kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ķemeri Nationalpark

Ķemeri Nationalpark (  ) er en nationalpark vest for byen Jūrmala i Letland . Parken blev etableret i 1997 og er Ķemeri den tredje største nationalpark i landet efter område og har et areal på 381,65 km². Parkens område består hovedsageligt af skove og moser, hvoraf den mest betydningsfulde er Store Ķemeri Mose ( ). Der er også flere søer, der tidligere har været laguner i Littorinahavet . Søen Kaņieris er et Ramsarområde. Parken beskytter også de berømte naturlige mineralkilder og mudder, der har været anvendt i århundreder på grund af deres terapeutiske egenskaber. Kilderne har medført anlæg af mange resorts, kurbade og sanatorier i det 19. århundrede.

Økosystem 

57% af parkens samlede areal er dækket af skov. Den fragmenterede mosaikfordeling af skovene er ikke typisk for området, men skovene er relativt jævnt fordelt i hele nationalparkens område med en vis inkludering af enge og områder uden skov. 24% af området består af moser. Her findes alle typer vådområder - Lavmoser, overgange og højmoser. Mosen Lielais Ķemeru tīrelis er et internationalt vigtigt vådområde. Mange arter af planter trives i mosen, især mosser og orkideer. Enge - både tørre og våde - udgør 6% af territoriet. Vand i form af søer, floder, svovlkilder og hav optager 10% af parkens område. Mange af de udstrømmende vandløb er blevet ændret gennem historien for at afvande sumpen til landbrug, men vandet understøtter stadig en bred vifte af sjældne arter, såsom indfødte snegle og muslinger, storke og oddere.

Fugle 
Mosen er hjemsted for en række lettiske fuglearter, såsom den almindelige trane , tinksmed og hjejle. De sidstnævnte to arter, yngler kun i højmosen.

Mosens bær 
I mosen findes også spiselige vilde bær som tranebær, sortebær, multebær og blåbær .

Planter 
Højmosenhar ikke den store mangfoldighed af planter på grund af de barske forhold, som mosen skaber, såsom lavt næringsstofindhold og lavt iltindhold. Således er floraen specifikt tilpasset disse tilstande og omfatter tuekæruld, hedelyng, mosepost , hvid næbfrø, rosmarinlyng, soldug, skovfyr og tørvemos .

Svovlkilder 
Kemeri National Park har mange naturlige svovlkilder, på grund af dens underlag af gips og jordbakterier (desulfovibrio desulfuricans), der danner H2S gas som let opløses i vandet. Det terapeutiske mineralvand og mudder, der findes i Ķemeri, bruges i kursteder i byen Ķemeri i nærheden. De bruges hovedsagelig til at at behandle fordøjelsessystemet og mod hudproblemer.

Turisme 

I Ķemeri Nationalpark er der to bræddestier (1,4 km og 3,4 km ) og en observationsplatform.

Historie 
Dannelse af moser i Letland startede i den post-glaciale periode for cirka 10.000 år siden, da klimaet blev varmere og mere fugtigt. Således dannedes sapropelisk mudder i bunden af søen, bestående af sandjord og resterne af vandplanter og dyr.

Nyere historie 
Adskillige tanks fra 2. verdenskrig blev opslugt i mosen på grund af store dybder.

eksterne links 

 Officiel hjemmeside 
 Officiel lettisk turistportal 

Nationalparker i Letland
IUCN Kategori II
OC71 og AC125-familien

OC71-familien og AC125-familien er transistorer baseret på germaniumskiver (mikrochips), som er lavet fra samme produktionslinje. Disse transistorer indeholder to legerede NP-overgange og derfor kaldes de legeringstransistorer. Disse to familier var meget udbredte i Europa i 1950'erne, 1960'erne og starten af 1970'erne.

Produktionen af OC71-familien (OC70, OC71 og OC75) blev startet i 1954 af Philips (datterselskaber: Mullard (UK), Valvo Gmbh. (Tyskland) og La Radiotechnique (Frankrig)). Transistorproduktkoderne "OC70", "OC71" og "OC75" følger Mullard-Philips elektronrørsbenævnelsen, "O" indikerer at elektronrøret har en koldkatode - "C" indikerer at det er en triode - og fx "70" er et løbenummer. En transistor er ikke et elektronrør, men ikke desto mindre blev transistorerne mærket med en udbredt europæisk elektronrørsbenævnelse.

