kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Peter W. Edbury

Peter W. Edbury er en britisk korstogshistoriker med speciale i Cypern som korsfarerstat.

Edbury er seniorforsker ved universitetet i Cardiff, Wales, som leder af afdelingen for historie og walisisk historie.

Hans mange bøger og artikler om cypriotisk historie under korstogene, er nogle af de mest grundige publikationer inden for emnet. Edbury har udover sin forskning om Cypern, forsket meget i ærkebiskop Guillaime de Tyrs historie, hvilket har resulteret i to bøger om emnet. Desuden kan Edbury betragtes som en af verdens førende eksperter inden for studiet af korsfarerslægten Ibelin.

Udvalgt litteratur 
 John of Ibelin (2003)
 Kingdoms of the Crusaders (1999)
 The Conquest of Jerusalem and the Third Crusade (1998)
 John of Ibelin and the Kingdom of Jerusalem (1997)
 The Kingdom of Cyprus and the Crusades, 1191-1374 (1993)
 William of Tyre: Historian of the Latin East (1988)

Historikere fra Storbritannien
Fødevarestyrelsen

Fødevarestyrelsen er en styrelse under Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri, som har til ansvar at føre tilsyn og kontrol med fødevarer og veterinære forhold. Styrelsen har cirka 1.715 ansatte.

Hovedkontoret, som tager sig af udvikling, koordinering og regeldannelse på veterinær- og fødevareområdet, har til huse i Glostrup ved København. Her arbejder cirka 500 ansatte. Kødkontrollen, der fører tilsyn med slagterierne, har cirka 560 ansatte. Fødevareregion Øst og Fødevareregion Vest med hhv. 330 og 390 ansatte tager sig af kontrol og tilsyn, samt lokal information og rådgivning til forbrugere, landmænd, virksomheder og dyrlæger. 

Fødevarestyrelsen er nok mest kendt i den brede befolkning som ansvarlig for uddeling af smileyer til forhandlere af fødevarer. De står også bag forbrugerkampagner som "Nøglehulsmærket" og "Mad med mindre kemi". Det er desuden også Fødevarestyrelsen, der i samarbejde med DTU Fødevareinstituttet udarbejder  de officielle kostråd.

Certificering og kontrol 
Fødevarestyrelsen har ansvar for en række statslige certificeringer, veterinær- og fødevare-kontrolordninger og administrerer de statslige regler på området. Velkendte eksempler:

 Smiley-ordningen
 Ø-mærket, kontrol og administration deles med Landbrugsstyrelsen på visse områder
 Det Økologiske Spisemærke (bronze, sølv og guld)

Se også 
 Positivlisten
 Aromaforordningen

Eksterne henvisninger 
Fødevarestyrelsen 
Find Smiley 
Nøglehullet 
Alt om Kost 

Danske styrelser
Fødevarepolitik
Produktcertificering
Siegfried Wagner (komponist)

Siegfried Helferich Richard Wagner (6. juni 1869 i Tribschen, død 4. august 1930 i Bayreuth) var en tysk komponist og søn af Richard Wagner og Cosima von Bülow, Franz Liszts datter. Siegfried Wagner var en meget produktiv komponist. Han skrev flere operaer end sin far, men ingen er blevet en del af standardoperarepertoiret. I 1896 begyndte han at dirigere i festspilhuset i Bayreuth og rundt om i Tyskland. Siegfried Wagner var kunstnerisk chef for Bayreuther Festspiele fra 1908 til 1930.

Siegfried Wagner var homoseksuel. Ikke desto mindre blev der arrangeret et møde i 1914 ved festivalen i Bayreuth, hvor den 45-årige Siegfried Wagner blev introduceret for den 17-årige Winifred Klindworth. De blev gift den 22. september 1915, og man forventede, at ægteskabet ville gøre en ende på hans homoseksuelle eskapader og de dermed forbundne skandaler.

