kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Copenhagen Shipping Exchange

Copenhagen Shipping Exchange (cphse) er et hurtigvoksende danskejet softwarefirma der har specialiseret sig i optimering af arbejdsgangene i forbindelse med køb og salg af fragtoplysninger til skibsagenter i rederibranchen.

Beskrivelse 
Hovedproduktet er Skybox, en cloud baseret informationsportal hvori samles, analyseres og sorteres for relevans al kundens korrespondance med aktive og potentielle kunder. Speciel indsatsområder omkring uptime og beskyttelse og sikkerhed af kundes fortrolige e-mails, som er essentiel for branchen. Kundebasen består af større og mindre aktører på international plan, primært centreret omkring diverse maritime centre ved London, Antwerpen, Rotterdam, Piræus, mm. Copenhagen Shipping Exchange har på nuværende tidspunkt udviklingscentre i København, Rom, Glasgow og Bangkok.

Eksterne henvisninger 
 Copenhagen Shipping Exchange 
 Skybox
 CPHSE tilbyder gratis Shipping Directory, Maritime Danmark, 23. august 2010
 Cloud befrier shippingfolk fra mail-lavine , Børsen, 11. februar], 2011
 Copenhagen Shipping Exchange Launches Free Shipping Directory 

It-virksomheder i Danmark
Etableret i 2009
Reed Elsevier

Reed Elsevier er et britisk-hollandsk multinationalt forlag med speciale i naturvidenskaben, medicinske, juridiske, risiko og forretningssektorer. Selskabet er noteret på flere af verdens store børser. Hovedkvarteret ligger i Amsterdam og London.

Eksterne henvisninger 

Forlag fra Storbritannien
Medievirksomheder fra Storbritannien
Multinationale virksomheder
Etableret i 1993
Virksomheder i London
Virksomheder i Amsterdam

sv:Elsevier (förlag)
Helgeandsholmen

Helgeandsholmen er en ø i Norrström, i bydelen  Gamla stan i Stockholm, navngivet efter det tidligere Helgeandshuset. På holmen ligger Riksdagshuset og de åbne pladser Riksplan og Strömparterren. Holmen krydses af Norrbro og Riksgatan, og forbindes med Norrmalm via Riksbron og med Gamla stan via Stallbron over Stallkanalen.

Helgeandsholmen med sin aflange form er dannet dels ved landhævningen dels ved omfattende opfyldninger. I dag kan man ikke se spor af den oprindelige geografi, som frem til middelalderen bestod  af tre holme i Norrström.

Historie 

I slutningen af 1200-tallet grunlagdes Helgeandshuset – Helligåndshuset – på holmene. Det var byens første institution for fattige og syge . Huset indeholdt hospital, kapel og kirkegård.
Århundrederne gik og holmene blev tættere bebygget. I 1500-tallet var holmene fulde af avlsbygninger til Slottet Tre Kronors husholdning, bygget ovenpå Helgeandshuset. Her bryggdes øl og man opfostrede og  slagtede kreaturer. Ved kysterne trængtes fiskeboder  med renserier og vandmøller.

På dronnning Kristinas tid fik Helgeandsholmen et mere standsmæssigt udseende.  År 1647 blev apoteket Morianen nedrevet, og her byggedes nu en stor stald for Karl 11.s hof. Her stod 200 heste i en bygning som også indeholdte ride- og vognhus. Hofstalden var der til slutningen af 1800-tallet da man bbegyndte at forhøje holmen. I perioden 1897–1905 byggedes riksbankshuset og Riksdagshuset , og den 11. januar 1905 flyttede Riksdagen ind i det nye hus.
Gaden som skiller de byggningerne er Riksgatan. Parken øst for Riksdagshuset hedder Riksplan. Byggningerne  ombyggedes 1978–1983 og derefter har Sveriges Riksdag begge bygninger.

Ved om- og tilbyggningen  gjorde man rige arkæologiske fund i den såkaldte Riksgropen, og disse samt mange andre fund fra Stockholms middelalder kan i dag ses på Stockholms medeltidsmuseum som også ligger på Helgeandsholmen, med indgang fran den lille Strömparterren, øst for Norrbro.