Fra produktionslinjen blev de målt og sorteret efter de målte egenskaber; OC70, OC71 og OC75. Alle tre transistorvarianter blev isat huset SO-2 ("SO" står for eng. Small Outline. Huset er en sortmalet glasindkapsling).

Omkring 1959-1960 begyndte Pro Electron-benævnelserne at blive anvendt. Det betød at OC70, OC71 og OC75 - lettere forbedret - blev mærket som henholdsvis AC107, AC125 og AC126 (AC125-familien). AC107 blev stadig isat huset SO-2 og TO-1 - og AC125 og AC126 blev isat huset TO-1 ("TO" står for eng. Transistor Outline; metalhus).

Se også
 OC44 og OC45

Referencer

Kommercielle transistorer
Lone Gram

Lone Gram (født 10. august 1960, Virum) er en dansk bakteriolog og professor i bakteriologi på DTU Systembiologi ved Danmarks Tekniske Universitet. Hendes forskningsområde er bakteriel øko-fysiologi og bioteknolog, herunder bakterier i have, dambrug, bakteriers kommunikation, bakteriers interaktion og bakteriers probiotiske egenskaber.

Gram blev uddannet levnedsmiddelkandidat på Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole fra 1980-1985, og tog herefter en ph.d. i mikrobiologi fra samme sted, som hun færdiggjorde i 1989. Herefter blev hun ansat som laboratorierteknikker, før hun i 1993 blev ansat som forsker på Fiskeriministeriets Forsøgslaboratorium. I 1995 og 1999 var hun gæsteforsker på University of New South Wales i Sydney, Australien. Hun blev forfremmet til forskningsrådsprofessor i 2000. I 2005 blev hun ansat som forskningsprofessor på DTU, og i 2011 blev hun professor. I 2009 var hun gæsteforsker på Havard Medical School i Boston.

Hun har udgivet over 250 række videnskabelig artikler, og har et H-index på 78.

Hun var redaktør på Applied and Environmental Microbiology fra 2006-2012. I perioden 2008-2011 var hun medlem af Danmarks Forskningspolitiske Råd, og siden 2013 har hun været medlem af Det Frie Forskningsråd.

I 2016 modtog hun Villum Kann Rasmussens Årslegat for sin forskning.

Hun er barnebarn af den danske bakteriolog Christian Gram, der er kendt for opfindelsen af Gramfarvning.

Referencer 

Alumni fra Danmarks Tekniske Universitet
Professorer fra Danmarks Tekniske Universitet
Modtagere af Villum Kann Rasmussens Årslegat til Teknisk og Naturvidenskabelig Forskning
Martin Philip Bendsøe

Martin Philip Bendsøe (født 29. december 1955) er en dansk matematiker og professor emeritus på Danmarks Tekniske Universitet. Han har forsket i partielle differentialligninger, og særligt topologioptimering i sturkturer og materialer.

Bendsøe blev uddannet cand.scient. i matematik og fysik på Københavns Universitet fra 1974-1979, og han tog herefter en licentiatgrad (ph.d.) på Danmarks Tekniske Universitet fra 1980-1983.

Han er siden blevet dr. techn. i 1995 fra DTU, og i 2010 blev han udnævnt som æresdoktor på Universié de Liege i Belgien. Han blev udnævnt som professor i matematik på Institut for Matematik og Computer Science i 1995.

I 2003 var han medforfatter på Topology Optimization - Theory, Methods and Applications sammen med Ole Sigmund.

Han har været vejleder på en lang række ph.d.-studerende, heriblandt Jakob Stoustrup.

Hæder 
 1986: P. Gorm Petersens Mindelegat
 1992: Statoilprisen
 1997: Villum Kann Rasmussens Årslegat
 2018: G.A. Hagemanns Guldmedalje

Referencer 

Alumni fra Københavns Universitet
Alumni fra Danmarks Tekniske Universitet
Professorer fra Danmarks Tekniske Universitet
Modtagere af Villum Kann Rasmussens Årslegat til Teknisk og Naturvidenskabelig Forskning
Verdenudstillinger godkendt af BIE

Dette er en Liste over verdenudstillinger godkendt af BIE, der angiver alle verdenudstillinger, som er godkendt af Bureau International des Expositions (BIE), herunder udstillinger, der efterfølgende er blvet anerkendt.

