiske hitlister, herunder UK Singles Chart, UK Albums Chart og UK Official Download Chart, ligesom de laver mere genrespecifikke og musikvideo-hitlister.

OCC producere sine hitlister ved at indsamle og kombinere salgstal fra sælgere, gennem markedsundersøgerne Millward Brown, og påstår de dækker 99% af singlemarkedet og 95 % af albummarkedet, og stræber efter at indsamle salgstal fra alle sælgere der sælger mere end 100 hitliste-emner om ugen.

OCC blivere styret af British Phonographic Industry og Entertainment Retailers Association (ERA). Siden 1. juli 1997 har OCC udformet de officielle hitlister.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Official Charts Company website

Hitlister
Musik fra Storbritannien
Etableret i 1969
Sveriges U/21-fodboldlandshold

Sveriges U/21-fodboldlandshold består af svenske fodboldspillere, som er under 21 år og administreres af Svenska Fotbollförbundet (SvFF).

Trænere 
 Tord Grip (1979–1980)
 Benny Lennartsson (1980–1985)
 Nisse Andersson (1987–1990)
 Lars Lagerbäck (1990–1995)
 Nisse Andersson (1992, midlertidig)
 Tommy Söderberg (1995–1997)
 Lars Olof Mattsson (1998–1999)
 Göran Göransson (2000–2001)
 Torbjörn Nilsson ass. tig Fredriksson (2002–2004)
 Tommy Söderberg og Jörgen Lennartsson (2004–2010)
 Tommy Söderberg og Håkan Ericson (2011–2013)
 Håkan Ericson og ass. Andreas Pettersson (2014–2017)
 Roland Nilsson og ass. Andreas Pettersson (2017–)

Eksterne kilder/henvisninger 
 UEFA U21

 
U/21-fodboldlandshold i Europa
Naturpark Solling-Vogler

Naturpark Solling-Vogler er en omkring  550 km² stor naturpark  i den sydligste del af den tyske delstat Niedersachsen.

Naturparken omfatter Mittelgebirgeområderne Solling og Vogler og det mellemliggende højdedrag Höhenzug Burgberg. Mod vest grænser den til den øvre Weserdal. Bjergene er ikke markante og flader ud mod kanten. Blandet løv og nåleskov og små bække tegner et malerisk landskabsbillede. Solling er det næststørste skovområde i Niedersachsen. 
Den blev oprettet i 1966 og administreret af  „Zweckverband Naturpark Solling-Vogler“ , og har områder i landkreisene  Holzminden og  Northeim .

Geografi

Naturpark Solling-Vogler ligger nordvest for storbyen Göttingen i området mellem floderne  Weser mod vest, og  Leine mod øst. Den ligger mellem byerne  Bodenwerder mod nord, Stadtoldendorf og  Dassel mod nordøst, Moringen mod øst Hardegsen og  Uslar mod sydøst, Bad Karlshafen mod syd, Beverungen mod sydvest, Höxter mod vest og Holzminden mod nordvest.

Naturparken ligger mellem naturparkerne Weserbergland Schaumburg-Hameln mod nord, Naturpark Münden mod syd, Nationalpark Harzen mod øst og Naturpark Teutoburger Wald / Eggegebirge mod vest.

Buntsandstenkuplen  Solling (op til 528 meter over havet) er et højt plateau med blandet skov, fugtige enge og moser. Også Vogler (460 moh.) er sandstengsbjerge, men med flere dale og stejle klippevægge. Solling har et fugtigt klima som opstår omkring højmoserne .

I Solling ligger dyreparken Wildpark Neuhaus

Se også 
Naturparker i Tyskland

Eksterne kilder/henvisninger 

Naturparkens websted

Naturparker i Niedersachsen
Elektrostatisk fluid accelerator

En elektrostatisk fluid accelerator (EFA) er et apparat, som pumper en fluid såsom luft uden bevægelige dele. I stedet for at anvende roterende blade, som fx i en almindelig ventilator, anvender en EFA et elektrisk felt til at fremdrive ioner fx elektrisk ladede luftmolekyler. Fordi luftmolekyler normalt er neutralt ladede, skal EFAen først skabe ladede molekyler (ioner).

