kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Odvar Nordli

Odvar Nordli (født 3. november 1927 i Stange, død 9. januar 2018) var en norsk politiker (Ap). Han var Norges statsminister fra 1976 til 1981.

Nordli var fra Tangen i Stange kommune i Hedmark og var uddannet revisor. Han var parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1973–1976. Nordli blev statsminister den 15. januar 1976 og sad som regeringschef til den 4. februar 1981, da Gro Harlem Brundtland overtog. Odvar Nordli blev den første statsminister, som mærkede, at Norge var blevet en olienation, og som fik olieindtægterne ind i statsbudgettet. 

Nordli blev i 1981 udnævnt til amtmand i Hedmark, et embede han havde fra 1985, til han gik af med pension i 1993. Han var medlem af Den Norske Nobelkomite 1.januar 1985 – 31. december 1996. 

Odvar Nordli blev udnævnt til Kommandør af Sankt Olavs Orden i 1994. Han modtog ordenen for samfundsnyttigt virke.

I 1994 udgav han erindringsbogen Vi så kornmoglansen: om drøm og hverdag. Efteråret 2008 udgav han samtalebogen «Alvorlig talt» sammen med Kåre Willoch.

Uddannelse og tidlig karriere
Han gik på realskolen (på Stange) og på Handelsgymnasiet (i Hamar); Han fik job som kontorist på (kontoret) Fylkesrevisoren i Hedmark; Han studerede for Examen Artium i ett år, ved siden af at arbejdede på fuld tid på kontor.

Ledelse ved nedtrapning af Alta-konflikten
Under Alta-konflikten ville "Regjeringen ... bruke 200 vernepliktige soldater i en gigantisk politiaksjon mot Alta-demonstranter i 1979, men statsminister Odvar Nordli stanset aksjonen i tolvte time", skrev medierne. [At bygge vandkraftværk i Altaelven, ] "blev en hodepine for regeringen, med stærk uro i dele af den samiske befolkning og modstand i miljøbevegelsen", skriver Store Norske Leksikon.

På regeringskonference d. 15. oktober 1979 konfirmeredes beslutningen om midlertidig stop af anlægsarbejd. Sultestrejken til samer (foran Stortinget),  blev afslutted samme dag.

På en pressekonference samme dag, refererede han til samers «legitime rettigheder».

Referencer

Se også 
 Regeringen Odvar Nordli

Eksterne henvisninger 
 

 Arbeiderpartiet – Biografi
 Stortinget.no – Biografi

Amtmænd fra Norge
Kommunalministre fra Norge
Norges statsministre
Stortingsrepræsentanter fra Arbeiderpartiet
Kommandører af Sankt Olavs Orden
Inger Louise Valle

Inger Louise Valle (28. november 1921 – 21. maj 2006) var en norsk politiker fra Arbeiderpartiet. Hun var forbruger- og administrationsminister fra 1971 til 1972, justitsminister fra 1973 til 1979, og kommunal- og arbejdsminister fra 1979 til 1980. Valle var leder af den norske Hovedkomite for FNs internationale kvindeår i 1975. 

Inger Louise Valle var Norges første forbrugerombudsmand, en stilling hun tiltrådte i 1971.

Valle er mor til professor Jan Grund.

Referencer 

Justitsministre fra Norge
Kommunalministre fra Norge
Familie- og forbrugerministre fra Norge
Forbrugerombudsmænd
Stortingsrepræsentanter fra Arbeiderpartiet
A.C. Chievo Verona

Associazione Calcio ChievoVerona, oftest kaldt Chievo Verona eller bare Chievo, er en italiensk fodboldklub fra Chievo, en forstad til byen Verona i Veneto. Klubben blev grundlagt i 1929 og ejes af kagefirmaet Paluani.

Chievo spiller sine hjemmekampe på Stadio Marc'Antonio Bentegodi, som man deler med lokalrivalerne Hellas Verona. Historisk set er Chievo byens lillebror, men siden årtusindskiftet har man opnået flottere resultater end Hellas, der dog stadig har langt flere fans.

