kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jutulhogget

Jutulhogget er en 2,4 km lang kløft i Alvdal og Rendalen kommuner i Hedmark fylke i Norge. Det er en af Nordeuropas længste kløfter. Den ligger 20 km syd for Alvdal og munder ud i Hoggtjern ved Tyslafloden. Den strækker seg over 2,4 kilometer og er på sit dybeste 240 meter. Bredden varierer fra 150 til 500 meter. I 1880 beskrev geolog Hans Henrik Reuch Jutulhogget i Almuevennen (ugeblad til Oplysningens Fremme blandt Menigmand): "Denne dal som vel er det mærkeligste, om den end ikke tør regnes for den mest storartede i vort land." Det er sandsynligvis også et af de mest besøgte naturområder i Østerdalen. Man regner med 20-30.000 besøgende årligt.

Dannelsen 

Ved slutningen af sidste istid  dannede smeltevandet en enorm sø nord i Østerdalen. Søen blev kaldt Nedre Glomsø. Lidt af dens strandbred kan stadig ses højt oppe på bjergskråningerne i Østerdalen. Søen var ti gange så stor som Norges største sø i dag, Mjøsa, og strakte sig fra Barkald syd for Alvdal til nord for Røros. Isen i dalene lukkede for vandets naturlige afløb mod syd. Glomma flød i stedet mod nord og ud i Trondheimsfjorden. Men for omkring 10.000 år siden brast isdæmningen. Nedre Glåmsø strømmede mod øst og gravede Jutulhogget ud. Enorme mængder af sten, grus, sand og ler blev revet løs af de vilde vandmasser og blev liggende tilbage fra Rendalen og helt ned til  Romerike nord for Oslo. Vandmasser svarende til 70 gange Niagarafaldene skyllede ned gennem Østerdalen i den største oversvømmelse i Norge nogensinde.

Sagnet om de to jutuler 
I sagnet om Rendalsjutulen forlyder det, at det var ham, der huggede kløften for at føre Glomma over i Rendalen. Det blev han forhindret i af Glåmdalsjutulen, der slog ham ihjel.

Noter

Litteratur
Helge Ness: Jutulhogget, en dramatisk fremstilling af sagnet om hvorledes Jutulhogget blev til. Noregs boklag, 1978
Ivar Berthling: «The drainage history of glacial lake Nedre Glåmsjø, southern Central Norway». I: Norsk geografisk tidsskrift, no. 4 (1999)

Eksterne henvisninger
 http://www.aukrust.no/Alvdalsbygda/severdigheter.html 
 http://www.rena.no/Opplevelser/Aretrundt/Jutulhogget/ 

Innlandets geografi
Landskabsformer
Kløfter
Konstellation

Konstellation har flere betydninger:
 Konstellation (stjernebillede) – himmellegemers indbyrdes stilling på et givet tidspunkt.
 Konstellation (konstruktion) – noget bevidst konstrueret, som er sat sammen af meget forskellige faktorer.

Se også 
 Constellation
Føns

Føns er en lille landsby i Middelfart Kommune på det vestlige Fyn beliggende ved roden af halvøen Fønsskov ud til Lillebælt . Landsbyen tilhører Region Syddanmark. Føns omtales første gang i Kong Valdemars Jordebog fra 1231 under navnet Fyunnæs, hvor forleddet henviser til "fynbo" og efterleddet "næs" betegner et stort kystfremspring.

Landsbyen består af omkring 75 helårsbebyggelser, hvoraf flere er gamle bindingsværkshuse fra 1800-tallet. Centralt i byen ligger den gamle skole, hvis lokaler i dag benyttes til børnehave samt lokale arrangementer. Ned imod Føns Strand ligger derudover en hel del sommerhuse. I den østlige del af byen finder man Føns Kirke, som er en stenkirke oprindeligt opført i 1100-tallet.