Derfor er der følgende trin i fluid accelerationsprocessen:
 Ionisér luftmolekyler fx via koronaudladning.
 Anvend disse ioner til at skubbe mange flere neutrale molekyler i en ønsket retning.
 Sørg for at plasmaet som forlader EFAen er elektrisk neutralt, så EFAens nettoladning er nul i forhold til omgivelserne.

Fysiske principper
For at forstå hvordan elektrostatisk fluid acceleration virker, er det nødvendigt at forstå hvordan luftmolekylerne bliver ioniseret og hvordan disse skaber fremdrift.

Kilder/referencer

Se også
Ionvind
Ion-motor
Plasmaaktuator

Elektrostatiske motorer
Fluidmekanik
Fremdrift
Kem

Kem (, ; ) er en historisk by i Republikken Karelija i Den Russiske Føderation. Byen ligger ved floden Kems udløb i Hvidehavet. Kem har  indbyggere.

Geografi 

Kem ligger i den nordlige del af Karelija. Afstanden til republikkens hovedstad, Petrosavodsk, er 434 km; den nærmeste by er Belomorsk 48 km mod syd ved kysten af Hvidehavet. Byen ligger ved jernbanen fra Petrosavodsk til Murmansk og vejen  fra Sankt Petersborg til Murmansk går igennem Kem.

Historie 

Der er fundet spor efter mennesker i Kem-området fra mesolitisk tid (ca. 8.000–4.000 f.Kr.), og der er også spor efter vikinger i området. Kem er først nævnt som et gods tilhørende Novgorods posadnik (modsvarer stadtholder) Marfa Boretskaja i 1450, da hun donerede byen til Solovkij-klosteret, som ligger på den største af Solovetskij-øerne i Hvidehavet lige uden for byen. I 1657 blev en træfæstning opført i byen. Byens bemærkelsesværdige katedral, Maria indsovnelses-katedralen, er også en træbygning, opført i perioden 1711-1717. Katedralen er et flot eksempel på en valmtagskonstruktion (sadeltag hvor dele af tagryggen er skåret af ved midten af gavlen), som var meget anvendt i ældre russisk arkitektur. Katedralens ikonostas (væg med tre døre, som adskiller kor fra skib) har samme særpræg som kostelige ikoner fra Novgorod på 1600-tallet.

Indbyggerne i Kem har historisk været kaldt pomorere ("kystboere"). Mellem 1740 og 1917 foregik pomorhandelen mellem folk i Hvidehavsområdet og fiskere i Nordnorge, med hovedsagelig fisk fra Norge og korn fra Rusland som handelsvarer. Kem var en af de vigtigste havnebyer, som tog del i denne handel, og byens Pomormuseum har omkring 6.500 genstande fra denne tid.

I 30'erne blev der anlagt flere fangelejre inden for rammerne af Gulag-systemet i byen. Udbygningen af sådanne lejre skete ved Kem omkring 1930. I Kem lå de vigtigste lejre under anlæggelsen af Hvidehavskanalen mellem Østersøen og Hvidehavet hvor de største sluser blev bygget. I Kem lå også administrationscenteret for fangelejrene på Solovetskij-øerne, og byen var transporthavn til øerne. Det er rejst et monument til minde om dem, der døde i lejrene i Kem.

I dag er der turisttransport med båd ud til Solovetskij-øerne fra havnen i Kem. Rejsen tager mellem to og tre timer og er den korteste vej til disse øer.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Satellitbillede af Kem (Google Maps)

Byer i republikken Karelija
Sordavala

Sortavala (russisk: Сортавала, svensk: Sordavala) er en by i republikken Karelija i Rusland. Den ligger ved nordbredden af Ladoga. Indbyggertal: 21.131 (folketælling 2002); 22.579 (folketælling 1989). Byen er en vigtig station på jernbanen Vyborg-Joensuu.

Historie 
Sortavala-området blev første gang registreret i svenske dokumenter fra 1468. Russiske dokumenter nævner det først som "Serdovol" eller "Serdobol" i 1500. Bosættelsen Sortavala er attesteret fra 1582. Den blev afstået til Sverige efter Den ingermanlandske krig (1610–1617). Den nuværende by synes at være blevet grundlagt i 1632.