Siegfried og Winifred Wagner fik fire børn:

 Wieland (1917-1966)
 Friedelinde (1918-1991)
 Wolfgang (1919-2010)
 Verena (født 1920)

Siegfried Wagner fik også en uægte søn, Walter Aign, med en præstedatter. Mens Siegfried Wagner levede, var Walter Aign ansat som repetitør ved festivalen. Han blev dog fyret af Winifred Wagner, da hun overtog ledelsen efter sin mand.

Operaer af Siegfried Wagner 
 Der Bärenhäuter (1898)
 Herzog Wildfang (1900)
 Der Kobold (1903)
 Bruder Lustig (1904)
 Sternengebot (1906)
 Banadietrich (1909)
 Schwarzschwanenreich (1910)
 Sonnenflammen (1912)
 Der Heidenkönig (1913)
 Der Friedensengel (1914)
 An allem ist Hütchen schuld! (1915)
 Das Liebesopfer (1917)
 Der Schmied von Marienburg (1920)
 Rainulf und Adelasia (1922)
 Die heilige Linde (1927)
 Wahnopfer (1928)
 Walamund (1928-29)
 Wernhart (1929)
 Das Flüchlein, das Jeder mitbekam (1929)

Operakomponister fra Tyskland
Richard Wagner
Koraës-professor

Koraës-professor er en akademisk titel, som bliver tildelt forskere af græsk sprog og litteratur.

Opkaldt efter den græske filosof, oldtidshistoriker og litteraturkender Adamantios Korais (1748-1833), som udformede en moderne udgave af det græske sprog.

Den britiske byzantinist Donald M. Nicol er en af dem som har fået tildelt titlen.

Titler
Irkut (flertydig)

Irkut kan henvise til:
 Irkut (flod) - en flod i Rusland.
 Irkut (selskab) - en flyfabrik i Rusland.
Irkut

Irkut (, ) er en flod i Republikken Burjatien og Irkutsk oblast i Rusland og er Angaras venstre biflod. Irkut er 488 km lang. Flodens afvandingsareal på 15.000 km². Irkut fryser til fra slutningen af oktober til midten af november og er bundet af is til sidst i april eller først i maj. Byen Irkutsk ligger ved Irkuts udmunding i Angara.

Eksterne henvisninger 

Floder i republikken Burjatien
Floder i Irkutsk oblast
Jean Richard (flertydig)

Jean Richard, navnet henviser til forskellige personer:

 Jean Richard (skuespiller) – fransk skuespiller.
 Jean Richard – fransk historiker og forfatter.
Maecenasstiftelsen

Maecenasstiftelsen (eng.:Maecenas Foundation for Ancient Art) er en privat fond for antik kunst med sæde i Basel. Dens eneste repræsentant er den schweiziske advokat Mario Roberty. 

Fondens formål er bl.a. vedligeholdelse af vidnesbyrd om den antikke kunst. I organisationens struktur findes der tre opgaveområder: 
Pleje af mindesmærker
Arkæologi
Tilknyttede videnskaber

Fonden blev verdensberømt, da den kom på avisernes overskrifter i forbindelse med dens seneste projekt: Restaureringen af det nyfundne papyrusmanuskript Kodeks Tchacos, som bl.a. indeholder Judasevangeliet. Den schweiziske kunsthandler Frieda Nussberger-Tchacos, som ejede Kodeks Tchacos, meddelte, at manuskriptet ville blive foræret til Maecenas for at blive konserveret og offentliggjort. Stiftelsen indgik en kommerciel aftale med tidsskriftet National Geographic, ifølge hvilken tidskriftet fik ophavsretten til den koptiske tekst.

Egypten
Antikken
Alfred Brendel

Alfred Brendel (født 5. januar 1931) er en østrigsk pianist.

Brendel, der er født i det gamle Tjekkoslovakiet, betragtes som én af de store klassiske pianister fra anden del af det 20. århundrede.

Han gav sin første offentlige koncert, da han var 17 år og indspillede sin første plade fire år senere, nemlig Sergei Prokofievs 5. klaverkoncert.

Han foretrækker at spille værker af Ludwig van Beethoven, Franz Schubert og Wolfgang Amadeus Mozart og har også indspillet plader med sin søn Adrian Brendel.