Referencer

Se også
Føns Sogn

Lokaliteter i Middelfart Kommune
Nørregade (København)

Nørregade er en af de centrale gader i Middelalderbyen i København. Navnet er et almindeligt dansk gadenavn, der her ses i sammenhæng med byporten Nørreport, der oprindeligt lå ved enden af gaden.

Nørregade løber fra Gammeltorv til Nørre Voldgade og i gaden ligger en række kendte bygninger, blandt andet Københavns Domkirke og Københavns Universitets kommunitetsbygning og Professorbolig samt Folketeatret. Tidligere har Telefonhuset (det daværende hovedkvarter for TDC) samt Daells Varehus ligget i Nørregade. TDC er nu flyttet ud på Teglholmen, og de gamle bygninger er blevet sat i stand til kontorer.

Nørregade danner grænse mellem de gamle roder Nørre Kvarter og Klædebo Kvarter, som ligger henholdsvis vest og øst for gaden.

Eksterne henvisninger 

 Nørregade på Indenforvoldene.dk

Noter 

Gader i Indre By (København)
Middelalderbyen

Middelalderbyen er en betegnelse for den ældste del af Indre By i København.

Middelalderbyen er afgrænset af Vester Voldgade, Stormgade, Vindebrogade, Holmens Kanal, Kongens Nytorv, Gothersgade og Nørre Voldgade.

Begrebet bruges blandt andet i forbindelse med debatten om trafiksanering i det indre København, hvor man ved de Bilfri dage i 2003 og 2004 afgrænsede det bilfri område til Middelalderbyen.

 
Kvarterer i Indre By (København)
Københavns historie
HT-terminalen

HT-terminalen er det populære udtryk for den blåsorte modernistiske bygning af stål og glas, der var beliggende på Rådhuspladsen i København indtil 2010. Terminalen, der var tegnet af KHR arkitekter under ledelse af Svend Axelsson, blev opført i forbindelse med renoveringen af pladsen op til Kulturby 96 og kostede 10-12 mio. kr. Den blev indviet 15. januar 1996.

Den var siden opførelsen genstand for utallige diskussioner blandt politikerne i Borgerrepræsentationen, ligesom den blev udskældt for at ødelægge Rådhuspladsens æstetiske udtryk.

HT-terminalen husede oprindeligt Kulturby 96's sekretariat og blev senere omdannet til informationscenter og billetsalg for HT (senere Movia). Der var desuden offentlige toiletter under bygningen. En del af bygningen blev 2007–2009 anvendt som studie til Danmarks Radios aktualitetsprogram Aftenshowet.

Allerede dagen efter indvielsen meldte de første politikere i København sig og krævede bygningen nedrevet, men sommeren samme år udsatte Borgerrepræsentationen diskussionen et år. I sommeren 1997 ønskede et flertal uden om Socialdemokratiet og Venstre terminalbygningen fjernet, og 8. september 1997 foreslog Socialdemokratiet at fjerne den sorte bjælke, der lå hen over de tre bygningsenheder. For mange var det ikke bygningens kvaliteter, den var gal med, men alene placeringen af bygningen. 

Året efter kom det frem, at HT's lejekontrakt var uopsigelig og løb indtil 2020, og at en nedrivning ville beløbe sig til ca. 20 millioner kroner. I hele perioden tog Venstres bygge- og teknikborgmester, Bente Frost, ansvar for resultatet, som hun ikke ønskede nedrevet.

I 1999 var der 25. marts planer om at erstatte terminalen med en mindre, cirkulær bygning og 18. august samme år forslag om at erstatte terminalen med en 11 meter høj bygning i glas og stål. 23. september 1999 ønskede et flertal terminalen fjernet og afsatte midler på budget 2000 til en arkitektkonkurrence, der blev vedtaget i november, men som aldrig blev udskrevet. I 2002 blev sagen henlagt, men i 2004 kom det frem, at terminalen ville blive offer for den kommende Metro Cityring. I forbindelse med påbegyndelsen af byggeriet af Metroen blev bygningen så revet ned, da den kommende Rådhuspladsen Station skulle være netop hvor bygningen lå. Nedrivningen blev påbegyndt 15. februar 2010 og varede en måneds tid. Derefter var der byggeplads på stedet i flere år, indtil Rådhuspladsen Station åbnede sammen med Cityringen i 2019.