Historie 
Chievo blev dannet i 1929. De første par år fungerede man som amatørklub uden for ligasystemet. Man spillede i blåt og hvidt, og disse farver ses stadig ofte på holdets andentrøjer. Efter at have deltaget i ligaen nogle få år lukkede klubben i 1936 for først at blive genoprettet i 1948 efter Anden Verdenskrig. Klubben spillede fra 1957 sine kampe på anlægget Carlantonio Bottagisio, der stadig huser klubbens ungdomsafdeling.

I 1964 blev Chievo overtaget af Luigi Campedelli, manden bag kagefirmaet Paluani, og med ham ved rattet klatrede klubben langsomt op gennem rækkerne. I 1974 nåede man Serie D, i 1986 Serie C2 og i 1989 Serie C1. I 1986 begyndte man at dele Bentegodi med lokalrivalerne i Hellas.

Da Luigi Campedelli døde i 1992 overtog hans søn Luca Campedelli posten som præsident i en alder af blot 23. Opturen fortsatte, og i 1994 rykkede man op i Serie B og skulle dermed for første gang spille i en landsdækkende række. Det var i disse år, at klubben fik sit kælenavn De Flyvende Æsler, der oprindeligt var en hån fra Hellastilhængere, der mente, at det var mere sandsynligt, at æsler begyndte at flyve, end at Chievo rykkede op i Serie A. Æslerne fløj op i den bedste række i 2001.

Klubben opnåede straks overraskende succes i Serie A med en femteplads i 2002 og en fjerdeplads i 2006 efter store pointstraffe til Juventus og Fiorentina oven på Calciopoli skandalen. Resultaterne vendte dog hurtigt, og i 2007 rykkede man ned i Serie B, hvorfra man imidlertid straks rejste sig for at blive fast inventar i Serie A frem til 2019. Blandt både neutrale iagttagere og blandt fans af andre klubber fornemmedes en vis lettelse over Chievos anden nedrykning. Holdet var blevet berygtet for kedeligt spil og især for fraværet af stemning, da de ret få Chievofans havde svært ved at råbe det store Bentegodi op.

Med Campedellifamiliens langvarige støtte i ryggen virker Chievos økonomiske situation stabil, omend ambitionerne næppe række længere end til en tilvørelse i Serie A's nederste del.

Kendte spillere gennem tiden 

 Sergio Pellissier
 Simone Perrotta
 Lorenzo D'Anna
 Andrea Barzagli
 Salvatore Lanna
 Stefano Fiore
 Përparim Hetemaj
 Simone Barone
 Rolando Maran
 Luciano Siqueira de Oliveira
 Bruno Vantini
 Emanuele Giaccherini
 Oliver Bierhoff

Danske spilllere 

 Anders Christiansen

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside 

 
Etableret i 1929
Fodboldklubber i Italien
Verona
Kankuro

Kankuro er en karakter fra animeserien Naruto. Han kommer fra Sunagakure og er storebror til Gaara og lillebror til Temari. 
Kankuro er en såkaldt dukkefører, hvilket betyder at han med sin chakra kan styre en eller flere avancerede dukker i kamp.

Figurer fra Naruto
Johannes Steen

Johannes Wilhelm Christian Steen (født 22. juli 1827 i Kristiania, død 1. april 1906 i Voss) var en norsk statsminister og skolemand.

Steen blev 1844 student fra Tromsø Skole, ved hvilken han 1849 ansattes som timelærer efter 1848 at have taget filologisk embedseksamen. 1850 blev han adjunkt ved Bergens Skole, besøgte 1854 med offentlig stipendium den internationale skoleudstilling i London og udnævntes efter hjemkomsten til overlærer ved Tromsø Skole. Denne Stilling ombyttede han 1862 med rektoratet ved skolen og forflyttedes 1866 til Stavangers lærde og realskole, som han forestod 1867—91.