Med freden i Nystad i 1721 kom bosættelsen under Rusland sammen med resten af Finland og blev givet det russiske navn Serdobol. Den blev kendt for sine marmor- og granitbrud, som sørgede for de nødvendige materialer for bygningen af kejserens paladser i Sankt Petersborg og omegn. I 1812 blev Sortavala lagt ind under Vyborg län i det nydannede storfyrstendømme Finland. I 1917 forblev byen under det uafhængige Finland. Sortavala by og landkommune havde 26.197 indbyggere i 1939. Byen blev påført meget omfattende skader efter sovjetisk massebombardment under vinterkrigen, og ved freden i Moskva blev Finland tvunget til at afstå byen til Sovjetunionen. Hele befolkningen i byen, der var finsk, blev evakueret for første gang.

I lighed med resten af Finsk Karelen blev Sortavala taget tilbage af Finland under fortsættelseskrigen 1941-1944, og de fleste af de evakuerede vendte tilbage til deres hjem. Imidlertid, efter våbenhvilen i 1944 blev finnerne igen evakueret og byen afstået igen - tom for befolkning. Efter krigen blev byen befolket igen af folk fra Sovjetunionen.

I Sortavala lå Kymölä folkskollärarseminarium (oprettet 1880). Efter fortsættelseskrigen blev lærerseminaret flyttet til Raumo og i 1953 til Joensuu, hvor det siden blev omdannet til højskole og universitet.

Frem til 1940 var bredden af Ladoga sydvest for Sortavala et af de få relativt tæt befolkede områder nord for Det karelske næs, som var befolket af karelere.

Geografi

Klima

Galleri

Noter

Eksterne henvisninger 
 Uppslagsverket Finland, Sordavala 
 Sortavala, uofficielt netsted   
 Artikkel om Sordavala i Nordisk familjebok, bind 26, spalte 425, 1917
 Kart over Sordavala landkommune

Byer i republikken Karelija
Karelens historie
Johanne Meyer

Johanne Marie Abrahammine Petersen (1. juli 1838 i Aalborg - 4. februar 1915 på Frederiksberg) var en dansk kvindesagsforkæmper og redaktør af Kvindebladet Hvad vi vil.

Familie og opvækst 
Datter af Sophie Frederikke Lundberg (1799 i København - ca.1863) og Lauritz Petersen (1802 i Aarhus-1856). Johanne er opvokset i gaden Tiendeladen tæt ved Budolfi Kirke i Aalborg hvor faderen arbejdet som toldbetjent.

Grundtvig-koldske friskole 
I 1858 flyttede Johanne og ægtefælle Emil til Nyborg hvor Johanne drev en Grundtvig-koldsk inspireret friskole. Christen Kold havde i 1863 som den første i Danmark åbnet sin højskole for unge kvinder i Dalum syd for Odense.

Kvindesagsforkæmper

Ægteskab og børn 
Den 13. august 1858 giftede Johanne sig med købmand Emil Lauritz Meyer (14. april 1833 i København - 23. maj 1917 på Frederiksberg.) Emil var mosaisk jøde og konverterede ved vielsen til kristendommen. I ægteskabets tidlige år (1858-1867) boede ægteparret i Nyborg hvor Emil havde etableret en kolonial- og manufakturhandel.
I 1867 flyttede familien til København, hvor Emil fik borgerbrev med ret til at drive brændevinshandel.
Johanne fødte fem børn, men ingen af dem overlevede småbarnsstadiet. Derimod adopterede parret Godina Petroline Henriette Rasmussen (1852) mens de boede i Nyborg. Efter flytningen til København tog familien yderligt fire børn i pleje: August (1865), Anna Christiane Nielsen (1873), Peter Alfred Luis Brandt (1874), Carl Otto Møller (1875)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 



Kvinderetsforkæmpere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Pitkäranta

Pitkäranta (russisk: Питкяранта, finsk: Pitkäranta) er en by i republikken Karelija i Rusland. Den ligger på nordøstbredden af Ladoga. Indbyggertal: 11.089 (folketælling 2013), 13.347 (folketælling 2002). Byen blev grundlagt i 1800-tallet.

Befolkningsudvikling 

kilde: Folketællinger

Næringsliv 

Byen har en betydelig cellulose- og papirindustri.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i republikken Karelija
Ojat

Ojat (, ) er en flod i Vologda og Leningrad oblast i Rusland og en af bifloderne til Svir fra venstre. Floden er 266 km lang og har et afvandingsområde på 5.220 km². Floden har en middelvandføring på 51,8 m3/s. 