Citater 
Noget tyder på, at terminalen blev hastet igennem op til Kulturbyåret, og måske blev bygningen mørkere, end politikere havde forestillet sig, ifølge Københavns tidligere overborgmester Jens Kramer Mikkelsen (S):

Arkitekten, Svend Axelsson, deler denne opfattelse:

Da bygningen første gang var truet af nedrivning, tog enkelte arkitekter bygningen i forsvar, bl.a. af Hans Henrik Ortving i Dagbladet Børsen i 1997:

Karsten Iversen, Politikens arkitekturanmelder, har ved nedrivningen beskrevet bygningen således:

HT-terminalen figurerer ikke på KHR arkitekters hjemmeside.

Noter

Referencer 

Etableret i 1996
Ophørt i 2010
Transport i København
Forsvundne bygninger, konstruktioner og anlæg i København
Egernfjord

Egernfjord kan henvise til flere steder i Sydslesvig:
 Egernførde (Egernfjord by)
 Egernførde Fjord
John Cazale

John Holland Cazale (12. august 1935 – 13. marts 1978) var en italiensk/amerikansk skuespiller.

Cazale nåede kun at medvirke i fem spillefilm, inden sin død i 1978. Samtlige fem film anses af mange kritikere for at være filmklassikere, og samtlige fem film blev da også nomineret til en Oscar for bedste film.

Karriere 
Før hans spillefilmsdebut som Fredo Corleone i Francis Ford Coppolas mesterværk The Godfather (1972), medvirkede han i kortfilmen The American Way (1962), instrueret af Marvin Starkman. Han høstede desuden mange Obie Awards for sine roller på teatret i bl.a. The Indian Wants the Bronx og The Line.

Under netop stykket The Indian Wants the Bronx mødte han manden som skulle blive hans tætteste ven, Al Pacino. Al Pacino var manden som inviterede Cazale til audition på The Godfather, hvor Cazale fik rollen som Fredo Corleone.

I 1974 genoptog Cazale samarbejdet med instruktør Francis Ford Coppola i Aflytningen og spillede her sammen med blandt andre Gene Hackman, Robert Duvall og Harrison Ford. 

I 1974 vendte Cazale tilbage til rollen som Fredo Corleone i Francis Ford Coppolas The Godfather: Part II. Scenen, hvor Fredo bliver likvideret i en jolle under en fisketur på ordre fra sin bror Michael Corleone (spillet af Al Pacino), er et stærkt og intenst øjeblik i filmhistorien. 

Cazales fjerde film var den mesterlige Dog Day Afternoon (1975), instrueret af Sidney Lumet. Her spillede han igen overfor Al Pacino. Cazale og Pacino spiller bankrøverne Sal og Sonny. Sonny er homoseksuel, og de skal røve en bank, for at skaffe penge til hans kærestes kønsskifteoperation. Cazale fik fortjent en Golden Globe-nominering for Best Supporting Actor for sin rolle som Sal.

Hans sidste film blev The Deer Hunter (1978), instrueret af Michael Cimino. Allerede under optagelserne var Cazale døende af knoglekræft. Skuespillerinden Meryl Streep medvirkede også i filmen, og de forelskede sig og blev forlovede. 

Der opstod kontroverser under filmen, da filmselskabet Universal ikke var klar over Cazales sygdom, men det var instruktøren Cimino. Da Cazale var meget syg, var man nødt til først at filme de scener som han medvirkede i. Da Universal opdagede, at Cazale var dødeligt syg, ville man fyre ham fra filmen omgående. Hans nyligt forlovede Meryl Streep truede så med at sige op, hvis Cazale blev fyret. Cazale døde kort efter The Deer Hunter'''s færdiggørelse.