Fra første tid af fulgte han med vågen interesse udviklingen af det demokrati, som kom til gennembrud i Europa gennem Februar- og Marts-Revolutionerne; han blev under disse impulser en varm tilhænger af fremskridtets sag og en talsmand for nationalitetsideerne. Med denne sin interesse for offentlige gøremål deltog han 1854 i grundlæggelsen og redaktionen af det frisindede blad Bergensposten, blev 1859 indvalgt i Tromsøs kommunestyre og repræsenterede 1859—60 byen på Stortinget, hvor han gjorde sig bemærket ved sin fremragende dygtighed, ved deltagelsen i stiftelsen af Reformforeningen og ved sit forhold til den rejste statholdersag.

Også på samtlige ting 1863—67 var han Tromsøs og Finmarksbyernes repræsentant. I Stavanger var han medlem af kommunestyret, ordfører i formandskabet og forligelseskommissær med mere, og han repræsenterede Stavanger og Haugesund på alle Storting fra det sidste treårlige (1868—69) til og med valgperioden 1886—88, med undtagelse af valgperioden 1874—76, da han ikke var valgt; heller ikke var han genvalgt for årene 1889—91. Under den lange stortingstid beklædte han en række af tingets tillidshverv, præsident i Odelstinget 1871—73 og 1877—81, Stortingspræsident 1881—88 og formand i valg- og fuldmagtskomiteerne.

Af særlig betydning var det arbejde, som Steen udfoldede for det norske skolevæsens udvikling; blandt andet var han formand i den under 14. november 1885 nedsatte kongelige kommission, som 1885—86 udarbejdede de ny love for folkeskolen. Skønt udelukket fra Stortinget ved valgene 1888 ansås Steen siden ministeriet Sverdrups udnævnelse 1884 som Venstres anerkendte fører, og da ministeriet Stang 23. februar 1891 havde indgivet sin demission, dannede Steen den ny regering; i denne, som udnævntes 6. marts, blev han statsminister og chef for Finans- og Tolddepartementet. Han afgik 2. maj 1893.

Efter valgene 1894 repræsenterede Steen Trondhjem og Levanger på tinget 1895—97, hvor han fungerede som Stortingspræsident og formand i fuldmagts- og valgkomiteen, valgtes 1897 til repræsentant for Mjøsbyerne for 1898—1900, men indtrådte umiddelbart efter tingets sammentræden i det af ham dannede ny ministerium, der udnævntes 17. februar 1898 og under 21. april 1902 afløstes af ministeriet Blehr.

Kilder 
 

Venstres ledere (Norge)
Norges statsministre
Finansministre fra Norge
Nordmænd i 1800-tallet
Personer fra Oslo
Salmonsens
Andreas Cappelen

Andreas Zeier Cappelen (født 31. januar 1915 i Vang i Hedmark, død 2. september 2008) var en norsk politiker og jurist. Cappelen var minister i til sammen ti år. 

Cappelen begyndte sin regeringskarriere som kommunal- og arbejdsminister mellem 1958 og 1963 i Regeringen Einar Gerhardsen III. I 1963 blev han en af Gerhardsens mest centrale medarbejdere da han overtog posten som finansminister. Efter tre uger med borgerlig regering, kom Cappelen tilbage som finansminister og havde denne post fra 1963 og frem til 1965 da den borgerlige 4-partikoalition fik flertal i Stortinget og overtog regeringsmagten.

Da den borgerlige koalitionsregering under Per Bortens ledelse gik i stykker i 1971 tog Trygve Bratteli over som statsminister, og udnævnte Cappelen til udenrigsminister. I den stilling oplevede Cappelen et af sine største politiske nederlag, da det norske folk sagde nej under den norske folkeafstemning om EF i 1972. Regeringen måtte gå af, eftersom statsminister Trygve Bratteli på forhånd havde erklæret at den ville fratræde hvis den fik resultatet imod sig. 

Cappelen kom tilbage som justitsminister mellem 1979 og 1980 i Odvar Nordlis regering. 

Jurister fra Norge
Politikere fra Arbeiderpartiet
Børge Frederiksen

Børge Frederiksen (født 28. april 1949 i Særslev) er en pensioneret dansk fagforeningsmand. Han var formand for Industrigruppen i 3F (2001-2010) og næstformand for CO-industri.