Betegnelsen "Verdenudstilling" eller "Expo" henviser til de udstillinger, der er størst og som har en varighed på tre til seks måneder. BIE-godkendte udstillinger opdeles i forskellige typer; universelle, internationale eller specialiserede.

Verdensudstillingen i London i 1851 anses som den første anerkendte verdenudstilling, selv om der allerede i 1756 blev arrangeret en international udstilling i London, som fik støtte af RSA.

For andre store internationale udstillinger, der også kan benævnes verdenudstilling, se liste over verdensudstillinger.

|}

Referencer 

Verdensudstillinger
Shelby Rogers

Shelby Rogers (født 13. oktober 1992 i Mount Pleasant, South Carolina, USA) er en professionel kvindelig tennisspiller fra USA.

Eksterne henvisninger 
 

Tennisspillere fra USA
Personer fra South Carolina
Marta Kostjuk

Marta Olehivna Kostjuk (ukrainsk: Марта Олегівна Костюк, født 28. juni 2002 i Kyiv, Ukraine) er en professionel kvindelig tennisspiller fra Ukraine.

Eksterne henvisninger 
 

Tennisspillere fra Ukraine
Personer fra Kyiv
Jeg er en flygtning

Jeg er en flytning (originaltitel I Am a Fugitive from a Chain Gang er en amerikansk kriminalfilm fra 1932. Filmen er instrueret af Mervyn LeRoy og har Paul Muni i hovedrollen som en uretmæssigt dømt fange i en Chain gang der flygter til Chicago. Filmen havde premiere i USA 10. november 1932. Filmen fik positive anmeldelser og var nomineret til 3 Oscars inklusiv bedste film.

Manuskriptet blev skrevet af Howard J. Green og Brown Holmes baseret på Robert Elliott Burns selvbiografi, I Am a Fugitive from a Georgia Chain Gang!. Denne sande historie lagde senere grund til tv-filmen The Man Who Broke 1,000 Chains fra 1987 med Val Kilmer i hovedrollen.

I 1991 blev filmen valgt til bevarelse i National Film Registry af Library of Congress for at være "kulturelt, historisk eller æstetisk signifikant".

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Dramafilm fra USA
Kriminalfilm fra USA
Amerikanske film fra 1932
Film fra Warner Bros.
Engelsksprogede film
Sort-hvide film fra USA
Lady for en dag

Lady for en dag (originaltitel Lady for a Day er en amerikansk dramakomediefilm fra 1933. Filmen er instrueret af Frank Capra og har May Robson i hovedrollen. Manuskriptet blev skrevet af Robert Riskin baseret på novellen Madame La Gimp af Damon Runyon fra 1929. Det var den første film som Capra fik en nominering til Oscar for bedste instruktør og den første Columbia Pictures-udgivelse som blev nomineret til en Oscar for bedste film ved 1934.

Eksterne henvisninger 
 

Dramafilm fra USA
Komediefilm fra USA
Amerikanske film fra 1933
Film fra Columbia Pictures
Engelsksprogede film
Sort-hvide film fra USA
Ove Sopp

Ove Sopp  (født 27. januar 1916 i København, død 25. maj 1984) var en dansk harmonikaspiller, komponist og kapelmester.

Diskografi (et udpluk)

Singler 

 1947 - Min Harmonika (Accordéon) / Lad Ham Gaa, Lad Ham Løbe (Let Him Go, Let Him Tarry)
 1948 - Therese
 1952 - Julia-Julia / Komme Hvad Der Vil 
 1953 - På Turné I Texas
 1953 - På Turné I Kentucky
 1956 - Kuk Kuk-Valsen / Fløjtespilleren og hans hund
 1959 - Så Sopper Vi / Fra Rocken Til Rullen
 1960 - På Turné I Sverrig Og Mexico
 1960 - Sopp Går I Gården / Vi Sopper Videre
 1970 - Her I Næstved / Alt For Meget Ding-Dang Dej
 1974 - Rejsen Til Amerika / Vognmanden I Slagelse

Album 

 1958 - Så Sopper Vi
 1966 - På Tourné Med Ove Sopp
 1972 - Gider I Li'e? - Et Spirituelt Møde Med Ove Sopp