Han er i dag bosat i London.

Eksterne henvisninger 

Musikere fra Tjekkiet
Pianister fra Østrig
Østrigere i 1900-tallet
Østrigere i 2000-tallet
Modtagere af Léonie Sonnings musikpris
Æresdoktorer ved University of Oxford
Boris Christoff

Boris Christoff (født 18. maj 1914, død 28. juni 1993) var en bulgarsk operasanger.

Han regnes for én af de største bassangere i det 20. århundrede.

I slutningen af 1930'erne gennemførte han et jurastudium og påbegyndte herefter en karriere indenfor dette fag. Imidlertid deltog han også i korsang i sin fritid og gav sin første solooptræden i 1940. Fra 1942 koncentrerede Christoff sig om sangen og blev udlært to år senere.

Han debuterede i 1946 som Colline i La Bohème og har siden da sunget stort set alle de store opera-baspartier.

I 1964 blev han ramt af en mindre blodprop, der holdt ham borte fra scenen et år og da han vendte tilbage, måtte hans fans konstatere, at han ikke var i stand til at gennemføre koncerter og synge på de store scener nær så hyppigt som tidligere.

I 1986 gav han sin sidste koncert i sit hjemland Bulgarien.

Operasangere
Sangere fra Bulgarien
Modtagere af Léonie Sonnings musikpris
Kaskelot (tidsskrift)

Kaskelot er et biologisk tidsskrift, som henvender sig til biologilærere og biologiinteresserede i almindelighed. Det blev grundlagt i 1974 og udgives af Biologforbundet.

Eksterne henvisninger 
 Hjemmeside

Tidsskrifter fra Danmark
Etableret i 1974
Georg 1. af Sachsen

Friedrich August Georg Ludwig Wilhelm Maximilian Karl Maria Nepomuk Baptist Xaver Cyriacus Romanus, konge af Sachsen (født 8. august 1832 i Dresden, død 15. oktober 1904 i Pillnitz) var konge af Sachsen i kun to år, fra 1902 til sin død.

Georg var søn af kong Johan 1. af Sachsen (1801-1873) og prinsesse Amalia af Bayern (1801-1877).

Han efterfulgte i 1902 sin storebror kong Albert af Sachsen (1828-1902) på den sachsiske kongetrone og han blev selv i 1904 efterfulgt af sønnen Friedrich August III (1865-1932).

Ægteskab og børn 
Georg blev i 1859 gift med prinsesse Maria Anna af Portugal og med hende fik han fem børn, en datter og fire sønner:

 Friedrich August III (1865-1932), konge af Sachsen
 Maria Josepha (1867-1944), prinsesse af Sachsen – senere også ærkehertuginde af Østrig
 Johann Georg (1869-1938), prins af Sachsen
 Max (1870-1951), prins af Sachsen
 Albert (1875-1900), prins af Sachsen

Se også 

 

Albertinske linje af Huset Wettin
Konger af Sachsen
Katolske monarker
Personer fra Dresden
Frederik August 3. af Sachsen

Frederik August 3. (;født 25. maj 1865, død 18. februar 1932) var konge af Sachsen 1904-1918.

Biografi 
Frederik August var søn af kong Georg 1. af Sachsen og prinsesse Maria Anna af Portugal. I 1904 efterfulgte han sin afdøde far på den sachsiske trone, som han i 1918 abdicerede ved Tysklands nederlag i den første verdenskrig. Sammen med den tyske kejser Wilhelm 2. abdicerede alle konger og fyrster i Tyskland i 1918.

Ægteskab og børn 
Frederik August blev i 1891 gift med prinsesse Louise af Toscana, med hvem han fik seks børn, tre døtre og tre sønner:
 Georg (1893 – 1943), kronprins af Sachsen
 Friedrich Christian (1893 – 1968), markgreve af Meißen
 Ernst Heinrich (1896 – 1971), prins af Sachsen
 Margarete Karola (1900 – 1962), prinsesse af Sachsen
 Maria Alix (1901 – 1990), prinsesse af Sachsen
 Anna (1903 – 1976), prinsesse af Sachsen

Deres to ældste sønner, Georg og Friedrich Christian blev født det samme år, 1893, men var ikke tvillinger. Georg blev født i januar, mens Friedrich Christian blev født i december.

