kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lyngør

Lyngør er en gammel uthavn og landsby, beliggende i Tvedestrand kommune i Agder fylke i Norge, omtrent midt mellem Risør og Tvedestrand. Byen ligger fordelt over flere øer. Adgang er kun mulig ved hjælp af båd, da der ikke findes veje eller biler på Lyngør. Den bedst tilgængelige adgang med bil til Lyngør er til Gjeving, som ligger på anden side af fjorden.

I dag er der omtrent 80 fastboende på Lyngør, meget takket være lokale virksomheder som sejlmagerloftet og andre små virksomheder. En stor del af husene i Lyngør bruges som ferieboliger i sommerhalvåret.

I anledning af Det europæiske turistår i 1991 kårede Europa-Kommissionen Lyngør til Europas bedst bevarede landsby.

Historie 
Lyngørsundet er kendt for et dramatisk søslag under Napoleonskrigene, slaget ved Lyngør i 1812, hvor en britisk marinestyrke sænkede den dansk-norske fregat Najaden. En mindestøtte over denne begivenhed blev rejst i 1912. Vraget af Najaden blev fundet i sundet i 1957.

Lyngør fyr er et fyrtårn i beton lidt øst for Lyngør. Fyret blev bygget i 1889, og først automatiseret og fraflyttet i 2004.

Noter

Eksterne kilder/henvisninger 

 Om Lyngør på Store Norske Leksikon
 Om Lyngør fyr

Agders geografi
Tvedestrand
Najaden

Najaden var en fregat i den dansk-norske marine. Den blev bygget af Frantz Hohlenberg på Nyholm i København i 1811 og udrustet med 36 kanoner (senere opgraderet til 42), og havde en besætning på 336 mand. Najaden, under kommando af kaptajn Hans Peter Holm, blev sænket under slaget ved Lyngør den 6. juli 1812 af det britiske linjeskib HMS Dictator.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Fregatten «Najaden» hos Forsvarets museer Besøgt 17. juli 2012
 Den originale rapport om tabet af «Najaden» 
 Oversat rapport fra skibschefen på HMS «Dictator»
 Fra Krigens Tid - N A Larsen , Christiana 1878 - Najaden 

Fregatter fra Danmark
Napoleonskrigene
Søndeledfjorden

Søndeledfjorden er en fjord i den tidligere Søndeled, nu Risør kommune) i Agder fylke i Norge. Den begynder ved Vardøyene nordøst for Risør, og strækker sig omkring 15 km mod vest, ind i landet, til Søndeled. Egentlig er dette flere fjorde, og navnet Søndeledfjorden bruges dels om det hele, dels om den inderste del af fjorden. 

Den ydre del af fjorden kaldes også Østerfjorden. Ved Risør deler øen Barmen fjorden i to: Nordfjorden og Sørfjorden. Ved Sørfjorden ligger stedet Moen, med Moen bådbyggeri. 

Rødsfjorden forbinder  Nordfjorden og Sørfjorden. 

Nord for Nordfjorden ligger blandt andet bygden Sivik. Ved øen Frøyna smalner fjorden ind, men fortsætter først mod vest før den drejer  mod nord, ind mod Søndeled. 

Tværs over Søndeledfjordens ydre del, Østerfjorden, gård en af landets mindste og ældste bilfærger i rute. M/F Øisang er et levende kulturminde; den er bygget på Moen ved Risør i 1950, og er landets ældste bilferge bygget af træ. Færgen har i mere end 60 år bundet bebyggelserne på nordsiden af fjorden sammen med byen Risør. Færgen er også et led i cykelrute 1, Nordsøruten.

Risør
Fjorde i Agder
Turning

Turning kan henvise til:

 Turning Torso - en skyskraber i Malmø, Sverige
 Turning Point - et pay-per-view-show inden for wrestling
 On the Turning Away - en sang fra Pink Floyds album A Momentary Lapse of Reason
 Turning (dokumentarfilm) – dansk dokumentarfilm fra 2011 instrueret af Charles Atlas og Antony Hegarty
Albert Waddington

Albert Waddington (23. december 1861 i Strasbourg - 1926) var en fransk historiker, søn af professor i filosofi Charles Waddington.