Af bifloder til Ojat kan nævnes Sjapsja.

Referencer 

Floder i Leningrad oblast
Elektrodeløs plasma-motor

En elektrodeløs plasma-motor er en rumfartøjsmotor. Den elektrodeløse plasma-motor blev opfundet af Mr. Gregory Emsellem baseret på teknologi udviklet ved Atomic Energy Commission af videnskabsfolkene Dr Richard Geller og Dr. Terenzio Consoli, til at lave en højhastighedsplasmastråle.

Den elektrodeløse plasma-motor bliver i øjeblikket udviklet og tilpasset til forskellige rumfartøjsfremdriftsdrev som behøves ved The Elwing Company.

Et kendt eksempel på en elektrodeløs plasma-motor er VASIMR. VASIMR har en fremdriftseffektivitet på mere end 70%.

Virkningsgraden for følgende elektrodeløs plasma-motor på 30%, blev opnået af Professor Kazunori Takahashi fra Tohoku University i 2022. Plasma-motoren anvender ioniseret argon.

Kilder/referencer

Se også 
 VASIMR
 Elektrodeløst gasudladningsrør
 Alcubierre-drev

Eksterne henvisninger 
 AIAA paper on this technology 
 List of articles, presentations and patents by the Elwing Company on this technology

Ion-motorer
Sjeksna

Sjeksna (, ) er en flod i Vologda oblast i Rusland. 

Den er en biflod til venstre for Volga. Flodens kilde er Beloje ozero, og den udmunder i Rybinskreservoiret i Volga ved Tjerepovets. Floden er 139 kilometer lang, men de nedre dele blev oversvømmede ved, at de blev del af Rybinskreservoiret. Inden da var floden 400 kilometer lang og løb sammen med Volga ved Rybinsk. Sjeksna er en del af Volga-Østersøkanalen.

Referencer 

Bifloder til Volga
Floder i Vologda oblast
VASIMR

VASIMR (akronym for Variable Specific Impulse Magnetoplasma Rocket) er en elektrodeløs plasma-motor udviklet af NASA under ledelse af astronauten og plasmafysikeren Franklin Chang-Diaz. I motorens første trin opvarmes fx hydrogengas ved hjælp radiobølger til en temperatur på cirka 60.000 grader Celsius. Gassen overgår derfor til plasmaform, hvor de elektroner som normalt er bundne til atomerne frigøres. Temperaturen er tilstrækkelig til at forgasse alle materialer, og derfor indesluttes plasmaet med et stærkt magnetfelt som laves af superledende magneter langs hele motorens længde.

I næste trin opvarmes plasmaet yderligere af radiobølger og når en temperatur på over 1 million grader Celsius. Herefter sendes plasmaet ud i rummet i form af en plasmastråle. Den høje temperatur forårsager den høje hastighed af strålen, hvilket betyder at en relativ lille mængde stof bruges for en vis drivkraft, det betyder høj specifik impuls.
Den specifikke impuls kan være opimod hundrede gange større end for kemiske raketmotorer. VASIMR-motoren tilbyder variabel specifik impuls, hvilket betyder at den kan siges at have to "gear": Hurtig, for bedste effektivitet, og langsom, for større drivkraft.

Motoren arbejder med elektrisk energi, som på en raket formentlig kræver en specialudviklet kernereaktor.

VX-200
En VX-200 prototype plasma motor blev bygget i 2008. VX-200 belaster ved fuld effekt 200kW. 30kW anvendes til at ionisere argonatomer og 170kW anvendes til accelerationen.

VX-200 er blevet brugt til mere end 10.000 motoraffyringer indtil 2013, og den har demonstreret en fremdriftseffektivitet på mere end 70% — relativ til HF-energi input — med argon ved fuld kraft.

Rejse til Mars på 39 dage 
For at kunne udføre en bemandet rejse til Mars på 39 dage, 
skal VASIMR-motoren bruge så meget energi per tid, at kun kernekraft kan dække behovet på cirka 200.000 kilowatt (200 megawatt) og reaktoren skal have en effekttæthed på 1.000 watt per kilogram (Díaz) Denne reaktor skal være temmelig effektiv.