Eksterne kilder og henvisninger 

 Stockholms Medeltidsmuseum
 Sveriges Riksdag

Stockholms geografi
Stockholms län
Øer i Sverige
Benetéau

Benetéau er en fransk sejl- og fritidsmotorbådsproducent, med produktionsfaciliteter i Frankrig og USA.

Baggrund 
Selskabet Benetéau blev grundlagt af bådkonstrktør Benjamin Beneteau i 1884 i Croix-de-Vie, Frankrig. Oprindeligt byggede selskabet trawlere. I midt 1960'erne introducerede Benjamin Beneteau's børnebørn Annette Benneteau Roux og hendes bror Andre Beneteau en glasfiberbådproduktion. Madame Roux er stadig aktiv i selskabets ledelse.

I dag 
Benetéau er et stort og velkendt bådmærke, som har en anseelig markedsandel af sejlbåde, hovedsageligt i USA, Frankrig og Storbritannien. Der er fem fabrikker i den franske Vendée region, og en i Marion i South Carolina. Den amerikanske fabrik blev åbnet i 1986, og er siden dan næsten fordoblet i størrelse til nu 23.000 m2. Bénéteau bade har vundet adskillige internationale priser, iblandt dem European Yacht of the Year for årene 2002, 2007 og 2009.
Benetéau ejer også de følgende mærker:
 Jeanneau
 CNB
 Wauquiez
 Lagoon
 O'Hara
 IRM
 Microcar
 EYB

Eksterne henvisninger 
 Benetéau hjemmeside

Sejlbådsbygger
Fremstillingsvirksomheder fra Frankrig
Selskaber noteret på Euronext exchanges
Etableret i 1884
Håndskrivning

Håndskrivning er at skrive i hånden med blyant, pen eller tilsvarende i stedet for på maskine (skrivemaskine, computer). Faget skrivning var et særskilt skolefag til slutningen af det 20. århundrede. I skoleloven af 1993 blev det i folkeskolen sammenlagt med dansk, og så blev det afskaffet på seminarierne, hvor det havde haft en ugentlig time på første årgang.

Den ældste håndskriftsform i Danmark efter runerne kaldes gotisk skrift. Den blev officielt afskaffet i 1875 og afløst af skråskrift (løkkeskrift). I 1952 blev formskrift introduceret i Danmark, og i løbet af 20-30 år blev den fremherskende i skolerne. Egentlig var Formskrift navnet på en bestemt skrift udviklet af nordmanden Alvhild Bjerkenes, men navnet formskrift er siden ca. 1960 blevet anvendt generelt om de skriveskrifter, der ligger tæt på trykt skrift, mens Christian Clemens Hansen indførte betegnelsen grundskrift for den skrift, der indlærtes i skolefaget skrivning.

Skrivning
Joseph Lebeau

Jean Louis Joseph Lebeau (3. januar 1794 i Huy –  19. marts 1865 i Huy) var en liberal belgisk statsmand.

Lebeau læste jura i Liege og blev advokat i Liege i 1819. Desuden var han avisskribent og bidrog som redaktør af det politiske tidsskrift Matthieu Laensberg sammen med Charles Rogier og Paul Devaux væsentligt til etableringen af unionen mellem den liberale og den katolske opposition mod regeringen i det Forenede kongerige Nederlandene.

Under den belgiske revolution i 1830 blev Lebeau medlem af nationalkongressen og gik her kraftigt ind for Belgiens uafhængighed. Den 28. marts 1831 blev han udenrigsminister i regenten Surlet de Chokiers 2. regering. Han foranledigede valget af prins Leopold af Sachsen-Coburg til konge af Belgien og var medlem af den delegation som skulle overbringe den nye konge dokumentet som valget. For ikke at blive mistænkt for at ville opnå personlige fordele opgav han sin ministerpost, men blev under kong Leopold igen justitsminister den  20. oktober 1832. Efter uro i april 1834 trådte han ud af regeringen og blev guvernør af Namur. I 1839 blev han ekstraordinær gesandt ved det Tyske forbund.