Waddington var professor i Lyon og forfatter af navnlig værker vedrørende Preussens historie, blandt andet også en samlet Histoire de Prusse (indtil 1922 forelå to bind, der går til 1740).

Kilder 

 

Historikere fra Frankrig
Franskmænd i 1800-tallet
Franskmænd i 1900-tallet
Personer fra Strasbourg
Baldur's Gate (serie)

Baldur's Gate-serien er et franchise af computerrollespil i Forgotten Realms, et Dungeons & Dragons-univers. Serien blev genoplivet i 2012 med en HD remake af det originale Baldur's Gate som benytter en opdateret version of Infinity Engine-motoren.

Liste over serien

Kilder og henvisninger 

Computerspilserier
Computerrollespil
Gulirisk

Gulirisk (Serinus serinus) er en lille spurvefugl i familien finker. Den er udbredt i Europa, Nordafrika og Mellemøsten med Danmark og Sverige som de nordligste ynglesteder. I Danmark findes arten som en sjælden ynglefugl i f.eks. lyse og tørre fyrreskove ved kysten i den sydøstlige del. Den er regnet som kritisk truet på den danske rødliste 2019. Gulirisk er tæt beslægtet med kanariefugl, og hører til blandt de mindste finker.

Udseende og stemme 

Den kun 11 centimeter store gulirisk har et meget lille næb, men et forholdsvist stort rundt hoved. De to køn har forskellig fjerdragt. Hannen har kraftigt gul pande, bryst og øjenbrynsstribe, mens hunnen er blegere farvet. Begge er stribede med gul overgump. Ungfuglene er endnu kraftigere stribede og brungrønne uden gult.

Sangen er svag og i et højt toneleje. Den består af en hurtig, 3-10 sekunder lang kvidren, der ofte fremføres i sangflugt. Lokkekaldet minder om lyden af klirrende glasskår.

Forekomst og yngleforhold 

Gulirisken var oprindeligt (i 1800-tallet) kun udbredt i middelhavsområdet, men har siden bredt sig både mod nord og øst. Den yngler nu i hele Europa på nær de Britiske Øer og hovedparten af Norden. I Danmark blev den første gang fundet ynglende i 1948. Den lille bestand findes langs kysten, specielt i den sydøstlige del af landet. Bestanden blev i 2000 vurderet til at være 5-7 par.

De sydligste bestande af gulirisk er standfugle, mens f.eks. de danske fugle trækker mod syd om vinteren.

Arten forsvarer så vidt det vides ikke et territorium. Fuglene færdes i småflokke året rundt. Dette gælder dog som regel ikke for de få danske fugle. Reden anlægges i mindst to meters højde, ofte i et fyrretræ. I maj lægges de 3-4 æg, der udruges af hunnen på knap to uger. Ungerne bliver i reden i ligeledes omkring to uger, og de fodres med frø, der først er blødgjort i forældrefuglens kro (en udvidelse af spiserøret).

Føde 

Gulirisken søger oftest føde i trækronerne eller på jorden nær et træ. Den lever af bl.a. frø og insekter. Om foråret især af knopper fra elm eller frø fra birk og mælkebøtte.

Kilder og henvisninger 

 Benny Génsbøl, Nordens fugle - en felthåndbog, 1987. .
 

Finker
Europas fugle
Søndeled

Søndeled er en by og en tidligere selvstændig kommune i Agder fylke i Norge, beliggende på grænsen  til Telemark fylke. Bygden er nu en del af  Risør kommune og omfatter næsten hele kommunen. Der bor mellem 3000 og 4000 indbyggere i bygden som er inddelt i Indre og Ytre Søndeled. De fleste bor i byerne  Søndeled   og Randvik. Nabobygdene er Dypvåg, Holt, Vegårshei, Gjerstad og Sannidal. Den største ø i Søndeled er Barmen som ligger midt i Søndeledfjorden.