Historie 
Som 15-årig tog Børge Frederiksen på havet som sømand og tjente der i 6 år. Wittenborgs Automatfabrik i Odense blev næste arbejdsmæssige stop. Det var også her den fagpolitiske karriere startede, da han i 1974 blev valgt til tillidsmand for de ufaglærte på fabrikken.

I 1982 blev han valgt som næstformand for SiD Odense Industri, og året efter blev han valgt som formand. Han fik plads i SiD's hovedbestyrelse i 1985. Arbejdspladsen skiftede fra Odense til København i 1993, da han blev valgt til forretningsfører i SiD's Industrigruppe.

Efter at den daværende formand for industrigruppen Willy Strube, 18. oktober 2001 valgte at trække sig fra alle sine tillidshverv på grund af anklager om korruption, blev Børge Frederiksen midlertidig indsat som ny formand og blev senere valgt til posten.

Referencer

Eksterne henvisninger 
CV på 3F's hjemmeside 
CV på CO-industris hjemmeside 

Fagforeningsfolk fra Danmark
Oddvar Berrefjord

Oddvar Berrefjord (20. marts 1918 i Vardø – 25. november 1999) var en norsk jurist, politiker (Ap) og minister.

Han var justitsminister i to perioder – fra 1971 til 1972 i Regeringen Trygve Bratteli I, og fra 1980 til 1981 i Regeringen Odvar Nordli. Han var suppleant til Stortinget fra Telemark 1965–1973.

Som lokalpolitiker var han medlem af kommunestyret i Skien 1945–1959 og 1963–1971, de sidste fire år som viceborgmester. Han var også fylkesborgmester i Telemark i perioden 1967–1971. Han var formand i Telemark Arbeiderparti 1963-1968 og medlem i partiets landsstyre 1963-1979. Han var amtmand i Telemark fra 1976 til 1988.

Berrefjord tog juridisk embedseksamen i 1941. Senere arbejdede han som politifuldmægtig og fra 1960 til 1967 som statsadvokat i Vestfold, Telemark og Aust-Agder. Han var dommer i Agder 1967–1976.

Ekstern Henvisning 
 Stortinget.no – Biografi

Jurister fra Norge
Politikere fra Arbeiderpartiet
Justitsministre fra Norge
Estrid Ott

Estrid Ott (14. maj 1900 i København – 19. maj 1967 i Roskilde) var en dansk forfatter og journalist. Undertiden udgav hun sine værker under pseudonymerne Magnus Moen og Peter Vandresen.
Ott fik sin studentereksamen fra Ingrid Jespersens Pigeskole i 1919. I 1920-21 tager Estrid Ott alene ud på en jordomrejse. Det er Berlingske Tidende der sætter rejsen på. Fordi de ønsker at genfinde håbet oven på 1. Verdenskrig. Hun er uddannet journalist fra Vestjyllands Folkeblad. Derefter blev hun udenrigskorrespondent ved Berlingske Tidende og dækkede bl.a. Finlands vinterkrig. I 1922 mødte hun sin senere ægtemand, J. Knox-Seith. Parret var bosat i Finland og senere i USA, men vendte i 1933 tilbage til Danmark. Et år boede familien tillige i Grønland.

Som forfatter debuterede hun sammen med sin mor, forfatteren Olga Ott, i 1923 med romanen Vi tre. Det blev starten på Otts lange forfattervirksomhed, der primært talte børne- og ungdomsbøger. Hun forfattede i 1943 skuespillet De pokkers unger, der blev filmatiseret med stor succes i 1947.

For Chicos lange vandring fik hun i 1958 Kulturministeriets Børnebogspris.