Referencer 

Harmonikaspillere
Musikere fra Danmark
Komponister fra Danmark
Gravsted.dk
Pigebørn (film)

Pigebørn (originaltitel Little Women er en amerikansk dramafilm fra 1933. Filmen er instrueret af George Cukor og har Katharine Hepburn, Joan Bennett, Frances Dee og Jean Parker i hovedrollerne. Manuskriptet blev skrevet af Sarah Y. Mason og Victor Heerman baseret på romanen Pigebørn af Louisa May Ascott fra 1868. En fortsættelse, der hedder Little Men blev udgivet året efter.

Filmen er den tredje filmatisering af bogen. Den efterfulgte to stumfilmsversioner, den første udgivet i 1917 med Minna Grey og den anden i 1918 med Dorothy Bernard. Efter lydversionen fra 1933 kom Pigebørn fra 1949 med June Allyson, Elizabeth Taylor og Peter Lawford. I 1994 udkom filmen Pigebørn med Winona Ryder i hovedrollen. Little Women fra 2019, med Saoirse Ronan, er den seneste filmatisering.

 Produktion 
Selvom David O. Selznick ikke er krediteret, vendte han tilbage til RKO fra MGM for at supervisere produktionen, som den sidste film han havde tilbage i sin kontrakt med studiet.

Det primære mål for instruktøren George Cukor var at understrege sidestilling mellem offervilje og familieliv i Pigebørn''.

På Hepburns anmodning skabte kostumedesigner Walter Plunkett en kjole til hendes karakter som var kopieret fra en, der blev båret af hendes bedstemor i en tintype, som Hepburn havde. Plunkett var også nødt til at gendesigne flere af Joan Bennett kostumer, for at skjule hendes graviditet, en tilstand som Bennett ikke havde nævnt for Cukor, da han castede hende til filmen.

Louise Closser Hale var oprindeligt planlagt til at portrættere tante March, men efter hendes død den 26. juli 1933 overtog Edna May Oliver rollen.

Filmen var budgetteret til 1 million dollars, og 4.000 mennesker arbejdede på den i løbet af den et år lange produktionsplan. Hobe Erwin, en tidligere kunstner og indretningsarkitekt, blev hyret til at føre tilsyn med scenografien og han modelerede interiøret i March-hjemmet efter Hillside, Louisa May Alcotts hus i Massachusetts. Udendørs optagelserne blev filmet ved Lancaster's Lake i Sunland. Providensia Ranch i Hollywood Hills og ved Warner Bros. Ranch i Pasadena.
Originale tryk af filmen anvendte brugen af håndfarvning til pejse og stearinlys.

Udgivelse 
Filmen havde premiere den 16. november 1933 i Radio City Music Hall hvor den, selvom det var den koldeste 16. november i 50 år, slog rekord med 23.073 mennesker der så filmen på premieredagen.
En rekord på 451.801 mennesker så filmen i de tre uger den blev vist i Music Hall inden den flyttede til RKO's Center Theatre i New York, hvor yderligere 250.000 mennesker så filmen i de fire uger den blev vist. Filmen tjente i alt $1.337.000 i USA. På verdensplan tjente filmen $2.000.000 og havde en fortjeneste på $800.000

Priser og nomineringer 
Forfatterparet Sarah Y. Mason og Victor Heerman modtog en Oscar for bedste filmatisering. Filmen var også nomineret til en Oscar for bedste film og George Cukor var nomineret til en Oscar for bedste instruktør.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Dramafilm fra USA
Amerikanske film fra 1933
Film instrueret af George Cukor
Engelsksprogede film
Sort-hvide film fra USA
Rāzna Nationalpark

Rāzna Nationalpark () er en nationalpark i Letgallen-regionen i Letland. Den blev etableret i 2007 og dækker et område på 532 km². Initiativet til at oprette Rāzna National Park ud af en allerede eksisterende naturpark kom fra Daugavpils Universitet.

Nationalparken blev oprettet for at beskytte søen Rāzna, der er den næststørste sø i Letland, og de omkringliggende områder. På grund af dette består 14% af nationalparkens overflade af vandoverflader. Værdifulde økosystemer - naturlige løvskove med mange sjældne plantearter findes på flere af de 26 øer i .

