kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Zooropa

Zooropa er det ottende studiealbum af det irske rockband U2. Albummet blev udgivet d. 6. juni på pladeselskabet Island Records. Det er et af U2's eneste studiealbum, der ikke er udgivet i oktober, november eller maj. Navnet "Zooropa" er en sammentrækning ordet "zoo" og "Europa" (selvom det hedder "Europe" på engelsk), som betyder en slags "Europa-menneskezologisk have". Albummet var originalt udtenkt som en EP, til inspiration til U2's "ZOO TV Tour", men efterhånden udviklede det sig til et studiealbum, som fortsatte "ZOO TV" med 1993-"Zoomerang/New Zooland"-tournedelen.

Numre 

Når sangen "The Wanderer" er ved at slutte, begynder et "skjult nummer", en alarm, at spille.

Komponister 
U2
 Bono – sang, guitar, bagvokal (Numb)
 The Edge – guitar, klaver, synthesizere, sang (Numb)
 Adam Clayton – basguitar
 Larry Mullen Jr. – trommer, slagtøj, bagvokal (Numb)

Se også 
 U2
 Achtung Baby

Referencer

Eksterne henvisninger 
 www.u2.com
 www.u2danmark.com

U2-album
Album fra 1993
Gule ærter

Gule ærter kan henvise til:

 Gule ærter (madret), en madret
 Ært (grønsag)#Gule ærter, en af ingredienserne i madretten
Betydende decimaler

Betydende decimaler er decimaler der har betydning for et tals størrelse og ikke blot er tilføjede nuller.

Tal
Stabburselven

Stabburselven (norsk: Stabburselva, nordsamisk: Rávttošjohka, finsk: Rautusjoki) løber gennem Stabbursdalen nationalpark og ud i Porsangerfjorden ved Stabbursnes naturreservat. Elven ligger 15 km nord for Lakselv i Porsanger kommune, Troms og Finnmark fylke i Norge, langs E6. Den afvander et område på 1.112 km². Elven er udpeget til en blandt Norges 37 nationale lakseelve og er beskyttet under Verneplan I for vassdrag.

Geografi 

Stabburselven (Rávttošjohka) har sit udspring på Finnmarksvidda nord for Finnmarks største sø, Iešjávri. I øvre del er elvsystemet stærkt forgrenet og danner flere søer. Øst for elven ligger det karrige bjergmassiv Gaissene. Fra Stabbursvannet løber elven roligt nordover i en åben vid dal, før den ca. 20 km fra Porsangerfjorden skærer sig ned i en canyon, Rávttošavži, med bratte vægge. Nedenfor kløften vider dalen sig ud i et terrasselandskab, og elven gennemløber tre mindre søer, inden den slynger sig videre gennem terrasselandskabet og munder ud i et deltaområde i Porsangerfjorden, nord for det store isranddelta Stabbursnes.

Bjerggrunden består overvejende af sure, tungt nedbrydelige bjergarter. Stabbursdalen har mange spor efter isafsmeltningen ved slutningen af sidste istid. Store smeltevandsfloder oversvømmede da fra syd og vest og udgravede kløften Rávttošavži og flere kløfter i sidedalene fra Gaissaområdet syd og øst for elven. Smeltevandsfloderne medførte og afsatte store grusmasser foran bræfronten i Porsangerfjorden. På de gamle deltaflader findes mange fossile flodløb og dødishuller.

Stabburselven løber gennem verdens nordligste fyrreskov med træer, som er op til 500 år gamle.

Lystfiskeri 

I Stabburselven kan man fiske efter laks, havørred, havvandrende fjeldørred, og bækørred. Der findes også gedde og ferskvandskvabbe (knude) i søen Lompola. Den Havvandrende fjeldørred har de senere år været i stærk tilbagegang og er nu fredet.

Fiskeriet i Stabburselven administreres af Stabbursdalen Grunneierforening.

Stabburselven har status som nationalt laksevassdrag og er blandt Finnmarks 10 vigtigste lakseelve. Den regnes som en god fluefiskeelv.