Bibliografi 
 Nisseriget (1917)
 Spejderminder (1919)
 Vi tre (1923)
 Da Mor var Dreng (1923)
 Mr. Hansen fra New York (1924)
 Tre piger i en bil (1925)
 Reden (1. del i trilogi, 1928)
 Ungen (2. del i trilogi, 1928)
 Ungen prøver Vingerne (3. del i trilogi, 1929)
 Skal-skal ikke (1930)
 Kære Chester (1931)
 Børnene i Amerika (1932)
 Børnene i Danmark (1933)
 Børnene paa Grønland (1934)
 Børnene paa Sæteren (1936)
 Elsebeth paa Ekspedition (1936)
 Bimbi-serien (1936-1947, genudgivet 1998)
 Ravna og Renerne (1938)
 Med Lotterne bag Fronten (1940)
 Sally Smaalotte (1940)
 Sally Smaalotte hjælper sit Land (1942)
 Sally Smaalotte og de finske Plejebørn (1944)
 Flammer i Mørket (1944)
 Karen Kurer (1945)
 BjørneKari (1945)
 Sverre-bøgerne (1949-1954)
 Tonni på tourné (1950)
 Piger i pension (1952)
 De tre Jernmænd som Magnus Moen(1952), i eget navn(1962)
 Amik hos indianerne (1954)
 Chicos lange vandring (1957)
 Chicos hårde kamp (1958)
 Chicos lille æsel (1959)
Chicos store håb (1960)
 Gerd og gadedrengene (1960)
 Kan du høre mig jodle (1966)
 Tre piger på farten (Ukendt)

Referencer

Kilder og eksterne henvisninger 
 Om Estrid Ott  i Dansk Kvindebiografisk Leksikon

 Estrid Ott på Dansk Forfatterleksikon 
 
 

Personer fra København
Børnebogsforfattere fra Danmark
Journalister fra Danmark
Manuskriptforfattere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Journalister ved Berlingske
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Modtagere af Kulturministeriets Børnebogspris
Birgit Pouplier

Birgit Pouplier (13. juni 1925 – 19. april 2014) var en dansk skuespiller og forfatter.

Pouplier blev student i 1944 fra Ingrid Jespersens Gymnasieskole og blev uddannet fra Det Kongelige Teaters Elevskole i 1947 efter at have været elev hos Martin Hansen. Efterfølgende var hun tilknyttet Friluftsteatret, Odense Teater og fra 1948 Det Ny Teater. Året efter blev hun gift med civilingeniør A.J. Nielsen og parret var fra 1950-1955 bosat i Afrika og USA. 

I USA fik hun flere roller i både tv- og spillefilm. Tilbage i Danmark debuterede hun i 1962 som forfatter med Og i aften. I 1964 udgav hun Lenette og hendes grimme hund, der senere blev lavet som tv-serie med Pouplier som manuskriptforfatter.

Senere skrev hun flere børnebøger samt essays og artikler.

Filmografi 
 Hans store aften (1946)
 Englen i sort (1957)

Eksterne henvisninger 
 
 
 

Personer fra Frederiksberg
Skuespillere fra Danmark
Essayister fra Danmark
Børnebogsforfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Christian Selmer

Christian August Selmer (16. november 1816, Fredrikshald—1. september 1889, Kristiania), var en norsk politiker, dattersøn af Joachim Christian Vibe.

Selmer blev student 1837 og juridisk kandidat 1842. Efter i nogen tid at have været sorenskriverfuldmægtig gik han 1846 ind i Justitsdepartementet som kopist; bosatte sig 1850 som sagfører i Drammen, hvor han 1862 blev
byfoged. Han repræsenterede denne by på Stortingene 1871—74 og agtedes for en af regeringens bedste støtter, da han i juli sidstnævnte år indtrådte i den. 

Da regeringens chef, Frederik Stang, efteråret 1880 tog afsked, træt af kampen mod folkerepræsentationen, blev Selmer hans eftermand som statsminister. Som sådan holdt han den engang anlagte, uforsonlige kurs. Til det store tvistemål om kongemagtens absolutte veto i grundlovssager, der var blevet rejst ved sanktionsnægtelsen 1880 på tredje gangs vedtagelse af statsrådsagen, kom i de følgende år flere andre stridsspørgsmål.

Til disses løsning anså Stortinget Rigsrettens mellemkomst påkrævet. Dennes dom af 27. februar 1884 lød for Selmers vedkommende på embedsfortabelse. I henhold til kongelig resolution af 11. marts fratrådte Selmer statsministerstillingen og blev i den følgende måned konstitueret som generalauditør.