I 1903 blev Frederik August skilt fra sin hustru, der fire år senere giftede sig på ny.

Se også 

 

Albertinske linje af Huset Wettin
Konger af Sachsen
Katolske monarker
Personer fra Dresden
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Emulgator

Emulgatorer kaldes også for tensider. Det er stoffer, der letter dannelsen af emulsioner og stabiliserer dem. Emulgatorer består af molekyler med en vandelskende (hydrofil) og en fedtelskende (lipofil) del. Den lipofile del vendes mod fedtstoffer (f.eks. fedtdråberne i sødmælk), mens den vandelskende del er i kontakt med det omgivende vand. En fedtdråbe kan på den måde stabiliseres i vand ved at blive overtrukket med en tynd emulgatorhinde.

Emulgatorer bliver brugt som hjælpestoffer, sådan at to ikke blandbare stoffer (f.eks. olie i vand) kan omdannes til en emulsion. Desuden kan de bruges til at stabilisere kemiske suspensioner. Blandt de kunstigt fremstillede emulgatorer kan man nævne sæbe, og blandt de naturlige er lecitin (som findes i æggeblommer) et af de mest kendte, men også mange proteiner virker som emulgatorer, f.eks. mælkeproteinet kasein.

Emulgatorerne har forskellig kemisk struktur, og de kan adskilles i ikke-ioniske (dvs. pH-uafhængige) og ioniske emulgatorer. De ioniske kan igen deles i anioniske og kationiske stoffer.

Emulgatorer bruges ofte under navnet tensider som hjælpestoffer i farmaci, levnedsmiddelproduktion, olieindustri, rengøring (rengøringsmidler virker først og fremmest, fordi de er emulgatorer), i kosmetik og alle vegne, hvor det drejer sig om at bringe olie eller fedtstoffer på en vandopløselig form.

Emulgatorer der bruges i levnedsmidler 

 Ammoniumfosfatider (E 442)
 Ascorbylpalmitat (E 304)
 Calciumstearoyl-2-lactylat (E 482)
 Difosfate (E 450)
 Fedtsyrer (E 570)
 Lecitin (E 322)
 Mono- og Diglycerider af konsumfedtsyrer (E 471)
 Natriumstearoyl-2-lactylat (E 481)
 Fosforsyre (E 338)
 Natriumfosfat (E 339)
 Kaliumfosfat (E 340)
 Calciumfosfat (E 341)
 Polyglycerin-Polyricinoleat (E 476)
 Polyoxyethylen (40) stearat (E 431)
 Polyfosfater (E 452)
 Polysorbat 20 (E 432)
 Polysorbat 40 (E 434)
 Polysorbat 60 (E 435)
 Polysorbat 65 (E 436)
 Polysorbat 80 (E 433)
 Propylenglycolalginat (E 405)
 Hydroxypropylmethylcellulose (E 464)
 Sorbitanmonolaurat (E 493)
 Sorbitanmonooleat (E 494)
 Sorbitanmonopalmitat (E 495)
 Sorbitanmonostearat (E 491)
 Sorbitantristearat (E 492)
 Forbindelser af konsumfedtsyrer
 Natriumsalte af konsumfedtsyrer (E 470a)
 Magnesiumforbindelse af konsumfedtsyrer (E 470b)
 Varmeoxideret sojaolie med mono- og diglycerider af konsumfedtsyrer (E 479)
 Konsumfedtsyreestere
 Eddikesyreester af mono- og diglycerider af konsumfedtsyrer (E 472a)
 Mælkesyreester af mono- og diglycerider af konsumfedtsyrer (E 472b)
 Citronsyreester af mono- og diglycerider af konsumfedtsyrer (E 472c)
 Vinsyreester af mono- og diglycerider af konsumfedtsyrer (E 472d)
 Mono- og diacetylvinsyreester af mono- og diglycerider af konsumfedtsyrer (E 472e)
 Blandet eddike- og vinsyreester af mono- og diglycerider af konsumfedtsyrer (E 472f)
 Sukkerester af konsumfedtsyrer (E 473)
 Polyglycerinester af konsumfedtsyrer (E 475)
 Propylenglycolester af konsumfedtsyrer (E 477)
 Stearyltartrat (E 483)
 Trifosfater (E 451)
 Sukkerglycerider (E 474)