Der er fanget laks på op til 29 kg op havørred på 12 kg. De havvandrende fjeldørred vejer gerne 1,5-2 kg.

I topåret 1982 blev der taget over 5 tons laks, men efter dette faldt fangsterne til ca. 1 ton i 1997. Siden er fiskeriet gået frem, og der blev i 2006 landet 4,5 ton.

De nederste cirka 9 kilometer, op til søen Lompola, er præget af stryg og høler. Herefter kommer et par kilometer med mange fine fiskepladser op til den mægtige Stabbursfos. Fossens fald på 6 meter kan laksen ikke passere, men der er bygget en laksetrappe. Opstrøms laksetrappen er elven strid med flere fald. Der går også laks op i bielvene Dæbbojohka og Njáhkájohka. Njáhkájohka er Stabburselvs største bielv. Der er bygget laksetrapper i de tre fosser neden for Rávttošavži. Stabburselven er således i dag lakseførende på en næsten 30 kilometer lang strækning, op til Njakkafossen, der med et fald på 20 meter er elvens største fos.

Kilder og henvisninger 

 Museumsnett.no: Stabbursnes Naturhus

Vandløb i Troms og Finnmark
Mercedes-Benz Group

Mercedes-Benz Group AG () (tidligere Daimler AG, DaimlerChrysler, endnu tidligere Daimler-Benz AG) er en tysk motorkøretøjsfabrikant. Virksomheden er efter antal solgte biler den 13. største bilfabrikant og den næststørste lastbilsfabrikant i verden. Daimler producerer desuden busser og tilbyder finansielle services gennem Daimler Financial Services. Virksomheden har desuden væsentlige besiddelser indenfor luftfartsindustri gennem EADS, højteknologi og er moderselskab til Vodafone McLaren Mercedes racerholdet. Daimler ejer desuden den japanske motorkøretøjsfabrikant Mitsubishi Fuso Truck and Bus Corporation.

Historie 
Firmaet Daimler-Benz AG blev stiftet i 1926 som en sammenslutning af firmaerne Benz & Cie., grundlagt af Karl Benz, og Daimler Motoren Gesellschaft (DMG), grundlagt af Gottlieb Daimler og Wilhelm Maybach. Efter sammenslutningen introducerede de bilmærket "Mercedes-Benz", hvor Mercedes-delen kom fra navnet på DMG's vigtigste modelserie.

Daimler-Benz AG købte i 1998 den amerikanske bilfabrikant Chrysler Corporation og dannede DaimlerChrysler AG. Chrysler-delen blev efterfølgende solgt fra til Cerberus Capital Management og omdøbt til Chrysler LLC i august 2007, hvorefter moderselskabet skiftede navn til blot Daimler AG i oktober samme år.

Tidslinje kort 
 Benz & Cie., 1883–1926
 Daimler Motoren Gesellschaft AG, 1890–1926
 Daimler-Benz AG, 1926–1998
 DaimlerChrysler AG, 1998–2007
 Daimler AG, 2007–frem

Mærker

Personbiler 
 Maybach
 Mercedes-Benz
 Smart
 Mercedes-AMG

Lastbiler 
 Freightliner
 Mercedes-Benz (truck group)
 Mitsubishi Fuso
 Thomas Built Buses
 Sterling Trucks – lukket i 2010, men services fortsat
 Western Star
 BharatBenz

Komponenter 
 Alliance Truck Parts
 Detroit Diesel
 Mercedes-Benz
 Mitsubishi Fuso

Busser 
 Mercedes-Benz buses
 Orion Bus Industries
 Setra

Varevogne 
 Mercedes-Benz Vans

Finansielle services 
Daimler Financial Services:
 Mercedes-Benz Bank
 Mercedes-Benz Financial
 Daimler Truck Financial

Andre 
 Mercedes-Benz HighPerformanceEngines (Bygger motorer til Formel 1)

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Etableret i 2007
Svensk film

Svensk film er internationalt anerkendte. Dette er forbundet med især de fire store filminstruktører Victor Sjöström, Ingmar Bergman, og i nyere tid, Lasse Hallström og Lukas Moodysson.