Kilder 

 

Norges statsministre
Jurister fra Norge
Nordmænd i 1800-tallet
Salmonsens
Michael Clarke Duncan

Michael Clarke Duncan (født 10. december 1957 i Chicago, Illinois, USA, død 3. september 2012) var en amerikansk skuespiller bedst kendt for sin optræden i filmen Den Grønne Mil.

Karriere 
Duncan startede på Alcorn State University i Mississippi, men droppede ud for at støtte sin familie, da hans mor blev syg.

I starten var han bodyguard for Martin Lawrence, Will Smith, Jamie Foxx, LL Coll J og The Notorious B.I.G. Han sagde i et interview med Live with Regis and Kathie Lee i 1989, at han overvejede at blive politibetjent i LAPD.

Duncan spillede sammen med Bruce Willis i fire film: Armageddon (1998), Breakfast of Champions (1999), The Whole Nine Yards (2000) og Sin City (2005).

Duncan spillede sammen med Tom Hanks i filmen Den Grønne Mil.

I sin rolle som skurken The Kingpin i Daredevil tog Duncan 18 kg på, på sin i forvejen veltrænede krop.

Under optagelserne til filmen The Scorpion King blev han ved et uheld under en kampscene ramt af Dwayne Johnson.

 Privatliv 
Duncan havde fire katte og en chinchilla ved navn Chucky''.

Duncan prøvetrænede hos Chicago Bears i midten af 80'erne. Han ville godt prøve en linebacker position, men træneren ville hellere have, at han prøvede en tightend position.

Duncan havde desuden det blå bælte i brasiliansk Jiu-jitsu.

Død 
Duncan døde den 3. september 2012 efter at have været ramt af et hjerteanfald tidligere på året.

Filmografi

Priser

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 

Filmskuespillere fra USA
Tv-skuespillere fra USA
Personer fra Chicago
Tegnefilmsdubbere fra USA
Iselin C. Hermann

Iselin Cosman Hermann (født 22. juni 1959 i København) er en dansk forfatter.

Hermann er datter af auktionarius Jens Hermann og Cand.Phil. Kinne Hermann. Hun blev nysproglig student fra Ingrid Jespersens Gymnasieskole i 1977 og gik derefter på teaterskole i Aix-en-Provence samt på École Nationale du Cirque i Paris, hvor hun blev uddannet linedanser og cirkusartist. Fra 1979 til 1981 studerede hun teatervidenskab og italiensk ved Københavns Universitet. Hun blev i 1986 cand.phil. i dansk samme sted på et speciale om spaltningsmotivet i Henrik Nordbrandts forfatterskab.

Hun arbejdede 1979-1981 som instruktørassisent ved Folketeatret og Gladsaxe Teater, blev senere medlem af Torben Jetsmarks trup Tribunen, men kom i 1982 til forlagsbranchen, først som sekretær ved Christian Ejlers Forlag, fra 1984-1991 samme stilling hos Brøndums Forlag og fra 1991 hos Brøndum/Aschehoug. Fra 1998 har hun arbejdet som forfatter på fuld tid.

Hermann debuterede som forfatter i 1998 med brevromanen Prioritaire, der er oversat til 20 sprog. Bogen blev en af de mest succesfulde danske forfatterdebuter i nyere tid. Siden har hun skrevet flere romaner til voksne, men har også kastet sig over børnebogs-genren.

Hun har i perioden 2004-2007 modtaget arbejdslegater fra Statens Kunstfond.

Bosat i København har tre voksne sønner, Vesle, Oscar og Theodor Brøndum med bogforlægger Hans Jørgen Brøndum, som hun blev skilt fra i 2004.

Bibliografi 
 Prioritaire (1998)
 Kongen af Sydspanien (1999)(genudgivet 2007)
 Der hvor månen ligger ned (2002)
 Dampe (2003)
 Træer sår sig selv (2004)
 Fadul og hele fadæsen (2005)
 Baldyria (2008)
 Mundgodt, Snurrepenót og hele redeligheden (2008)
 Domino (2008)
 Arveslynglen og hele musikken (2009)
 Cirkus Manera (2012)

Kilder og eksterne henvisninger 
Hjemmeside: https://iselinhermann.dk

Om Iselin C. Hermann på Litteratursiden.dk

Om Iselin C. Hermann på Ballerup Bibliotekernes hjemmeside 

Personer fra København
Romanforfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Jobpatruljen

Jobpatruljen er navnet på en årlig indsats indenfor unges ansættelsesvilkår og arbejdsmiljø.