Kommunens historie
Søndeled ble oprettet som Søndeled formandskabsdistrikt i 1837. 1. januar 1867 blev en ubeboet del af Søndeled overført til Dypvåg kommune. 1. januar 1901 blev en del af Søndeled med 658 indbyggere overført til Risør. 1. januar 1964 blev Søndeled og Risør slået sammen til en kommune med navnet Risør kommune. Søndeled havde ved sammenlægningen 3.134 indbyggere, Risør 3.002.

Gjerstadvassdraget og Visedal
Gjerstadvassdraget har sit udløb inderst i Søndeledfjorden, i Søndeled. Det har udspring ved Havrefjell i Nissedal kommune og løber gennem hele Gjerstad kommune og til Søndeled. Vissedal er navnet på dalstrøget  som går fra Søndeled og op til Øvrebygda i Gjerstad kommune.

Eksterne kilder/henvisninger

Søndeledsiden 
Arkiver etter Søndeled kommune på Arkivportalen
 Søndeled bøgerne (bind 1-3).
 Søndeled historielag årsskrift 1976-1999.

Risør
Byer i Agder
Tidligere kommuner i Norge
Kaliumthiocyanat

Kaliumthiocyanat er et kemisk stof med formlen KSCN. Stoffet anvendes til detektion af Fe3+ i vandlig opløsning hvor det danner den stærkt røde kompleksion pentaaqua(thiocyanato)jern(III)2+ ved følgende reaktion:

[Fe(H2O)6]3++SCN-→[Fe(SCN)(H2O)5]2++H2O

Den røde ion er så kraftigt farvende at den anvendes som teaterblod. Kaliumthiocyanat kan påføres en overflade hvorefter en anden overflade fugtes med en opløsning indeholdende Fe3+. Når overfladerne kommer i kontakt vil der dannes pentaaqua(thiocyanato)jern(III)2+ og det vil se ud som om der er blod.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Kaliumthiocyanat

Kaliumforbindelser
Ole Ventegodt

Ole Ventegodt (7. juli 1932 – 2004) var en dansk søofficer og søfartshistoriker.

Ventegodt gennemgik de forskellige grader i Søværnet, som han forlod i 1975 med rang af orlogskaptajn. Han begyndte så at læse historie, fik cand.phil.-graden 1979 og blev i 1981 ansat som museumsinspektør ved Orlogsmuseet. I 1992 blev han redaktør ved Den Store Danske Encyklopædi, hvor han har forfattet en række opslag.

1997 udkom Ventegodts bog Den sidste brik om Danmark-ekspeditionen 1906-08, som var baseret på arkivstudier ved Arktisk Institut. I bogen gravede Ventegodt en række begivenheder frem, som Achton Friis i sin beretning havde fortiet.

Forfatterskab 
 Redere, rejser og regnskaber, Flensborg 1989.
 Solens sted ved middag..., Den Store Danske Encyklopædi 1996.
 Den sidste brik: Mylius-Erichsens Danmark-ekspedition til Nordøstgrønland 1906-1908, Gyldendal 1997 og 2000.  (indbundet) og  (hæftet)
 Bidrag til Ole Feldbæk (red.), Dansk søfarts historie I: Indtil 1588, Gyldendal 1997.
 Skibsfart på Grønland gennem 1000 år. Bind 1, Post Greenland 2003.

Eksterne henvisninger 
 

Søofficerer fra Danmark
Militærhistorikere fra Danmark
Søfartshistorikere fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Museumsfolk fra Danmark
Christian Tortzen

Christian Georg Tortzen (25. juni 1925 i Svendborg – 1. september 2012 i Hillerød) var en dansk søfartshistoriker, far til Christian Gorm Tortzen, Tue Tortzen, der er fagforeningsmand og byrådspolitiker i Hillerød og døtrene Katrine, Dorte og Karen.

Christian Tortzen var søn af redaktør Christian G. Tortzen og Ebba Tortzen, blev student fra Frederiksborg Statsskole 1944 og cand.mag. 1951 med historie som hovedfag og gymnastik som bifag. Han var adjunkt, siden lektor på Bagsværd Kostskole (1952-58) og Frederiksborg Statsskole (1958-72) og fra 1972 amanuensis, siden lektor på Roskilde Universitetscenter. I oktober 1982 modtog han ved samme universitet den filosofiske doktorgrad for værket Søfolk og skibe under Anden Verdenskrig og blev dermed RUC's første doktor inden for humaniora. Han gik på pension i 1996.