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger 

 Ad Astra Rocket
 NASA: Propulsion systems of the Future
 NASA HSF- VASIMR 
 NASA Tech Brief: VASIMR
 Rapid Mars Transits with Exhaust-Modulated Plasma Propulsion (PDF) 

Ion-motorer
Plasmafysik
Frants Liisberg (civilingeniør)

Frants Christian Liisberg (født 8. december 1921 på Frederiksberg, død 13. juli 1991 sammesteds) var en dansk civilingeniør og administrende direktør for LM Ericsson A/S i Danmark. 

Liisberg var søn af grosserer Aage Liisberg og Yrsa f. Duvier. Han blev student fra Frederiksberg Gymnasium i 1939 og cand.polyt. fra Den Polytekniske Læreanstalt i 1945. Samme år fik han ansættelse i LM Ericsson A/S i Danmark som elev af firmaets direktør L. C. Nørlund. Han var blandt hovedkrafterne bag udviklingen af firmaets crossbar koblingsudstyr, som udgør fundamentet for den moderne telefoni. Han avancerede i 1964 som firmaets administrerende direktør efter Nørlund. Det lykkedes Liisberg i denne stilling at sikre LM Ericssons plads på det danske marked: Foretagsomhed blev hans kendetegn næsten dag og nat. Ungkarlen kunne gøre med sit døgn, som det lystede ham, med vinterbolig i København og afslapningsmuligheder i det sønderjyske sommersted. Begge oaser nødvendig for en leder, som sammen med sine medarbejdere var ude i en benhård konkurrence om det hjemlige tele-marked og dets senere digitalisering.

Desuden var Liisberg præsident for Brøndbyernes Rotaryklub og medlem af generalforsamlingen for Dansk Arbejdsgiverforening. Han fratrådte sin stilling som direktør i 1979. Samme år blev han Ridder af Dannebrog og Ridder af Nordstjerneordenen. Liisberg døde i 1991 efter kort tids sygdom. Han begravedes fra Frederiksberg Kirke og ligger begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1991

Noter 

Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Danskere i 1900-tallet
Ingeniører fra Danmark
Erhvervsfolk fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Riddere af Nordstjerneordenen
Personer fra Frederiksberg
Menisk (fysik)

Menisk er den kurve i overfladen af en væske tæt kanten af beholderen eller andre objekter, der forårsages af overfladespænding. Den kan enten være konkav eller konveks afhængig af væsken og overfladen

Konvekse meniskener sker, når partikler i væsken har større tiltrækning til hinanden (kohesion) end til materialet af beholderen (adhesion). Konkvekse meniskener sker f.eks. mellem kviksølv og glas i barometre og termometre. Omvendt optræder en konkav menisk, når partiklerne af væsken er stærkere tiltrukket af beholderen end til hinanden, hvilket får væsken til at gå op langs beholderens kanter. Dette sker eksempelvis mellem vand og glas.

Menisk og måling

Når man aflæser en væskemængde i et instrument med måleenheder på siden af glasset som en burette eller en målekolbe, skal der tages højde for menisken for at aflæse korrekt. Mængden aflæses med menisken i øjenhøjde (hvilket eliminere parallakse-fejl) og ved midten af minisken, hvilket vel sige i toppen af en konveks menisk, og bunden af en konkav menisk.

Producenter af glasudstyr og andet udstyr kalibrerer deres udstyr og målemærker så det tager højde for minisken, hvilket betyder at alt udstyr kalibreres med en specifik væske, som oftest er vand.

Kapillærkrafter 
Meniskener er et resultat af kapillærkrafter, hvor overfladens adhesion trækker en væske op og danner en konkav menisk eller intern kohesion trækker væsken ned og danner en konveks menisk. Dette fænomen er vigtigt i væsketransport i planter. Når et smalt rør eller kanal, ofte kaldet kapillarrør, dyppes i en væske, og væsken fugter røret (med nul kontaktvinkel) danner væskeoverfladen inde i røret konkav menisk, som næsten er kugleformet i overflade, med samme radius, 'r', som indersiden af røret. Røret oplever en nedadrettet kraft størrelsesorden 2πrdσ, hvor σ er overfladespændingen af væsken.  Vandbaserede væsker, inklusive plantesaft, honning, mælk etc., har en konkav menisk.

Referencer 

Fluidmekanik