Tidlig svensk film

Den første film, filmet i Sverige var en stum journalfilm optaget af fotograf Ernest Florman af kong Oscar II, som byder kong Chulalongkorn af Siam, (nu Thailand), velkommen ved Logårdstrappan i Stockholm, 1897 .

Svensk film nåede først ud til det internationale publikum primært gennem AB Svenska Biografteatern-produktioner. I 1911 flyttede virksomheden fra Kristianstad til Lidingö, og kort tid efter flytningen ansatte direktøren Charles Magnusson instruktøren Victor Sjöström, Mauritz Stiller og Georg af Klercker.
Stiller var ansvarlig for den tidlige popularitet af Greta Garbo, navnlig gennem filmen Gösta Berlings saga (1924). Mange film fra Biografteatern har haft en betydelig indvirkning på tyske filminstruktører af stumfilm og den tidlige lyd epoke, hovedsageligt fordi Tyskland var afskåret fra franske, britiske og amerikanske films påvirkninger under Første Verdenskrig.

I midten af tyverne, flyttede begge disse filminstruktører og Garbo til USA for at arbejde for MGM, hvilket bringer den svenske indflydelse til Hollywood. Men dette efterlod et tomrum i svensk film, som gik ind i en finansiel krise som følge heraf.

Fremkomsten af de talende film i begyndelsen af 1930'erne medførte en økonomisk stabilisering for svensk film, men kunstneriske og internationale ambitioner blev ofret for denne finansielle succes. Nogle provinsielle komedier blev filmet, til det lokale marked.

Noter

Eksterne henvisninger

Svenska filminstitutet och statistik
Svensk Filmdatabas
SF Bio 
Ljud och bildarkivet 
Ingmar Bergman

Film i Europa
Løftekrog

En løftekrog er på en kran den del, der skaber forbindelse til det løftede objekt.

Fastgøringsemner med holdefunktion
Løfteudstyr
Udstyr
Kraner
Film i Oceanien

Oceanien film er en kollektiv betegnelse for film udgivelser og filmindustrien i Oceanien.
Det gælder især den store filmindustri i Australien og New Zealand. 
Pr. definition dækker det også filmindustrien i Stillehavsøerne, der omfatter Fiji, som kun har produceret en indfødt film, Pear ta ma 'on maf i 2004, og Tonga.

For film produceret i Fiji, Niue, Papua Ny Guinea, Samoa og Tonga: se Liste over Oceanien film.

Oceanien
Oceanien
Hertugdømmet Savoyen

Hertugdømmet Savoyen var tidligere et uafhængigt hertugdømme, som var det centrale element i de Savoyardiske stater. Hertugdømmet blev til Kongedømmet Sardinien 1713, og delt mellem Frankrig og Italien i 1860.

Etableret i 1416
Ophørt i 1713
Savoyen
Savoies historie
Flipperspil

Et flipperspil er et elektronisk spil af typen arkadespil. Det går ud på, at med én (sommetider flere) løsgående metalkugle på en skrånende spilleflade med forskellige forhindringer og mål, at få point ved at ændre kuglens retning med hjælp af flipper. Flipperne, som der er mindst to af (på højre og venstre side), er som oftest længst nede på spillefladen og slår opad når spilleren trykker flippermaskinens knapper. Mellem dem findes et hul, og havner bolden dér er spillet ovre; derfor kan man opfatte spillet som at man forsøger at holde bolden i spil så længe som muligt.

Eksterne henvisninger 

Arkadespil
Viguerie

Et viguerie eller vicaria er en middelalderlig administrativ retskreds brugt i den sydlige del af Frankrig (Occitanien) og i Catalonien. Det har fået sit navn fra vicus dvs. en borg af en hvis betydning, uden nødvendigvis at være en hovedby.

Begrebet dukker op i Karolingernes tid og er fra begyndelsen et hjemsted for en retskreds, med ansvar for såvel civile som kriminalretlige søgsmål.

De fleste forsvinder omkring 1749. I Provence fortsætter de dog frem til revolutionen i 1793.