Den 18. april 1840 blev han igen udenrigsminister og samtidig premierminister. Da angrebene fra det katolske parti i begge parlamentets kamre voksede på hans regering og da kongen nægtede at opløse parlamentet trådte Lebeau tilbage den 13. april 1841 og med ham næsten hele regeringen. Som parlamentsmedlem og udgiver var han også herefter fortaler for de liberale principper overfor det kirkelige parti. Først i efteråret 1864 opgav han af helbredsgrunde at blive genvalgt til parlamentet.

Litteratur

Værker 

 La Belgique depuis 1847. Brüssel 1852 (4 bind)
 Lettres aux electeurs belges. Brüssel 1853-1856 (8 bind)
 Souvenirs personnels et correspondance diplomatique 1824–1841. Hrsg. v. A. Freson, Brüssel 1883

Biografi 

 Théodore Juste: Joseph Lebeau. Brüssel 1865

Politikere fra Belgien
Diplomater fra Belgien
Jurister fra Belgien
Personer fra Huy
Belgiens premierministre
Paulin Guérin

Jean-Baptiste Paulin Guérin (født 25. marts 1783 i Toulon, død 19. januar 1855) var en fransk maler.

Som ung mand blev Guérin, som havde fattige forældre, oplært i sin fars fag, som var låsesmed, samtidig med at han fulgte undervisning på den frie kunstskole. Efter at have solgt nogle billeder til en lokal amatør, tog Guérin til Paris, hvor han blev bemærket af Vincent, hvis råd fik stor betydning.

I 1810 optrådte Guérin første gang på Parisersalonen med nogle portrætter, og fik en vis succes. I 1812 udstillede han "Kain efter mordet på Abel" (tidligere i Luxembourg), og efter restaurationen af bourbonnerne, blev han anvendt meget til restaurering og dekoration på Versailles.

Hans "Døde Kristus" (Katedralen i Baltimore) fik en medalje i 1817, og denne succes blev fulgt op med en lang række værker, hvor af de følgende er de mere bemærkelsesværdige:
 "Kristus på jomfruens knæ" (1819)
 "Anchises og Venus" (1822) (tidligere i Luxembourg)
 "Ulysses og Minerva" (1824) (Musée de Rennes)
 Den "Hellige familie" (1829) (Katedralen i Toulon)
 "Saint Catherine" (1838)(St Roch)

I sin behandling af emnet forsøgte Guérin at skabe en rokoko ynde i skabelsen, men livagtigheden gik tabt i et ihærdigt forsøg på at være korrekt. Hans største successer blev opnået ved portrætter, og de af Charles Nodier og Abbé Lamennais blev særdeles populære.

Eksterne henvisninger 

 

Malere fra Frankrig
Historiemalere
Portrætmalere
Franskmænd i 1800-tallet
Gustave Wappers

Egide Charles Gustave, Baron Wappers (født 23. august 1803 Antwerpen, død 6. december 1874 Paris) er bedre kendt som den belgiske maler Gustave Wappers, mens hans værker anses for at være flamske. Han signerede sin værker med navnet Gustaf Wappers. Maleren er kendt med et eller flere fornavne, på engelsk eller fransk Gustave eller mere sjældent det fulde Egide Charles Gustave, selv om han var født i den flamske by Antwerpen som Egidius Karel Gustaaf Wappers, internationalt er han også kendt under dette navn, om end hyppigere som Gustaaf Wappers. Den mere sjældne form 'Gustaf' ligger tættere på den sædvanlige udtale i Antwerpen, og optræder på signaturer bag på malerierne. Barontitlen han fik tildelt skal stå mellem fornavn og efternavn.
<ref
 name=insecula></ref>

Han studerede ved det kongelige kunstakademi i Antwerpen og i 1826 i Paris. Den romantiske bevægelse, med dens nye ideer om kunst og politik var i gang i Frankrig. Wappers var den første belgiske kunstner, sm drog fordel af dette, og hans første maleri, "Borgmesteren i Leidens opofrelse", dukkede frem i rette øjeblik og havde stor succes på Bruxellessalonen i 1830, det år den belgiske revolution brød ud. Selv om det var politisk, revolutionerede dette bemærkelsesværdige værk flamsk maleri.