Kilder og henvisninger 

Nationalparker i Letland
IUCN Kategori II
Henrik den Ottendes privatliv

Henrik den Ottendes privatliv (originaltitel The Private Life of Henry VIII er en britisk biografisk dramakomediefilm fra 1933. Filmen er instrueret af Alexander Korda og har Charles Laughton i hovedrollen som Henrik 8. af England. Manuskriptet blev skrevet af Lajos Bíró og Arthur Wimperis og handler om Henrik 8.s ægteskaber. Filmen var den første film udenfor Hollywood der vandt en Oscar, da Laughton vandt en Oscar for bedste mandlige hovedrolle i 1934. Det var også den første britiske produktion der blev nomineret til en Oscar for bedste film.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Film i sort-hvid
Engelsksprogede film
Biografiske film fra Storbritannien
Marios Oikonomou

Marios Oikonomou (; født 6. oktober 1992) er en græsk fodboldspiller, der spiller som midterforsvarer. Han har tdilgere spillet for bl.a. Bologna, AEK Athens og F.C. København samt det græske landshold.

Han kom til FCK i september 2020, hvor han blev tildelt rygnummer 22, men efter Peter Ankersens tilbagevenden til klubben fik han nr. 26. Oikonomou opnåede begrænset spilletid i FCK (20 kampe, heraf 13 superligakampe) og den 12. oktober 2022 offentliggjorde F.C. København, at kontrakten var ophævet efter gensidig aftale.

Efter ophævelsen af kontrakten med FCK var Oikonomou klubløs i en periode, indtil han i februar 2023 indgik en kontrakt med Sampdoria for resten af sæsonen.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Cagliari Calcio
Fodboldspillere fra Grækenland
Fodboldspillere fra Bologna FC
Fodboldspillere fra FC København
Fodboldspillere fra AEK Athen
To må man være (film fra 1932)

To må man være (originaltitel Smilin' Through) er en amerikansk romantisk dramafilm fra 1932, instrueret af Sidney Franklin. I hovedrollerne spiller Norma Shearer og Fredric March. Manuskriptet er skrevet af Donald Ogden Stewart og Ernest Vajda, baseret på skuespillet Smilin' Through af Jane Cowl og Jane Murfin fra 1919.
Filmen blev nomineret til en Oscar for bedste film i 1934. Filmen var en genindspilning af en tidligere stumfilm fra 1922, som også var instrueret af Sidney Franklin og have Norma Talmadge i hovedrollen.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Amerikanske film fra 1932
Dramafilm fra USA
Sort-hvide film fra USA
Engelsksprogede film
Jens Nielsen (bioteknolog)

Jens Nielsen (født 17. november 1962) er en dansk bioteknolog, professor på Chalmers tekniska högskola i Göteborg. Han forsker særligt i metabolisme.

Uddannelse og karriere 
Nielsen blev uddannet civilingeniør i kemi i 1986 fra DTU, og blev herefter ph.d. i bioteknologi i 1989 under John Villadsen. Herefter tog han til Gottfried Wilhelm Leibniz Universität Hannover som postdoc og siden til Massachusetts Institute of Technology i Boston i 1995. Samme år blev han dr.techn. I 1998 blev han ansat som professor ved DTU på BioCentrum og i 2001 blev han leder for Center for Bioteknologisk Procesforskning. Han var medstifter og blev senere formand for Dansk Bioteknologisk Forum.

I 2008 flyttede han til Chalmers tekniska högskola, hvor han etablerede et forskningscenter. I 2019 blev han ansat som CEO af Bioinnovation Institute (BII).

Han har udgivet over 700 videnskabelige artikler og har et h-index på 118. Han er også medforfatter på over 40 fagbøger, heraf en række lærebøger, der bruges på universiteter.

Han er medlem af Statens Teknisk Videnskabelige Forskningsråd, og Videnskabernes Selskab i Danmark, National Academy of Engineering i USA, samt Kungliga Vetenskapsakademien og Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien i Sverige.