Eksterne henvisninger 
 

Frankrigs historie
Spaniens historie
Grevskabet Nice

Grevskabet Nice var en administrativ opdeling under Savoyen. Det blev skabt i 1388, da Nice blev en del af Savoyen under navnet Terres neuves de Provence. Det var først i 1526, at det officielt fik navn af grevskab.

Historie

Oprettelse 
Grevskabet opstod på grundlag af:
 Viguerie de Nice
 Viguerie du val de Lantosque
 Viguerie de Puget-Théniers
 Viguerie de Barcelonnette

Og blev afløst af Division de Nice.

Geografi 
Grevskabet dækker cirka det område, som udgør den del af departementet Alpes-Maritimes øst for floden Var.

Demografi 
I 1755 blev der afholdt en folketælling i grevskabet, der viste, at der boede omkring 53.700 i området. Og at der var 31 byer:

Kultur 
Grevskabet Nice trækker spor helt op til moderne tid, idet området er udgangspunktet for den lokalpatriotisme, som findes i Nice og som bl.a. giver sig udslag i forskellige forsøg på at fastholde de folkelige traditioner som: Sprog, musik og de kulinariske traditioner.

Kilder 

Nice
Etableret i 1388
Ophørt i 1847
Forhenværende fyrstendømmer
Alfrēds Kalniņš

Alfrēds Bruno Jānis Kalniņš (født 23. august 1879 i Wenden i Guvernement Livland, død 23. december 1951 i Riga i Lettiske SSR) var en lettisk komponist, organist, pædagog, musikkritiker og dirigent; grundlæggeren af den nationale lettiske opera. Kalniņš huskes hovedsagligt for sin nationale opera Baņuta fra 1920.

Kalniņš fik klaver- og violinundervisning i en tidlig alder, og gik på musikskole i Riga. Han gik ofte i teatret i Riga, hvor han kunne lytte til operaer og koncerter. Han blev bekendt med komponist og organist Oskars Šepskis (1850–1914), som gav ham privatundervisning.

Fra 1897 til 1901 studerede han orgel og komposition på Sankt Petersborg Konservatorium. Efter et kort ophold i Riga, som han benyttede til at skrive en serie af sange, accepterede han en stilling som organist ved Sankt Nikolaikirken i Pernau i 1903.  Kalniņš gav også musiklektioner på den lokale latinskole og dirigerede skolens kor. I Pernau fødtes hans søn Jānis Kalniņš i 1904, der senere også blev komponist.

Kalniņš opholdt sig i Pernau indtil 1911, hvor han tog en stilling som organist ved Sankt Annekirken i Libau, hvor han også dirigerede den lokale musikforenings kor. Bortset fra kirketjeneste, spillede han også orgelkoncerter og var involveret i restaureringen af kirkens orgel.

Efter 1. verdenskrigs udbrud faldt Libau i 1915 i hænderne på tyskerne. Kalniņš flygtede til Dorpat, hvor han arbejdede som organist og dirigent og gav privat musikundervisning. Da Dorpat i 1918 også faldt i hænderne på tyskerne, vendte han tilbage til Libau. I 1919 accepterede han en stilling som leder af musikafdelingen i det nyoprettede lettiske undervisningsministerium, og han blev også formand for musikrådet i Riga, hovedstaden i det nyligt uafhængige Letland. Desuden fungerede han som organist i Sankt Jakobkirken, som i dag er Sankt Jakob-katedralen, skrev kritik og dirigerede Letlands Universitets studenterkor. I 1926 fungerede han som chefdirigent på den 6. Lettisk Sang og Dans Festival.

I 1927–33 boede han i New York, hvor han arbejdede som organist, spillede koncerter og gav musikundervisning. I 1933 vendte Kalniņš tilbage til Riga, hvor han overtog stillingen som organist ved Riga Domkirke. Mellem 1944 og 1948 var han rektor for Letlands Musikakademi, hvor han også gav orgelundervisning. I 1948 gik han på pension, og han døde tre år senere.

Kilder

Kildehenvisninger 

Personer fra Cēsis
Komponister fra Letland
Dirigenter fra Letland
Organister fra Letland
Frederikke Løvmand

Frederikke Elisabeth Løvmand (døbt 29. august 1801 i København – 27. februar 1885 sammesteds) var en dansk blomstermaler, søster til Albert og Christine Løvmand.