Bogen Gilleleje oktober 1943 (1970) var et resultat af hans forskning i besættelsestidens historie.

Han blev gift første gang 5. maj 1949 i Hillerød med bibliotekar Vibeke Dilling Larsen. Han var gift anden gang med tandlæge Vibeke Dehlbæk. De boede i Frejlev på Østlolland, hvor han var formand for den lokale afdeling af Danmarks Naturfredningsforening.

Forfatterskab 
 Gotland 1361: Forudsætningerne. Overleveringen, 1961.
 Gilleleje oktober 1943, 1970.
 Søfolk og skibe 1939-1945. Den danske handelsflådes historie under anden verdenskrig, bind 1-5, Grafisk Forlag 1981-85. , , , , , , , :
 Bd. 1: Ind i krigen, 1981.
 Bd. 2: Overgangstid, 1982.
 Bd. 3: De første år, 1983.
 Bd. 4: De første år [i.e. De sidste år], 1985.
 [Bd. 5]: Sammenfattende redegørelse, 1981.
 Krigssejlerne: Træk af dansk skibsfarts historie 1939-1945, Forlaget Pantheon 1995. 
 En sømand han maa lide: Sømændenes Forbund 1897-1997, 2001 (bind 1) og 2007 (bind 2).  og 
 Kampen på havet – Danske søfolk under Anden Verdenskrig, Informations Forlag 2011.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Nekrolog hos Frivagten
 

Søfartshistorikere fra Danmark
Besættelsestidens historikere
Faglitterære forfattere fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Ansatte ved Roskilde Universitet
Personer fra Svendborg
Lærere fra Danmark
Sandnesfjorden

Sandnesfjorden er en fjord i Risør kommune i Agder fylke i Norge. Indløbet til fjorden ligger lige syd for selve Risør, og fjorden strækker sig 10 kilometer mod vest til Laget inderst i fjorden. Ved Laget munder Vegårvassdraget ud i fjorden. Midtvejs inde i fjorden, på sydsiden, ligger byen Sandnes, som fjorden har navn efter. Omkring 8 kilometer inde i fjorden går Avreidkilen 2 kilometer nordover. Indløbet til denne fjordarm er meget snævert, kun omkring 50 meter bredt, og krydses af  Laget bro som fører Riksvei 411 over.

Holme i fjorden 

 Saltbuholmen – ligger inderst. Her lagrede man salt i en lille hytte. I dag bliver Saltbuholmen kun brugt som badeplads, og på Sankt Hansaften bliver der arrangeret grillfest der.
 Laukvikholmen – ligger helt ind til land, og når det er lavvande, kan man gå fra land og over til holmen.
 Langholmen – den længste af holmene i Sandnesfjorden. Den ligger nærmere Viddefjell end de andre holme. Langs med holmen, på Sandnessiden, ligger der en lang, dyb rende, Langholmrenna. 
 Bukkholmen – ligger ganske nær Langholmen og har formentlig fået navnet på grund af, at den ligner på et gedehovede. 
 Lille Furuøya – ligger nær Sildvika. 
 Store Furuøya – ligger midt i havgabet, og foran Lille Forrøya.

Fjorde i Agder
Risør
Cato Bakman

Cato Emil Bakman (født 15. marts 1918 i Nykøbing Mors, død 10. december 1943 på Bispebjerg Hospital) var en dansk modstandsmand.
Han var stud.med. og læge på Bispebjerg Hospital, hvor læge Karl Henrik Køster (1910-1970) under jødeaktionen i oktober 1943 hjalp danske jøder med at skjule sig under påskud af, at de var indlagt på sygehuset. Også Erik Husfeldt var involveret.

Cato Bakman tilhørte Frit Danmarks nyhedstjeneste, Studenternes Efterretningstjeneste og Jørgen Kielers gruppe i Holger Danske. Han deltog i etableringen af det illegale blad Nyhedstjenesten fra oktober 1943 og organiserede flugthjælp til jøderne fra Bispebjerg Hospital til Møn, hvor Niels Rosenkrantz på Liselund hjalp dem videre. Hans dæknavn var "Jens Hansen". Han hjalp også kollegaen Frits Johan Blichfeldt Møller, som blev dræbt året efter.