Wappert blev inviteret til hoffet i Bruxelles og blev foretrukket ved tildeling af opgaver. I 1832 udnævnte byen Antwerpen ham til professor i maleri.<ref
 name=NI>Note: En anden kilder angiver året til 1833, og 1845 (i stedet 1844) som året hvor han blev baron:
</ref>
Han udstillede sit mesterværk, "Episode fra den belgiske revolution i 1830" eller rettere "Episode fra septemberdagene i 1830 på Grand Place i Bruxelles", (Musées royaux des Beaux-Arts de Belgique) på Antwerpensalonen i 1834. Han blev efterfølgende udnævnt til hofmaler ved kong Leopold 1. af Belgien. Da Matthieu-Ignace Van Brée døde i 1839 blev han forfremmet til direktør for akademiet i Antwerpen. En af hans elever var Ford Madox Brown og en anden var den tjekkiske historiemaler Karel Javůrek.

Hans værker er talrige. Nogle af dem i traditionel religiøs stil ("Kristus i graven"), mens andre illustrerer romantikkens syn på historien: "Karl 1. tager afsked med sine børn", "Karl 9.", "Camoens", "Peter den Store i Saardam", og "Boccaccio ved Joanna af Neapels hof".

Louis Philippe gav ham en opgave med at male et stort maleri til galleriet i Versailles, "Forsvaret af Rhodos ved ridderne af St Johannes af Jerusalem". Han afsluttede værket i 1844, samme år som blev adlet til baron af Leopold 1. Efter at have ladet sig pensionere som direktør for akademiet i Antwerpen bosatte han sig i 1853 i Paris, hvor han døde i 1873 – efter at have været et af de mest talentfulde flagskibe for romantikken i Belgien.

Eksterne kilder/henvisninger 

 du Jardin, Jules  L'Art flamand.
 Fétis, E. 'Notice sur Gustave Wappers' in Annuaire de l'académie royale de Belgique (1884).
 Hostyn, N., 'Gustaf Wappers' i Nationaal Biografisch Woordenboek, 18, Brussels, 2007.
 
 Lemonnier, Camille Histoire des beaux arts en Belgique

Henvisninger

Yderligere læsning 
 

Malere fra Belgien
Baroner fra Belgien
Hofmalere
Anthony Clark

Anthony Ian Clark  (født 1. november 1977) er en engelsk badmintonspiller. Han repræsenterede Storbritannien under sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, hvor han blev slået ud i første runde.

Eksterne henvisninger 
 

Badmintonspillere fra England
Storstrømsværket

Storstrømsværket var en del af planen om indførelse af kernekraft i Danmark. Projektet var et samarbejde mellem Energistyrelsen og det daværende Forsøgsstation Risø . Værket skulle placeres på vestsiden af Havnsø Næs ca. 3 km nordøst for Nørre Alslev på Falster
.

Området blev anset som ideelt på grund af den afsides placering og direkte adgang til kølevand fra Storstrømmen, og det var samtidig enkelt at forbinde til højspændingsnettet og føre kabler til København samt Tyskland og Sverige. 

Projektet blev mødt med modstand lokalt og i resten af landet, og flere foreninger var stærkt bekymrede over sikkerheden i projektet og de mulige følger for miljøet i Skovbyområdet og Storstrømsfarvandet
.

Området i dag 
Projektet blev endegyldigt skrinlagt i 1985.

De påbegyndte anlæg blev efterfølgende afviklet, og staten solgte de tilbageværende barakker i 1991 .

Se også 
Kernekraft i Danmark

Referencer 

Termiske kraftværker i Danmark
Falster
Laurids Christoffer Ulfeldt

Laurids Christoffer Ulfeldt (14. september 1678 – 26. december 1762 i Køge) var en dansk søofficer og sidste mand af slægten Ulfeldt.