Hun var datter af krigsråd, senere etatsråd, sekretær under Generalkvartermesterstaben Johannes Løvmand (1770-1826) og Sara Christine født Lützow (1778-1853). Frederikke Løvmand, der i sire yngre år var blomstermaler som søsteren, udstillede på Charlottenborg 1827: En flaske med blomster og frugter på en draperet piedestal og 1832: Et stål-etui af Frederiksværks fabrik (ætset).

Hun døde ugift og er begravet på Assistens Kirkegård.

Kilder 
 

Danskere i 1800-tallet
Malere fra Danmark
Personer fra København
Blomstermalere
Maybach

Maybach-Motorenbau GmbH var en tysk limousinefabrikant og en division i Daimler AG med hovedsæde i Stuttgart. Den blev grundlagt i 1909 af Wilhelm Maybach og hans søn. Virksomheden var oprindeligt et datterselskab til Luftschiffbau Zeppelin GmbH og var selv kendt som Luftfahrzeug-Motorenbau GmbH indtil 1912.
Tognum AG med hovedsæde i Friedrichshafen fabrikerede Maybachs dieselmotorer med MTU-mærket gennem datterselskabet MTU Friedrichshafen GmbH.

Historie 

Maybach har historiske rødder  med involvering af Wilhelm Maybach, der var teknisk direktør for Daimler-Motoren-Gesellschaft (DMG) indtil han forlod virksomheden i 1907. Den 23. Marts 1909 grundlagde han en ny virksomhed Luftfahrzeug-Motorenbau GmbH, med sin søn Karl Maybach som direktør. I 1912 omdøbte de virksomheden til Maybach-Motorenbau GmbH. Maybach udviklede og byggede oprindeligt diesel- og benzinmotorer Zeppelinere og skinnebuser. Maybach Mb.IVa blev benyttet i fly og luftskibe i 2. verdenskrig.

Eksterne henvisninger 

 Maybach Manufaktur 
 Maybach Foundation

Daimler AG
Bilmærker
Køretøjsproducenter fra Tyskland
Motorproducenter
Etableret i 1909
Virksomheder i Stuttgart
Ophørt i 2013
Tidligere køretøjsproducenter
Esmann

Esmann er en dansk slægt.

Købmand i Nyborg Gustav Ferdinand Esmann (1800-1842), gift med norskfødte Henriette Christine Bagge (1802-1872), var bl.a. far til generalmajor Niels Christian Esmann (1832-1901) og grosserer Edvard Ferdinand Esmann (1835-1899), der grundlagde firmaet af samme navn. Niels Christian Esmann var far til journalisten Gustav Frederik Esmann (1860-1904) og til oberst Sigvard Theobald Thorvald Esmann (1863-1940), som var far til kunstmaler Niels Erik Esmann (1894-1970), der var far til Eva Esmann og til arkitekt Niels Christian Esmann.

Fændrik Christian Frederik Esmann var far til præsten Hermann Esmann (1755-1824), som var far til amtsforvalter David Borgen Esmann (1793-1842), som var far til justitsråd, kreditforeningsdirektør Jørgen Victor Esmann (1827-1904) og til prokurator i Viborg Georg Theophilus Esmann (1834-1893). Jørgen Victor Esmann var far til dommer Victor Esmann (1863-1933), mens Georg Theophilus Esmann var far til læge Viggo Esmann (1864-1931).

Se også 
 Essmann
 Essemann

Litteratur 
 Luise Meier: Oplysninger om Slægten Esmann, 1926.