Se også 
 Tilsætningsstof
Albert 1. af Sachsen

Albert (født 23. april 1828, død 19. juni 1902) var konge af Sachsen 1873-1902.

Albert var søn af kong Johan 1. af Sachsen (1801-1873) og prinsesse Amalia af Bayern (1801-1877).

I 1873 efterfulgte han sin afdøde far på den sachsiske trone.

Albert blev i 1853 gift med prinsesse  Carola af Wasa af Sverige (1833-1907). Albert og Caroline fik ikke nogen børn og dermed gik tronen ifølge den sachsiske arvefølge videre til lillebroderen, Georg af Sachsen (1832-1904), ved Alberts død i 1902.

Referencer

Se også 

 

Albertinske linje af Huset Wettin
Konger af Sachsen
Katolske monarker
Personer fra Dresden
Riddere af Serafimerordenen
Sions Priorat

Sions Priorat (fransk: Prieuré de Sion) har siden 1956 været med i mange konspirationsteorier og pseudohistoriske værker; mest kendt er romanen Da Vinci Mysteriet. Prioratet er karakteriseret som alt lige fra det vigtigste led i et skjult samfund i Vestens historie til en forening af moderne rosenkreutzere: Den er lavet af franskmanden Pierre Plantard. Beviserne for prioratets gloriøse fortid er ikke anerkendt af historikere.

Historie

Det første Priorat 
Pierre Plantard påstod, at det oprindelige Prioratus Sionis (= "Sions priorat") var en katolsk munkeorden mellem ca. 1100 og 1617, da den blev nedlagt og dens værdier overtaget af Jesuiterordenen. I den katolske kirke bruges udtrykket "priorat" om selvstyrende klostre, som ikke har en abbed.

Det moderne Sions Priorat 
Sions Priorat er en organisation fra 1956 i den franske by Annemasse. Alle klubber skal ifølge fransk lov registreres. Det skete ved underpræfekturet Saint Julien-en-Genevois den 5. maj 1956. Den 20. juli samme år blev registreringen offentliggjort i Journal Officiel de la République Française. Grundlæggere var Pierre Plantard ("Chyren"), André Bonhomme ("Stanis Bellas"), Jean Delaval, og Armand Defago. Formålet var "Études et entraide des membres" ("uddannelse og fælles hjælp til medlemmerne"). Ideen siges at være Plantards, men André Bonhomme blev formand. Valget af navnet 'Sion' skyldtes en populær turistattraktion 'Mont Sion' lidt syd for Annemasse .

Kendte Stormestre 
Pierre Plantard påstod, at følgende havde været stormestre for ordenen:

Jean de Gisors (1188–1220)
 
Marie de Saint-Clair (1220–1266) 

Guillaume de Gisors (1266–1307) 

Edouard de Bar (1307–1336) 

Jeanne de Bar (1336–1351) 

Jean de Saint-Clair (1351–1366) 

Blanche d'Evreux (1366–1398) 

Nicolas Flamel (1398–1418) 

René d'Anjou (1418–1480) 

Iolande de Bar (1480–1483) 

Sandro Filipepi (1483–1510) 

Leonardo Da Vinci (1510–1519) 

Connétable de Bourbon (1519–1527) 

Ferdinand de Gonzague (1527–1575) 

Louis de Nevers (1575–1595) 

Robert Fludd (1595–1637) 

J. Valentin Andrea (1637–1654) 

Robert Boyle (1654–1691) 

Sir Isaac Newton (1691–1727) 

Charles Radclyffe (1727–1746) 

Charles de Lorraine (1746–1780) 

Maximilian de Lorraine (1780–1801) 

Charles Nodier (1801–1844) 

Victor Hugo (1844–1885) 

Claude Debussy (1885–1918) 

Jean Cocteau (1918–1963)

Note 

Pseudohistorie
Yehudi Menuhin

Yehudi Menuhin (født 22. april 1916 i New York, død 12. marts 1999 i Berlin) var en amerikansk violinist, der regnes for én af de største violinvirtouser i det 20. århundrede.