Han var søn af ritmester, senere major Frederik Ulrik Ulfeldt (1650-1699) og Anne Grubbe (død 1679), gjorde karriere i Flåden og endte som schoutbynacht. Omkring 1700 var han i Wien, 1710 var han chef for orlogsskibet Christianus Qvintus og blev samme år kaptajn, 1712 blev han kommandørkaptajn, og i 1720 var han chef for linjeskibet Wenden og var blevet kommandør. Han deltog i flere slag under Den Store Nordiske Krig.

1720 ægtede han i København Catharine Due (31. oktober 1677 – 2. november 1768 i Køge). Han og hustruen er begravet i Køge Kirke, hvor en marmortavle er opsat.

Kilder 
 Dansk-Tjekkisk Dialog (PDF)
 Museum: Tidsskrift for Historie og Geografi, København: Gyldendal 1895.

Admiraler fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Laurids Christoffer
Personer i Den Store Nordiske Krig fra Danmark-Norge
Poul Madsen

Poul eller Paul Madsen henviser til flere personer:

 Poul Madsen (biskop) (1527-1590) – dansk biskop
 Paul Madsen (snedker) (1912-) – dansk snedkermester og oldermand
 Poul Emil Madsen (1913-1993) – dansk civilingeniør og adm. direktør for Vølund 1957-59
 Povl Høst-Madsen (1938- ) - dansk journalist og jurist. 1976-1988 chefredaktør, lederskribent og kriminalreporter på Dagbladet Information.
 Poul Madsen (direktør) (1922-2000) – dansk jurist og adm. direktør for Vølund 1960-77
 Poul Madsen (journalist) (født 1962) – chefredaktør på Ekstra Bladet
 Poul Madsen (bibellærer) – en dansk bibellærer
Tara (Rusland)

Tara (, ) er en by i Omsk oblast i Rusland. Den ligger ca. 220 km nord-nordøst for Omsk, ved floden Irtysj. Byen har  indbyggere.

Historie 
Byen blev grundlagt som et fort i 1594, under Jermaks raid ind i Sibirien, og den er en af de ældste byer i regionen. Byen ligger på stedet hvor floden Tara løber sammen med den større flod Irtysj. Tara fik indvilget byrettigheder i 1782.

Tara er både ældre end mange og var også ophav til enkelte sibiriske byer. Blandt disse er Omsk selv, hvor ekspeditioner for at grundlægge byen blev iværksat efter forespørgsel fra Taras vojevodaer (militære ledere) så tidlig som i 1600-tallet. Men store og vigtige udbygninger, som Sibirienvejen i 1700-tallet, og den transsibiriske jernbane i slutningen af 1800-tallet, blev lagt udenom Tara.

Tara har enkelte historiske kirker, som har overlevet til i dag. Byen var engang anden by i eparkiet til ærkebiskoppen af Tobolsk og Tara, som havde autoritet over de enorme sibiriske områder. Den var også administrativt center for Tarskij ujezd i Tobolsk gubernija i 1700- og 1800-tallet, også med jurisdiktion over Omsk en kort periode. I 1930'erne var byen center i Tarskij okrug, en del af det daværende Omsk oblast, som strakte sig fra sletterne til Arktis.

Efter 1943 har Tara været administrativt center for Tarskij rajon i Omsk oblast. Byen nævnes stadig i titlen til ærkebiskoppen af Omsk og Tara, men nu med autoritet indskrænket til kun Omsk oblast. Tara er også faldet nedad på listen over de mest folkerige byer i regionen, og er nu efter Isilkul, Kalatsjinsk og Nazyvajevsk, alle byer langs den transsibiriske jernbane.

Efter år 2000 har Tara dog fået nogen økonomiske opture. Bygningen af en permanent bro over Irtysj fuldførte hovedvejen Tomsk–Tara–Tobolsk, en nordlig parallel til jernbanen. Udforskningen og udvindingen af oljefeltet Krapivinskoje længst mod nord i Omsk oblast har ført til øget tankbådstrafik til Omsk, og også bygningen af et mindre lokalt raffinaderi.