Gestapo opsøgte den 9. december Karl Henrik Køster i hans embedsbolig på hospitalet (nr. 20D). Køster var ikke hjemme, men det var Cato Bakman. Han blev tilbageholdt og forsøgte at undslippe ved at kaste sig ud af et vindue, men han blev skudt 4-5 gange af tyskerne og blev indlagt på sygehuset, hvor han døde dagen efter i armene på sin hustru, Karen Andrea "Drea" Gottlieb Bakman, født Thomsen. Hun var sygeplejerske på Bispebjerg Hospital og fortsatte modstandsarbejdet.

Bakman er begravet på Høje Tåstrup Kirkegård, afdeling Æ, grav 5-7.

Han og 24 andre studerende ved Københavns Universitet er mindet ved en mindetavle på Frue Plads, port A.

Kilder 
 
 Cato Bakman omtalt hos Dines Bogø
 [ Profil på Weltkriegsopfer.de]

Personer fra Nykøbing Mors
Personer fra Danmark myrdet af Nazi-Tyskland
Læger fra Danmark
Medlemmer af Frit Danmark
Medlemmer af Studenternes Efterretningstjeneste
Medlemmer af Holger Danske
Ælfric af Eynsham

Ælfric af Eynsham (oldengelsk: Ælfrīc og la. Alfricus, Elphricus) (ca. 955 - ca. 1020) var en engelsk abbed og forfatter. Han nedskrev bl.a. hagiografier (helgenskildringer) prædikener, kommentarer og andre religiøse genrer på angelsaksisk. Han er også kendt som henholdsvis Ælfric Grammaticus, Ælfric af Cerne og Ælfric homilieren. Han så sig selv som blot en simpel lærer, der var ansvarlig for de sjæle, han havde i sin forvaring.

Den fuldstændige identifikation af Ælfric har været problematisk, primært fordi at Ælfric ofte forveksles med Ælfric i Abingdon (død 1005) ærkebiskop af Canterbury. Selvom Ælfric i første omgang blev identificeret med ærkebiskoppen har moderne forskning fastslået, at Ælfric aldrig har haft en position højere end abbed i Eynsham abbedi. William af Malmesbury foreslog, at han var abbed i Malmesbury Abbey og Biskop i Exeter.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Latinske forfattere
Forfattere fra England
Benediktinerordenen
Heinrich Johann Nepomuk von Crantz

Heinrich Johann Nepomuk Edler Freiherr von Crantz (også stavet: Cranz) (født 25. november 1722 i Roodt nær Simmern i Luxemburg, død 18. januar 1797 i Zeiring nær Judenburg i Steiermark, Østrig) var en østrigsk læge og botaniker.

Liv og virke 
Crantz tog doktorgraden i Wien i 1750 efter studier hos Gerard van Swieten. Han specialiserede sig tidligt i fødselshjælp, og til dette formål uddannede han sig ved rejser til Paris og London. Derved fik han skoling hos Nicolas Puzosog André Levret.

På grundlag af sine forbedrede kundskaber indførte han som den første i Østrig en uddannelse i fødselshjælp, der foregik ved undervisning på hospitalet St. Marx. Crantz forbedrede jordemoderuddannelsen og udviklede en forbedret version af den Levret'ske forceps (forløsningstang). Da Melchior Störck (1721–1756) døde, overtog han dennes lærestol og underviste i fysiologi og lægevidenskab indtil 1774.

Ved siden af sine medicinske studier beskæftigede han sig med botaniske emner og med problemer ved helsebade. I den sammenhæng udgav han i 1777 den første bog i Østrig om dette emne.

Æresbevisninger og medlemskaber 
Han er opført som mediciner på Universität Wiens ærestavle:.

Planteslægten Crantzia er opkaldt efter ham. I året 1754 blev han indvalgt som medlem af Leopoldina (egentlig: ”Det tyske akademi for naturforskere, Leopoldina“).