Al Pacino og Meryl Streep sad ved Cazales dødsleje, da han sov ind.

 Filmografi 
 The Godfather – Fredo Corleone Aflytningen – Stan The Godfather: Part II – Fredo Corleone Dog Day Afternoon – Salvatore "Sal" Naturile The Deer Hunter – Stanley "Stosh"''

Noter

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Massachusetts
Indikatorfunktion

En indikatorfunktion betegner i matematikken en afbildning , hvor , som noteres:

Det vil sige, at indikatorfunktionen er en relation mellem  og , således at for  har vi at punktet  ligger i relationen – omvendt gælder der for , at (x,0) ligger i relationen.

Indikatorfunktioner kaldes ofte, især på engelsk, for karakteristiske funktioner.

Funktioner
Integralregning
Matematisk logik
Sydhavnen (flertydig)

Sydhavnen har flere betydninger:

 Sydhavnen – et kvarter i København
 Sydhavnen – en del af Københavns Havn
 Sydhavnen (Aarhus) – et havneområde i Aarhus
Siloxan

Siloxan er navnet på en gruppe af kemiske forbindelser der er fremstillet af silicium. De kaldes også organosilicium-forbindelser. De har den empiriske formel R2SiO, hvor R er en organisk gruppe. Repræsentative eksempler inkluderer [SiO(CH3)2]n (dimethylsiloxane) og [SiO(C6H5)2]n (diphenylsiloxane), hvor n typisk er > 4.

Denne type forbindelser er en slags hybrid der består af både organiske og uorganiske dele. Sidekæderne er organiske med hydrofobe egenskaber, mens -Si-O-Si-O- delen danner en slags rygrad i molekylet som er uorganisk.

Ordet siloxan er dannet af ordene silicium, oxygen og alkan.

Siloxaner bruges for eksempel i kosmetik, deodorant, vandafvisende hinder til bilruder og i nogle sæber. De findes også i biogas, og bliver forsøgt benyttet til tørrensning af tøj som alternativ til perklorethylen, der betragtes som skadeligt for miljøet.

Polymeriserede siloxaner kaldes silikoner, selvom denne betegnelse ikke er helt korrekt. Ægte silikoner har en dobbeltbinding mellem O og Si, det har polymeriserede siloxaner ikke. Kemikere foretrækker betegnelsen polysiloxan for denne type forbindelser.

Siliciumforbindelser
Via Francigena

Via Francigena er navnet på den gamle vej, som rejsende fra især Frankrig brugte for at komme til Rom. I middelalderen var den en vigtig rute for de pilgrimme, der kom fra Nordvesteuropa og som skulle til Rom eller Jerusalem via havnene i Apulien (Bari, Brindisi og Otranto).

Pilgrimsfærd til Rom 
Den ældste beskrivelse af Via Francigena stammer fra det 10. århundrede, da ærkebiskoppen Siger af Canterbury rejste til Rom ad denne vej for at blive bispeviet af paven. Den var en af de vigtigste pilgrimsveje gennem hele middelalderen, men antallet af pilgrimme nåede aldrig samme antal, som på Jakobsvejen til Santiago de Compostela. Hvert år benytter et mindre antal pilgrimme stadig denne vej for at komme til Rom.

Via Francigena var ikke én bestemt vej, men blev udgjort af et netværk af mulige ruter, hvis popularitet skiftede alt efter årstid, politiske situation eller hvor populære de helligdomme, som lå langs de forskellige veje var på det pågældende tidspunkt. Fx kunne de rejsende vælge mellem tre eller fire mulige pas over Alperne og Appenninerne, og Lombarderne betalte gerne for vedligeholdelsen og beskyttelsen af veje, der også blev benyttet til handel, som gik udenom fjendtlige byer, såsom Firenze.