Kilder 
 Slægtsside 
 http://www.nielsen-termansen.com/getperson.php?personID=I1635&tree=tree1 Slægtsside]
 Niels Erik Esmanns opslag i KID

 
Slægter fra Danmark
Haandværkerbanken i Kjøbenhavn

Haandværkerbanken i Kjøbenhavn A/S blev stiftet 27. marts 1867 af og for håndværkere og industridrivende i København som Kreditforeningen for Haandværkere og Industridrivende i Kjøbenhavn. 1874 blev den omdannet til aktieselskab, og 1898 ændrede man navnet. Oprindeligt var der tale om en låneforening og ikke et rigtigt pengeinstitut, for indtil 1936 var udlånsvirksomheden begrænset til medlemmerne, foreninger og offentlige institutioner, men denne begrænsning bortfaldt så, og banken drev herefter almindelig bankvirksomhed. I 1970 blev banken sammen med Banken for Jels og Omegn, Skærbæk Bank og Banken for Præstø og Omegn overtaget af Den danske Landmandsbank (nu Danske Bank).

Fra 1924 lå på Amagertorv 24 i det tidligere hovedsæde for den krakkede Københavns Laane- og Diskontobank; en bygning fra 1906 tegnet af Axel Berg. I 1940 havde banken 8 afdelinger.

Som medlemmer kunne kun håndværkere og industridrivende optages. I indskrivningspenge betalte man (i 1899) 5 kroner, som tilfaldt reservefonden. Hvert medlems indskud lød på 100 kroner. Beløbet kunne erlægges på en gang eller med mindst kroner 2 om månedn. Medlemsbeviser kunne hverken transporteres eller pantsættes. Ved udtrædelse af foreningen eller ved dødsfald fandt tilbagebetaling sted. I 1899 havde foreningen 1881 medlemmer, aktiekapitalen var fastsat til 1 mio. kr. Aktionærerne havde ret til at vælge repræsentanter i lighed med medlemmerne.

Sagfører F.T. Engelberg var formand for bankrådet 1915-23.

Ledelse

Direktion 

 1867-1901 C.T. Rothman
 August Emil Berlème-Nix
 1909-? A.N. Juul
 1909-? I.C. Sundberg
 1910-?Hartvig von Essen
 1921-? Ferdinand Hansen 
 1934-? Wilhelm Kloster
 1935-? Torkel Wad

Formænd for bestyrelsen 

 Vilhelm Køhler, murermester
 1941-? T.K. Thomsen, civilingeniør (medlem siden 1935)

Bestyrelsen bestod i 1899 af 9 medlemmer. Blandt bestyrelsesmedlemmerne var jernstøber Svend Heineke, direktør Anker Holm og klejnsmedemester Carl Weitemeyer.

Formænd for repræsentantskabet 

 1909-? Frederik Olsen, tobaksfabrikant
 1930-1945 Max J. Madsen, vogmand

Nogle kendte medlemmer af repræsentantskabet var elektroinstallatør Carl Adamsen (fra 1936), direktør E. Bach, møbelsnedker A.J. Iversen, litograf K.V. Koch, tømrermester H.J. Kornerup-Koch (1898-1910), direktør O.S. Køhler (til 1909), tømrermester Victor Mertins (1897-1909), vognmand F.A. Olsen (fra 1932) og vinhandler Svend Åge Rasch (fra 1952), overretssagfører Kaspar Rostrup, malermester Jørgen Vendelbo Jensen (fra 1958).

Litteratur 
 C.A. Clemmensen, Haandværkerbanken og dens mænd 1867-1917, 1917.
 Søren Hansen, Eiler Krag og Knud Berthelsen, Haandværkerbanken, hundrede år i Kjøbenhavn, 1967.

Kilder 
 Danmarks ældste forretninger 1100-1911, Kraks Forlag 1950
 Theodor Green, Danske Fonds og Aktier 1899, København: Ludvig Jørgensens Bogtrykkeri 1899. Tilgængelig hos Google Books

Tidligere banker i Danmark
Tidligere virksomheder i København
Etableret i 1867
Ophørt i 1970
Danske film fra 1910'erne

Nedenstående tabel er en liste af film produceret i Danmark eller hvor der tales det danske sprog i filmen fra 1910'erne. For en alfabetisk liste over alle danske film der i øjeblikket er på Wikipedia se :Kategori:Film fra Danmark. For danske film fra andre årtier se Film i Danmark boksen ovenfor.