Hans familie stammede fra Homel i Hviderusland, og Yehudi blev født i New York, men voksede op i San Francisco. Menuhin gav sin første solokoncert i 1925 – i en alder af 9 år – og fik sit egentlige gennembrud fire år senere, da han i samarbejde med Berliner Philharmonikerne opførte violinkoncerter af både Johann Sebastian Bach, Johannes Brahms og Ludwig van Beethoven.Herefter var den musikalske verden åben for den unge Menuhin.

I 1963 grundlagde han sin egen violinskole i London og virkede desuden som dirigent, kulminerende med en ansættelse som chefdirigent i 1982 for Royal Philharmonic Orchestra. I 1977 udgav han sin selvbiografi "Min Ufuldendte Rejse".

I 1985 blev han britisk statsborger og har gennem livet modtaget en lang række hædersbevisninger, blandt andet Léonie Sonnings Musikpris i 1972. Yehudi Menuhin var gift to gange, senest med primaballerinaen Diana Gold.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Violinister fra USA
Hollywood Walk of Fame
Personer fra New York
Modtagere af Léonie Sonnings musikpris
Amerikanere i 1900-tallet
Hanne Borchsenius

Hanne Margrethe Borchsenius (født 30. november 1935 på Frederiksberg, død 19. marts 2012 i Charlottenlund) var en dansk skuespillerinde. Hun var niece til Johannes Linde, som var involveret i Edderkopsagen.

Borchsenius gennemgik Det kongelige Teaters elevskole 1957-1960, og spillede rollen som Søs i filmen "Far til fire med fuld musik" i 1961. Hun var tilknyttet Det Kongelige Teater frem til 1964. Derpå fik hun engagement på Det ny Teater, inden hun rejste til New York, hvor hun opholdt sig de næste fem år frem til 1970. Under dette ophold fik hun et par teaterroller på Broadway. Hun vendte dog med jævne mellemrum tilbage til Danmark, hvor hun indspillede en række film.

Permanent tilbage i fødelandet blev hun på ny ansat på Det kongelige Teater og var de næste mange år med i en lang række forestillinger, hvor hun også fik mulighed for afstikkere i form af gæstespil på bl.a. Odense Teater, ABC Teatret, Bristol Teatret og Aveny Teatret.

I 1985 blev hun afskediget fra teatret på Kgs. Nytorv og hendes optrædender blev mere sporadiske. Hun turnerede med sin mand, skuespilleren Axel Strøbye.

Hanne Borchsenius har i alt været gift fire gange. Hun fik ingen børn.

Hun døde af kræft i bughulen 76 år gammel.

Filmografi 
 Ung leg – 1956
 Natlogi betalt – 1957
 Landsbylægen – 1961
 Løgn og løvebrøl – 1961
 Sorte Shara – 1961
 Støv på hjernen – 1961
 Far til fire med fuld musik – 1961
 Det støver stadig – 1962
 Han, hun, Dirch og Dario – 1962
 Det stod i avisen – 1962
 Pigen og pressefotografen – 1963
 Støv for alle pengene – 1963
 Tre piger i Paris – 1963
 Vi voksne – 1963
 Premiere i helvede – 1964
 Alt for kvinden/Greven på Liljenborg – 1964
 Majorens oppasser – 1964
 Passer passer piger – 1965
 Naboerne – 1966
 Slap af, Frede – 1966
 Martha – 1967
 Dage i min fars hus – 1968
 Min søsters børn vælter byen – 1968
 Der kom en soldat – 1969
 Og så er der bal bagefter – 1970
 Kampen om den røde ko – 1987
 Pigen i gyngen – 1988

Referencer

Litteratur 
 Per Kuskner & Per Kaae, Axel Strøbye - en tragisk komedie, People's Press, 2012. .