Navnet 
Via Francigena blev brugt af ærkebiskop Siger i 990 og hele hans rute fra Canterbury i England til Rom, Via Francigena er latin og betyder på dansk Vejen opstået i Frankrig, og derfor kan navnet strengt taget kun bruges som betegnelse på den del, der løber gennem Italien, alligevel bruges navnet i dag om hele ruten fra Nordvesteuropa til Rom.

Via Francigena i dag 
De pilgrimme, der I dag rejser til Rom til fods, på cykel eller hesteryg bruger stadig Via Francigena, men det drejer sig om langt færre end dem, der rejser til Compostela. Derfor er indkvartering, såsom herberger, også meget mindre udviklet på Via Francigena end på Jakobsvejen, og pilgrimmene må ofte overnatte i de fri eller på dyrere hoteller eller pensionater.

I 1994 blev Via Francigena udpeget som Kulturrute af Europarådet, og den nuværende italienske premierminister Romani Prodi gav i november 2005 det valgløfte at arbejde for at revitalisere Via Francigena.

Se også 
 Jakobsvejen
 Pilgrimsfærd

Eksterne henvisninger 

 Information for pilgrimme på Via Francigena – kort, historie... 
 Via Francigenas hjemmeside 
 Via Francigena sammenslutning 
 Cykellog fra ruten
 'Little Green Tracs'
 Via Francigena I Italien

Italien
Veje
Spegepølse

Spegepølse er navnet på en røget, dansk pølse der er fremstillet af hakket kød, spæk og krydderier. Kødet er ofte let saltet. Spegepølser kan fremstilles af forskellig slags kød; mest almindeligt er svinekød, men almindeligvis kan også spegepølser af oksekød eller lammekød købes hos de fleste slagtere og dagligvarebutikker.

Typiske krydderier er hvidløg og peber, der findes også variationer med kartoffel eller spiritus som cognac eller rødvin. 

Visse typer industrifremstillet spegepølse er desuden tilsat stoffet carminer (E120) som udvindes af en type skjoldlus. Dette giver spegepølsen en meget rød farve. Andre, eksempelvis økologiske variationer, er farvet med rødbedefarve, som giver en mere naturlig mørkerød farve. 

Spegepølse er rå, men tilsættes mælkesyrebakterier, som får pølsens pH-værdi til at falde, hvilket får kødets proteiner til at frigive vand, så pølsen tørrer. Herudover saltes og evt. røges pølsen. Både mælkesyrekulturen, saltning og evt røgning, bidrager til pølsens karakteristiske smag.

Spegepølse spises ofte i tynde skiver som pålæg på brød i klassisk dansk smørrebrød, men også i sandwich og tapas. I smørrebrødsversionen er den ofte serveret på rugbrød med remoulade og ristede eller rå løg ovenpå, og evt pyntet med agurk og/eller tomatskiver. 

Spegepølsen er i familie med den italienske salami, og navnet salami benyttes for nogle typer spegepølse. En stor forskel er dog bl.a. at salami er tørret længere end spegepølse, og konsistensen er derfor en del hårdere ved en salami.

Historie 
Sønderjylland var i perioden 1864-1920 under tysk styre, og mange tyske slagtere slog sig derfor ned i området. De bragte fremstillingsmetoder og opskrifter med, som stammer helt fra Sydtyrol i Norditalien, og fremstilling af salami var en af dem. I Danmark fik denne lokale version navnet "spegepølse", eftersom den blev konserveret ved lufttørring og evt. røgning som kaldes spegning. Den dag i dag er der stadig stor tradition for fremstilling af spegepølser i Sønderjylland, og det anvendes ofte som "branding" af spegepølser at fremhæve, at den er sønderjysk eller fremstillet efter en sønderjysk opskrift.