Eksterne henvisninger 
 Danish film på Internet Movie Database

1910'erne
Immanuel Hermann von Fichte

Immanuel Hermann von Fichte (født 18. juli 1796 i Jena, død 8. august 1879 i Stuttgart) var en tysk filosof, søn af J.G. Fichte.

Fichte studerede først filologi i Berlin, vandtes for filosofien af sin fader, blev 1835 ekstraordinær professor i filosofi i Bonn, 1839 ordentlig. 3 år senere kaldtes han til Tübingen. I 1865 trak han sig tilbage til privatlivet og adledes. 1837-48 redigerede han "Zeitschrift für Philosophie und spekulative Theologie", fra 1852 fortsatte han dette med Ulrici og Wirth som medredaktører under titlen "Zeitschrift für Philosophie und philosophische Kritik". 

Fichte søger særlig at erkende verden som et teleologisk hele, der styres af det højeste absolutte væsen, der på een gang er verden iboende og står uden for den som absolut personlighed. Fichte var spiritist. I sin etik lægger han vægt på det sociale spørgsmål i modsætning til det politiske. Det folk, der formår at løse det sociale spørgsmål, vil i århundreder være det ledende. 

Af hans talrige skrifter må fremhæves: Die Idee der Persönlichkeit und der individuellen Fortdauer (1834). Beiträge zur Charakteristik der neueren Philosophie (1829), Die Grundzüge zum System der Philosophie (3 bind. 1833 Erkennen als Selbsterkennen, 1836 Ontologie, 1846 Die speculative Theologie); System der Ethik (2 bind, 1850-53); Anthropologie (1856); Psychologie (2 bind, 1864); Die theistische Weltansicht und ihre Berechtigung (1873); Fragen und Bedenken über die nächste Fortbildung deutscher Speculation (1876).

Filosoffer fra Tyskland
Ansatte ved Bonns Universitet
Ansatte ved Tübingens Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Adel fra Tyskland
Tyskere i 1700-tallet
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Jena
Danske film fra 2000'erne

Nedenstående tabel er en liste af film produceret i Danmark eller hvor der tales det danske sprog i filmen fra 2000'erne. For en alfabetisk liste over alle danske film der i øjeblikket er på Wikipedia se :Kategori:Film fra Danmark. For danske film fra andre årtier se Film i Danmark boksen ovenfor.

Eksterne henvisninger 
 Danish film på Internet Movie Database

2000'erne
Svenske film fra før 1930'erne

Dette er en liste over de tidligste film fremstillet i  Sverige  meste stumfilm før 1930. For en alfabetisk liste over alle Svenske film der i øjeblikket er på Wikipedia se :Kategori:Film fra Sverige

Eksterne henvisninger 
 Svenske film sorteres efter udgivelsesdato på Internet Movie Database

Lister over film efter årti og land
Hermann Ulrici

Hermann Ulrici (født 23. marts 1806, død 11. januar 1884) var en tysk filosof.

Ulrici, der var professor i Halle, har blandt andet skrevet Ueber Prinzip und Methode der Hegelschen Philosophie (1841), Das Grundprinzip der Philosophie (1845—46), Gott und die Natur (1862), Gott und der Mensch (1866—73), hvoraf nogle udkom i flere udgaver, og desuden en række æstetiske og litteraturhistoriske værker;
sammen med den yngre Fichte udgav han "Zeitschrift für Philosphie und philosophische Kritik", der satte sig til opgave at give en filosofisk udformning af den kristelige verdensanskuelse. 

Ulrici kritiserede skarpt Hegels filosofi og dens metode, idet han ud fra det i erfaringen givne søgte at opbygge en idealistisk betragtning, hvori tro og videnskab forenedes i en art spekulativ theisme. Som absolut idé virker Gud i og erkendes af sjælen, der står som en selvstændig enhed over for det legemlige, men påvirkes af den hele ydre verden, som den opfatter efter givne grundkategorier ved sin særegne evne til at skelne, hvori dens egentlige virken som tænkning består. Ulricis filosofi er et lidet klart forsøg på at gå fra romantisk spekulation til eksakt forskning.

Kilder 
 

Filosoffer fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Salmonsens