Geografi

Klima

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i Omsk oblast
Sibirienvejen

Sibirienvejen eller Den sibiriske rute (, , også kendt som Moskvavejen ,  og Den store vej , ) var en historisk vej, der knyttede det Europæisk Rusland til Sibirien og Kina. Bygningen af vejen blev beordret af zar Peter den Store to måneder efter indgåelsen af Nertjinsktraktaten, den 22. november 1689, imidlertid indledtes byggeriet først i 1730 og blev fuldført i midten af 1800-tallet. Afstanden fra Moskva til Beijing ad Sibirienvejen skønnes af nogle at være 8.332 verst (~ 8.888,57 km), og andre at være 8.839 verst (~ 9.429,45 km).

Vejen havde udgangspunkt i Moskva som Vladimirvejen og passerede gennem Murom, Kozmodemjansk, Kasan, Perm, Kungur, Jekaterinburg, Tjumen, Tobolsk, Tara, Kainsk, Tomsk, Jenisejsk, Irkutsk, Verkhneudinsk og Nertsjinsk før den nåede sit endepunkt i Kjakhta, en handelspost på grænsen til Kina. Vejen fortsatte derfra gennem Indre Mongoliet til en port i Den kinesiske mur i Kalgan.

I begyndelsen af 1800-tallet blev vejen flyttet sydover. Fra Tjumen fortsatte vejen gennem Jalutorovsk, Isjim, Omsk, Tomsk, Atsjinsk og Krasnojarsk før den løb sammen med den gamle rute i Irkutsk. Den var en vital transportåre for samfærdslen mellem Sibirien og Moskva frem til slutningen af 1800-tallet, hvor den transsibiriske jernbane overtog dens rolle.

Referencer 
 Avery, Martha. The Tea Road: China and Russia Meet Across the Steppe. Mandarin Books, 2003. .

Ruslands historie
Transport i Rusland
Laja

Laja (, ) er en flod i Nenetskij autonome okrug og Republikken Komi i Rusland og en højre biflod til Petjora. Laja er 332 km lang og har et afvandingsareal på 9.530 km². Floden fryser til i oktober og bliver isfri igen sidst i maj. 

Laja har sit udspring i søen Lajato i Nenetskij okrug og løber derfra mod syd over Bolsjezemelskaja Tundraen til mundingen i Petjora 20 km øst for Zakharvan. Laja er meget bugtet og meanderende.

De største bifloder er Kerjurvis, Lajavozj, Sertjeju og Jurjakha.

Kilder 

Floder i republikken Komi
Floder i Nenetskij autonome okrug
Petjoras flodsystem
Gail Emms

Gail Emms (født 23. juli 1977) er en engelsk badmintonspiller. Hun repræsenterede Storbritannien under Sommer-OL 2004 i Athen, Grækenland, hvor hun vandt en sølvmedalje.

Eksterne henvisninger 
 http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/em/gail-emms-1.html 

Badmintonspillere fra England
Samuel Plimsoll

Samuel Plimsoll (10. februar 1824 – 3. juni 1898) var en britisk politiker og reformator.

Plimsoll er bedst kendt for sin oprettelse af Plimsoll-mærket.

Tidlig tilværelse 
Samuel Plimsoll er født i Bristol men flyttede tidligt til Sheffield. Han sluttede sin uddannelse i en ung alder for at arbejde på et bryggeri.

I 1853 forsøgte Plimsoll at etablere sig i London som kulhandler, men det mislykkedes, og han blev ruineret. En tid måtte han bo i et logi for fattige, og det gav ham sympati for samfundets udsatte. Livet til søs var farligt, og udokumenterede oplysninger angav, at en af fem britiske søfolk omkom. Dødeligheden var større blandt søfolk end blandt nogen anden faggruppe.

På det tidspunkt forliste tusindvis af skibe på grund af for stor last og dårligt vedligehold af fartøjerne. De forfærdelige tab af søfolk og enkernes skæbne fik Plimsoll til at arbejde for sikkerhed til søs.

Karriere 
I 1868 blev Plimsoll valgt ind i parlamentet for det liberale parti for kredsen Derby og arbejdede for love, som kunne sørge for sikrere skibsfart.

I 1872 udgav Plimsoll en bog om søfolkenes forhold. Den gjorde et stærkt indtryk på opinionen.