Værker 

 Commentarus de rupto in partus doloribus a foetu utero. Wien 1756.
 Einleitung in eine wahre und gegründete Hebammenkunst. 1756.
 Materia medica et chirurgica juxta systema naturae digesta. 3 Bände. Wien 1762, 1765, 1779.
 Stirpium Austriacarum fasciculus. 3 Teile. Wien 1762–1767.
 Institutiones botanicae. 1765.
 Institutiones rei herbariae. 1766.
 Classis Umbelliferarum emendata… 1767.
 De duabus draconis arboribus botanicarum… 1768.
 Classis cruciformium emendata cum figuris aeneis in necessarium instit. Leipzig 1769.
 Gesundbrunnen der Oesterreichischen Monarchie. Wien 1777.
 Medicinisch-chirurgische Arzneimittellehre. Wien 1785.

Autornavn

Kilder 

 Leopold Schönbauer: Crantz (Cranz), Heinrich Johann Nepomuk Edler von i Neue Deutsche Biographie (NDB), bind 3, 1957, , side 400 f.

Botanikere med autornavne
Botanikere fra Tyskland
Tyskere i 1700-tallet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Friherrer fra Tyskland
Østrigere i 1700-tallet
Peer Borup

Peer Borup (født 2. august 1921, død 6. februar 1944) var en dansk modstandsmand.

Han var stud.pharm. og apotekerlærling i Horsens. Han deltog i modstandsarbejdet i Den tredje Front (Horsens), Frit Danmark og i "Johns gruppe" i Holger Danske (kadet- og studentergruppen HD2) med Svend Otto Nielsen som leder. Fra efteråret 1942 til sin død udgav han illegale blade i Horsens, og han var med i første sabotagegruppe i Sektion L under Region II (Midtjylland).

Han var med til sabotagen af Varde Stålværk den 12. december 1943. 6. februar 1944 blev han dødeligt såret af skud fra Gestapo under en sabotageaktion mod to fabrikker, Aabenraa Motorfabrik (Callesen & Co.) og Hamag Maskinfabrik i Lavgade 30 i Aabenraa. Aktionen omfattede 16 personer, heraf 14 fra HD2, og af dem blev Jørgen Kieler, Flemming Kieler, Klaus Rønholt, Peder Koch og Laura Lund taget af tyskerne. Andre deltagere og hjælpere var Niels Hjorth samt de to Varde-sabotører Viggo Hansen og Jens Jørgensen. Sabotagen mod Hamag lykkedes, idet fem af otte drejebænke blev ødelagt, men aktionen mod Callesen mislykkedes, da sabotagevagterne nåede at tilkalde politiet og siden Gestapo.

Et fotografi af Peer Borup findes i Jørgen Kieler: Resistance Fighter: A Personal History of the Danish Resistance Movement, Jerusalem: Gefen 2007, s. 192.

Kilder 
 
 Anders Otto Stensager: Kvinderne i Ravensbrück: Danske skæbner i en tysk kz-lejr, People's Press 2011.

Eksterne henvisninger 
 

Farmaceuter fra Danmark
Medlemmer af Holger Danske
Medlemmer af Frit Danmark
Personer fra Danmark myrdet af Nazi-Tyskland
Personer fra Horsens
Dream Theater (album)

Dream Theater er progressiv-metalbandet Dream Theater's 12. album, som blev udgivet den 23. september 2013 på Roadrunner Records. Det er det første album, hvor bandets nye trommeslager, Mike Mangini, var med til at skrive musikken.

Den første single, "The Enemy Inside", blev udgivet den 5. august 2013. En musikvideo fulgte, og sangen blev nomineret til en Grammy Award, bandets anden Grammy-nominering.