Hæder 
 1996: Statens Teknisk Videnskabelige Forskningsråds jubilæumspris
 2002: Villum Kann Rasmussens Årslegat, Villum Fonden
 2016: Novozymes Prisen, Novo Nordisk Fonden
 2016: B&B Elmer Gaden Award, American Chemical Society
 2017: Guldmedalje, Kungliga Vetenskapsakademien
 2017: Eric and Sheila Samson Prime Minister’s Prize for Innovation in Alternative Fuels for Transportation, Fuels and Smart Mobility Initiativ
 2017: Eni Award, Eni
 2019: Emil Christian Hansen guldmedaljen

Referencer 

Alumni fra Danmarks Tekniske Universitet
Professorer fra Danmarks Tekniske Universitet
Modtagere af Villum Kann Rasmussens Årslegat til Teknisk og Naturvidenskabelig Forskning
Medlemmer af Videnskabernes Selskab
Lykkens Karrusel

Lykkens Karrusel (originaltitel State Fair) er en amerikansk komediedramafilm fra 1933, instrueret af Henry King. Filmen har Janet Gaynor, Will Rogers og Lew Ayres i hovedrollerne. Manuskriptet er skrevet af Sonya Levien og Paul Green, baseret på romanen State Fair af Phil Stong fra 1932.
Filmen var den første ud af tre filmatiseringer af romanen. De andre var filmmusicalerne State Fair i 1945, med Jeanne Crain og Dana Andrews i hovedrollerne, og State Fair fra 1962 med Ann-Margret og Pat Boone.
Filmen blev nomineret til en Oscar for bedste film og en for bedste filmatisering i 1934.

I 2014 blev filmen vurderet til at være "Kulturelt, historisk eller æstetisk signifikant" af Library of Congress og blev valgt til bevarelse i National Film Registry

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Kategiri:Komediefilm fra USA

Amerikanske film fra 1932
Film instrueret af Henry King
Dramafilm fra USA
Sort-hvide film fra USA
Engelsksprogede film
A. Ostenfelds Guldmedalje

A. Ostenfelds Guldmedalje er en dansk hædersbevisning, som tildeles danske ingeniører og naturvidenskabsfolk af Danmarks Tekniske Universitet. Den er opkaldt efter Asger Ostenfeld og blev første gang uddelt i 1959. Tildelingen er uregelmæssig.

Prisen uddeles af Professor A. Ostenfelds Guldmedaljefond, der blev indstiftet af Dansk Selskab for Bygningsstatik den 6. marts 1936. Guldmedaljefonden blev knyttet til Den polytekniske Læreanstalt (i dag Danmarks Tekniske Universitet, DTU), som var den eneste læreanstalt, der uddannede polytekniske kandidater i Danmark fra til 1974.

Modtagere 
1959
Professor Bent Hansen
lngeniørdocent Ervin Poulsen
1961
Civilingeniør P. Lange Hansen
1962
Ingeniørdocent O. Ditlevsen.
1966
Civilingeniør Ole F. Hastrup
Ingeniørdocent P. Thoft-Christensen
Civilingeniør A. G. Frandsen .
Civilingeniør Jørgen Nielsen
Laboratorieingeniør, civilingeniør Sv. Gravesen
1969
Civilingeniør Aage P. Jensen
1971
Civilingeniør Niels Bønding
Civilingeniør G. Haas
1974
Afdelingsgeolog Ellen Mertz
1978
Civilingeniør Keld Thomsen
Civilingeniør M.W. Bræstrup
Civilingeniør Knud Mortensen
Akademiingeniør Per Freiesleben Hansen
1979
Professor Niels Lind
1982
lngeniørdocent N. Krebs Ovesen
Civilingeniør. Kaj Madsen
Civilingeniør Henrik Overgaard Madsen
Civilingeniør Arne Rathkjen
Civilingeniør Mette Thiel Nielsen
1983
Dr.techn. G. M. Idorn
1988
Akademiingeniør Bjarne Chr. Jensen
Akademiingeniør Claus Germann Petersen
Civilingeniør H.H. Bache
Civilingeniør Gunner Jensen
1991
Professor Bruno Thürlimann
2000
Professor Per Freiesleben Hansen
Lektor Lars Damkilde
2001
Professor, ph.d. Poul Lade
2008
Professor M. P. Nielsen
2009
Professor Niels Jørgen Gimsing
2016
 Allan Larsen, BSc., PhD

Referencer 

Videnskabspriser fra Danmark
Etableret i 1959
Danmarks Tekniske Universitet