Referencer 

Pålæg
Pølser
Telefonvæsenets historie i Danmark

Telefonvæsenet i Danmark organiseredes oprindeligt i regionale fælleskommunale selskaber. KTAS (Københavns Telefon Aktie-Selskab), stiftet 1881, JTAS (Jydsk Telefon Aktie-Selskab), stiftet 1895, Fyns Kommunale Telefonselskab, stiftet 1884 og flere.
Under disse organisationer hørte en række centraler, der lededes af en centralbestyrer. De ansatte på centralerne – telefonistinderne, som også kaldtes nummerpiger – var oftest af de bedre sociale lag, idet de fx måtte underskrive et tavshedsløfte. Det mente man ikke, andre kunne holde konsekvent. Endvidere skulle de ved ansættelsen være fyldt 20 år, og de skulle være ugifte. En kvinde kunne ikke passe både arbejde og familie.

Trivia
I mange år havde Privatbanken telefonnummer 1 (angiveligt fordi Privatbankens første bankdirektør C. F. Tietgen også var grundlægger af Kjøbenhavns Telefon Aktieselskab, det senere KTAS og TDC). Nummeret kan spores helt til i dag, hvor telefonnummeret til Nordeas hovedkvarter er 3312 1111.

Se også
Telefon
Industrialisering

Eksterne henvisninger 
http://www.postogtelemuseet.dk/
Artikel i AarhusWiki.dk om telefonens historie i Aarhus

Erhvervsliv i Danmark
Danmarks historie
Ingeniørfag
Teknikhistorie
Telefoni
Nature

Nature er et britisk multidisciplinært videnskabeligt tidsskrift, der blev udgivet første gang den 4. november 1869. Det er rangeret som verdens mest citerede videnskabelige tidsskrift af Science Edition i 2010-udgaven Journal Citation Reports og har en I-faktor på 40.137, hvilket gør det til verdens mest citerede akademiske magasin. Det er et af de få tilbageværende akademiske tidsskrifter, der udgiver original forskning spredt over en bred række videnskabelige emner.

Tidsskriftets primære målgruppe er forskere, men resuméer og medfølgende artikler fremstilles for at gøre de fleste af de vigtigste artikler forståelige for videnskabsfolk inden for andre felter og den uddannede offentlighed. I starten af hvert tidsskrift er ledere, nyheder og feature-artikler som har generel interesse for videnskabsfolk, inklusive nye opdagelser, videnskabsetik og videnskabelige gennembrud. Der er også sektioner med bøger og kunst. Resten af tidsskriftet består primært af videnskabelige artikler, der ofte er tætskrevne og meget tekniske. Der er strikser regler for artiklerne i magasiner er mange af dem opsummeringer af det videnskabelige arbejder, der ligger bag, og er derfor uddybende materiale på tidsskriftets hjemmeside.

Nature dækker en lang række forskningsgrene, hvor vigtige nye opdagelser og original forskning bliver udgivet enten som artikler eller som "letters" i tidsskriftet. Artiklerne, som er blevet udgivet i Nature er ofte blevet international anerkendt for at opretholde meget høje forskningsstandarder. Færre end 8 % af de artikler, som sendes til tidsskriftet, ender med at blive accepteret og udgivet.

I 2007 modtog Nature Prince of Asturias Award for Communications and Humanity sammen med Science.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 www.nature.com – hjemmeside

Tidsskrifter om naturvidenskab
Videnskabelige tidsskrifter
Etableret i 1869
Stevns

Stevns er en halvø på Østsjælland. Den afgrænses fra selve Sjælland af Tryggevælde Å, Stevns Å og Kildeå. Hovedbyen er Store Heddinge. Ifølge traditionen er Stevns Elverkongens rige.