I 1873 nedsatte parlamentet en kommission for at undersøge forholdene omkring de britiske skibe. På grundlag af undersøgelsen blev der i 1875 vedtaget en lov om søsikkerhed.

Plimsoll anså loven for utilstrækkelig, men valgte dog at støtte den. I et parlamentsmøde den 22. juli samme år erklærede statsminister Benjamin Disraeli og parlamentet imidlertid, at loven ikke ville blive vedtaget. Plimsoll blev rasende og karakteriserede parlaments-medlemmerne som skurke. Plimsoll fik en advarsel og bad om undskyldning.

Befolkningen delte Plimsolls syn på at loven. Den generelle opfattelse var, at loven var blevet stoppet af skibsredere. Opinionen var så kraftig, at loven blev vedtaget året efter og blev tilføjet the Merchant Shipping Act.

Loven gav myndighederne bedre muligheder for at inspicere de britiske skibe.

Der blev indført et lastelinjedirektiv, som pålagde skibsejerne at påføre skibene et lastemærke, som blev kendt som Plimsoll-mærket.

Betegnelsen Plimsoller bruges endnu i dag på dansk om et skib, der er gammelt og i meget dårlig stand. Men ikke på engelsk.

Afslutning 
Plimsoll blev genvalgt til parlamentet i 1880, men overlod sin plads til William Vernon Harcourt, som han mente ville fortsætte arbejdet for søsikkerheden. Plimsoll blev udnævnt som ærespræsident for det britiske sømandsforbund.

Eksterne henvisninger 

 «The sailor's friend» (boganmeldelse), The Economist, 6. juli 2006 (engelsk)
 «The Plimsoll Sensation» (podcast), The British Library, Jul 7th 2006 (engelsk)

Politikere fra Storbritannien
Søfart
Personer fra Bristol
Ha Jung-eun

Ha Jung-eun (født 26. april 1987) er en Sydkoreansk badmintonspiller. Hun repræsenterede Sydkorea under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, hvor hun blev slået ud i første runde.

Eksterne henvisninger 

Badmintonspillere fra Sydkorea
Badmintonspillere ved sommer-OL 2008
Badmintonspillere ved sommer-OL 2012
Sigfride Bille

Sigfride (døbt Siegfriede) Caroline Bille (28. august 1877 i København – 29. april 1970 sammesteds) var en dansk maler.

Hendes forældre var kammerherre, kaptajn Steen Andersen Bille og overbestyrerinde for det "Kvindelige velgjørende Selskab" Siegfriede Frederikke født komtesse Raben-Levetzau.

Hun gik på N.V. Dorphs Malerskole 1906-09, Det tekniske Selskabs Skole i København 1910 og fik dernæst en international uddannelse på Secessionsschule i Berlin 1912 (elev af Lovis Corinth) og på Académie Ranon i Paris 1913 (elev af Maurice Denis). Hjemme igen frekventerede hun Harald Giersings Malerskole 1916 og Kunstakademiets freskoskole i årene 1930-33, hvor Bille var elev af Elof Risebye. I 1943 modtog hun Serdin Hansens Præmie.

Sigfride Bille arbejdede primært i olie og akvarel men anvendte også i perioder mosaik, keramik og fresko. Hun var primært blomster- og landskabsmaler.

Hun forblev ugift. Hun er begravet på Holmens Kirkegård i København.

Udvalgte værker 
 En vaskekone (1908)
 Fra Luxembourg-haven (udstillet 1920)
 De hellige tre konger (altertavle, før 1924, skænket til Mariaforbundet)
 Mennesker på en landevej (aftrukken fresko, udstillet 1938)
 Polske piger (udst. 1938)
 To danske soldater 9. april 1940 (1943, Serdin Hansens Præmie, Prinsens Livregiment, Viborg)
 Parti fra Venezia
Skriftlige arbejder:
 3 rejsebeskrivelser fra Persien med tegninger, Politiken, sommeren 1929.

Kilder 
 Peter Nørgaard Larsen, "Sigfride Bille", i: Sys Hartmann (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon, København: Rosinante 1994-2000.

Eksterne henvisninger 
 

Sigfride
Malere fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1900-tallet