Eksterne henvisninger 
 
 

Personer fra Frederiksberg
Skuespillere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Danskere i 1900-tallet
Personer fra Charlottenlund
Personer døde af kræft
Belfast Harbour Police

Belfast Harbour Police er en lille, specialiseret politistyrke i Nordirland, med ansvar for havneområdet i Belfast.

Styrken blev grundlagt i 1847 gennem Harbours, Docks and Piers Clauses Act. Konstablerne har fuld geografisk politimyndighed indenfor de områder, der tilhører Belfast Harbour Authority, så længe denne udstrækning holder sig på maksimum en mil.

Styrken har ikke kapacitet til at efterforske alvorlige forbrydelser, der derfor automatisk overdrages den lokale, territoriale politistyrke, Police Service of Northern Ireland.

Politi i Storbritannien
Harbour Police
Åndalsnes

Åndalsnes er en by i Rauma kommune i Møre og Romsdal, Norge, med 2.000 indbyggere. Byen ligger, lige hvor elven Rauma munder ud iRomsdalsfjorden. Stedet er et vigtigt trafikknudepunkt og er endestationen på Raumabanen.

Eksterne henvisninger 

 Åndalsnes 

Byer i Norge
Møre og Romsdal
Rauma
Lillestrøm

Lillestrøm er en administrationsby i Lillestrøm kommune i Viken fylke i Norge, der blev oprettet 1. januar 2020. Tidligere lå den i Skedsmo kommune i Akershus fylke. 

Fakta:
 Indbyggere i Skedsmo kommune: 50.000
 Indbyggere i Lillestrøm by: Ca. 14.000 
 Arbejdsplasser i kommunen: Ca. 20.000 
 Afstand til Oslo centrum: ca. 18 km. 
 Rejsetid til Oslo Lufthavn (Gardermoen): Tog ca. 9 min., bil ca. 20 min.

Byen ligger 18 km øst for Oslo. Lillestrøm grænser mod Strømmen, Skjetten, Rælingen, Fetsund og Kjeller.

Her ligger Norges Varemesse. Exporamasenteret ligger på Hellerudsletten ved Skjetten.

Lillestrøm og Sandvika har bystatus i Akershus. Lillestrøm var alene om det fra 1997 til 2003 og har ca 14.000 indbyggere. Tømmerflydning og savværker har hovedæren for at Lillestrøm blev centrum og gav byen kælenavnet "Flisbyen". Lillestrøm var selvstændig kommune til og med 1961.

Lillestrøm har navn efter gården Lille Strøm, der er den første station (åbnet i 1854). på Hovedbanen mellem Christiania og Eidsvoll. Seks år senere startede de første dampsave, og Lillestrøm oplevde pga industrialiseringen en eksplosiv befolkningtilvækst. I ca. 100 år var trælastindustri og jernbane de dominerende faktorer i byens dagligliv. Osloområdet fik sin første flyveplads i Kjeller i 1913, og de forskningsmiljøerne, som opstod omkring flypladsdriften, udgør stadig et af landets mest fremtrædende kompetancecentre.

Kultur 

Lillestrøm ombygger den gamle biograf- og teaterbygningen fra 1920'erne og udvides til mere end dobbelt størrelse. Samtidig er bygningen af en ny flersalsbiograf fuldført. Akershus Teater har sæde i byen og har produceret en række spektakulære forestillinger. Mange kendte kunstnere fra ind- og udland besøger byen og mange vælger Lillestrøm til premierer. Byen har også en række kunstgallerier.

Fodboldklubben i Lillestrøm, kendt fra den norske Tippeligaen er Lillestrøm Sportsklubb som spiller sine hjemmekampe på Åråsen stadion. En række kendte kunstnere, artister og fodboldstjerner stammer fra byen.

Vikens geografi
Romerike
Skedsmo
Byer i Viken