Forfattere med tilknytning til Stevns 
 Carit Etlar
 Jens Fink-Jensen
 Anton Nielsen (ikke at forveksle med Anton Nielsen (Anton Lauritz Nielsen), født 1827)
 Dagmar Nielsen
 Niels E. Nielsen
 Christian Richardt
 Martin A. Hansen
 Søren Ulrik Thomsen
 Mikkel Lomborg alias Hr. Skæg

Eksterne kilder/henvisninger 
Stevns Biblioteks hjemmeside om litteratur og kultur med tilknytning til Stevns

Se også 
 Stevns Kommune

Halvøer i Danmark
Stevns Kommunes geografi
Vikingerne som handelsfolk

I mange år var standardopfattelsen af vikinger, at de var dygtige søfolk og grumme røvere. Omhyggelige udgravninger i bl.a. England (York), det daværende Danmark (Hedeby) og Rusland (Novgorod) har nu vist, at de først og fremmest var handelsfolk. På et tidspunkt, hvor de traditionelle handelsruter gennem Mellemøsten og Middelhavet var afbrudt eller usikre på grund af den islamiske ekspansion, lykkedes det vikingerne at etablere en forbindelse via de russiske floder og Østersøen til Central- og Vesteuropa. Ruten gennem Skandinavien kan dokumenteres ved de mange nedgravede skatte og gravfund. Handelen foregik på skandinaviske skibe, og den havde sine knudepunkter i Birka (i Sverige), Kaupang (i Norge), Hedeby (i Slesvig) og Dorestad (i Flandern).

Handelsvarer 
Vikingekøbmændene handlede med luksusvarer, som var lette at transportere, og som indbragte gode overskud. Der blev hentet silkestof og ædelmetaller gennem handel med arabiske købmænd. Slaver blev indfanget i Rusland eller indhandlet som krigsfanger i Skandinavien eller Vesteuropa. Rav, trætjære og beg kunne hentes i Rusland og Skandinavien. Moderne våben og husgeråd blev importeret fra Frankerriget ligesom keramik- og glasvarer. En helt speciel artikel var møllesten til håndkværne fra Rhinegnene.

Handelens ophør 
Vikingernes succes i Normandiet, England og Rusland var stærkt medvirkende til, at handelen efterhånden ophørte. I stedet foregik der en udvandring til de nævnte områder, og vikingekongerne fik efterhånden så meget magt over disse lande, at de var interesseret i at beskytte dem mod udbytning. Desuden blev handelsforbindelsen gennem Middelhavet mellem silkevejen og Vesteuropa efterhånden genoprettet, og det tog fordelen ud af transithandelen. Endelig måtte kristningen af Skandinavien efterhånden knytte disse lande til resten af Europa, sådan at handelen ganske vist stadig foregik, men nu ikke længere markant som et vikingeprojekt.

Kildemateriale

Skriftlige kilder 
 Adam af Bremen: Krønike, 2000 
 Rimbert: Vita Ansgarii
 Arabiske rejseberetninger

Arkæologiske kilder 
 Skattefund ved bopladser i hele Skandinavien, Nordtyskland, Polen, England og Flandern
 Udgravninger af vikingebyerne Birka, Hedeby, Kaupang, Novgorod, Ribe, Wollin og Århus
 Fund af skibe ved bl.a. Hedeby, Oseberg og Roskilde

Se også 
 Væringernes handelsrute til Konstantinopel

Litteratur 
 Björn Ambrosiani och Bo Erikson: Birka Vikingastaden, 1994 
 Aksel E. Christensen: Vikingetidens Danmark paa oldhistorisk baggrund (2 udgave, 1977) 
 T. Christensen og M. Andersen (red.): Civitas Roscald – fra byens begyndelse, 2003 
 Ole Crumlin Pedersen og Olaf Olsen: The Skuldelev Ships 1. Topography, Archaeology, History, Conservation and Display, 2002 
 Stig Jensen (red.): Marsk, land og bebyggelse. Ribeegnen gennem 10.000 år 1-2, 1998 
 P.H. Sawyer: Da Danmark blev Danmark: fra ca. 700 til 1050 (= Politikens Danmarkshistorie bd. 3), 2002 
 Jens Ulriksen: Anløbspladser, besejling og bebyggelse i Danmark mellem 200 og 1100'', 1998 8785180351

Vikingetid