Ordningen blev etableret i 1979, da der dengang var store problemer med at unge mennesker i fritidsjob ikke blev behandlet på en anstændig måde. Den er siden da vokset støt i omfang og i 2012 besøgte ca. 250 frivillige 10.000 virksomheder i løbet af sommerferieperioden.

I dag kører Jobpatruljen hvert år i hele landet. Det er unge fagligt aktive, der er hovedaktørerene. De bliver uddannet op til afholdelsen, og sat ind i de mest basale regler vedrørende reglerne for unges arbejde. Derefter tager de personligt ud til virksomheder, hvor unge er ansat og kontrollerer at overenskomster, arbejdsmiljøloven m.m. bliver overholdt, og at de unge trives på arbejdspladsen. Jobpatruljen er en oplysningskampagne og har ikke mandat til selv at forfølge eventuelle overtrædelser. 

Jobpatruljens resultater giver hvert år anledning til en række nyhedshistorier. Den årlige evalueringsrapport kan således påvise udviklingen i de unges arbjedsforhold. Den har over tid afsløret, at unge generelt har dårligere arbejdsvilkår end de ældre generationer. De mest normale faldgruber for de unges arbejdsgivere er at lade dem arbejde for længe, lade dem bære for meget og undlade at give dem deres rettigheder i forbindelse med sygdom. Evalueringsrapporten fra 2012 viser at reglerne bliver brudt i næsten halvdelen af alle unges ansættelsforhold. 

I 2012 overtog 3F og HK/Danmark ansvaret for Jobpatruljen, da LO i forbindelse med en sparerunde ikke længere havde midler til at viderefører indsatsen i eget regi. Selve kampagnen ændrede sig ikke meget i forbindelse med overdragelsen.

Eksterne henvisninger 
 Jobpatruljens hjemmeside

Kilder 

Etableret i 1979
Arbejderbevægelsen i Danmark
H.O.A. Kjeldsen

Hans Olaf Agerup Kjeldsen, bedre kendt som H.O.A. Kjeldsen (født 5. februar 1932, død 24. juni 2019) var en dansk godsejer og politiker. Han var præsident for Landbrugsrådet fra 1979 til 1995 og formand for De Danske Landboforeninger, det nuværende Dansk Landbrug, fra 1974 til 1995. Han ejede herregården Lerkenfeldt.

Han voksede op i Løgstør og kom senere i Flyvevåbnet.

I 1997 stillede han op for Venstre til byrådet i Farsø Kommune, hvor han opnåede at blive valgt til borgmester. Han var borgmester indtil årsskiftet 2006/07. Han meldte sig først ind i partier efter sin afgang som formand for landbrugets organisationer.

Han var også bestyrelsesmedlem i Dansk Landbrugs Realkredit (nu DLR Kredit) 1977-95, Hedeselskabet 1979-96 og ØK 1980-96.

Kjeldsen var i flere perioder vicepræsident i EUs landbrugsorganisation COPA, hvor han var præsident i årene 1987-88, hvor den mere markedsorienterede landbrugspolitik blev grundlagt. I den internationale landmandsorganisation IFAP var Kjeldsen præsident i to perioder 1990-94. Han blev udnævnt til kammerherre. I 1994 blev han Kommandør af Dannebrogordenen.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Omtale i Landbrugsavisen

Foreningsformænd fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Godsejere fra Danmark
Kommandører af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Borgmestre fra Venstre
Kammerherrer fra Danmark
Hans Georg Jacob Stang

Hans Georg Jacob Stang er navnet på flere personer, blandt andre:

 Hans Georg Jacob Stang (1830–1907), norsk stiftamtmand

 Hans Georg Jacob Stang (1858–1907), norsk statsråd