Sange 
 "False Awakening Suite" (instrumental) — 2:42
 I. "Sleep Paralysis"
 II. "Night Terrors"
 III. "Lucid Dream"
 "The Enemy Inside" — 6:17
 "The Looking Glass" — 4:53
 "Enigma Machine" (instrumental) — 6:02
 "The Bigger Picture" — 7:41
 "Behind the Veil" — 6:53
 "Surrender to Reason" — 6:35
 "Along for the Ride" — 4:45
 "Illumination Theory" — 22:18
 I. "Paradoxe de la Lumière Noire" (instrumental)
 II. "Live, Die, Kill"
 III. "The Embracing Circle" (instrumental)
 IV. "The Pursuit of Truth"
 V. "Surrender, Trust & Passion"

Bandet 
 James LaBrie - vokal
 John Myung - bas
 Jordan Rudess - keyboard
 John Petrucci - guitar
 Mike Mangini - trommer

Dream Theater-album
Album fra 2013
Album fra USA
Mongoliets nationalvåben

Mongoliets nationalvåben () fik sin nuværende form på det samme tidspunkt som den nye forfatning i 1992. Våbnet er et cirkulært blåt emblem. Det centrale motiv er en stiliseret vindhest med sojombo-symbolet. Øverst findes Buddhismens tre juveler: Buddha, Dharma og Sangha (chandmani). I bunden ses af et mønster af grønne bakker og lovhjulet Dharmacakra. Desuden et ceremonielt tørklæde (khata), der er viklet ind i lovhjulet. Den ydre ramme har et bånd af forbundne svastikaer (Tumen nasan), der symboliserer evighed, det hele monteret på en base formet som en hvid lotus.

Eksterne henvisninger 

Rigsvåbener fra Asien
nationalvåben
Heraldik
Mormonundertøj

Mormonundertøj (blandt mormoner kaldet garments) er det hellige undertøj, som mormoner modtager i starten af deres tempelbegavelse. Undertøjet skal bæres dag og nat, efter at mormonen er gået igennem mormontemplet for første gang og har fået sin egen begavelse. I templet bliver medlemmet første gang påklædt af et andet menneske bag et forhæng - for at få dette hellige mormonundertøj på. Ifølge mormonsk tro beskytter undertøjet bæreren mod både fysisk såvel som psykisk overlast. Derfor bliver det mormonske undertøj af ikke-mormoner ofte kaldt magisk undertøj. Undertøjet skal udover at beskytte mormonen mod farer også minde mormonen om de aftaler, han har indgået med mormonkirken. Det moderne mormonundertøj dækker for både mænd og kvinders vedkommende kroppen fra skuldrene og ned til knæene. Undertøjet skal være dækket af andet tøj, da det ikke må ses af ikke-mormoner. Undertøjet er som regel hvidt, medmindre ens job kræver en anden farve. F.eks. bærer soldater hudfarvet undertøj. På undertøjet findes fire hellige frimurermærker, som skal klippes af og brændes, når undertøjet en dag smides ud. Skal en mormon i svømmehallen eller andre steder, hvor der er omklædning med ikke-mormoner, er det almindeligt at have normalt undertøj på, inden man tager hjemmefra, så det ikke ses af andre. Oprindeligt blev frimurertegnene skåret ind i undertøjet, når mormonen fik det på for første gang i mormontemplet. Efter at hullerne var blevet skåret, ville de blive syet sammen med en rød tråd. Denne praksis stoppede dog omkring år 1930, hvorefter frimurertegnene blev lavet på forhånd. Endnu tidligere holdt man op med at sy hullerne sammen med rød tråd, for at symbolerne ikke skulle være synlige gennem hvidt tøj. Undertøjet har ændret sig en del gennem tiden. Mormonundertøjet sælges kun af mormonkirken. For at kunne købe det, skal man kunne bevise, at man har modtaget sin egen begavelse. Prisen på undertøjet går fra $3.10 til $6.50 per del. Mormonundertøjet skal bæres direkte på kroppen for at give den fulde beskyttelse, hvorfor kvinder bærer deres BH uden på undertrøjen og underbukser uden på bukserne (i forbindelse med menstruation). Stopper en mormon med at gå med undertøjet dagligt, mister han retten til at komme ind i mormontemplet. Det hellige undertøj bruges også i flere af de mindre mormonretninger, dog primært af grupper, som har brudt med den Utah-baserede mormonkirke.

Kilder 

 
Jesu Kristi Kirke af Sidste Dages Hellige
Undertøj