Emilie Mundt

Caroline Emilie Mundt (22. august 1842 i Sorø – 25. oktober 1922 på Frederiksberg) var en dansk maler. Emilie Mundt var datter af lektor, senere professor Carl Mundt og Caroline (Amalie) Jørgensen. Emilie forblev ugift, men var bofælle med maleren Henriette Marie Antonette Luplau i perioden 1876-1922.

Liv og gerning

Barndom og ungdom 
Sin tidlige barndom tilbragte Emilie Mundt i Sorø, hvor hendes fader Carl Emil Mundt var professor ved Sorø Akademi. Fra hjemmet var hun vant til politiske og filosofiske diskussioner, idet faderen var medlem af Den grundlovgivende Rigsforsamling, og farbroderen J.H. Mundt var borgmester i København.  Da hun var tre år, døde moderen, og faderen flyttede omkring 1850 med den store børneflok til København. Sammen med søsteren Jacobine fik hun sin skolegang i N. Zahles Skole, hvor hun 1861 tog privatlærerindeeksamen. Modsat søsteren fik hun rosende vidnesbyrd fra tegnelæreren F.F. Helsted for sine evner i tegning. Efter endt uddannelse fortsatte hun som tegne- og skrivelærerinde ved skolen og blev kollega til malerinden Christine Løvmand.

Maler 
Først som trediveårig bestemte Emilie Mundt sig for at blive maler og søgte da ind på Vilhelm Kyhns private tegne- og malerskole for kvinder, hvor hun traf Marie Luplau. Desuden malede hun to måneder hos Jørgen Roed. Mundt søgte i 1875 forgæves optagelse på Kunstakademiet, og efter råd fra Elisabeth Jerichau Baumann rejste hun sammen med Marie Luplau til München for at studere. Efter hjemkomsten åbnede hun og Marie Luplau en tegne-  og maleskole for kvinder, som var med til at præge en stor del af  periodens kvindelige, danske malere.

Asyl- og børnebilleder 
Under det senere studieophold i Paris var det navnlig salonmaleriet, og især værker af Jules Breton og Jules Bastien-Lepage, der optog Mundt. Deres gengivelser af fattigfolk inspirerede hende til en række skildringer af asylbørns liv, bl.a. fra asylet i Istedgade.  Hendes billeder af livet på børneasyler var noget nyt, samtidig med at de afspejlede en kvindepolitisk interesse for arbejderkvindernes og  børnenes sag. Som børneskildrer var hun uovertruffen, men hun mangler  stadig at blive indskrevet i den gængse kunsthistorie. Da hendes  asylbillede i 1891 blev udstillet i Paris blev det rosende omtalt i det franske kvindetidsskrift La Citoyenne.

Figurbilleder 
 

Blandt figurbillederne er gruppebilleder af selskabelige sammenkomster, ofte skildret ved aftenlys. Et hovedværk er Efter hjemkomsten, som findes på Randers Kunstmuseum.  Hendes tegningerne har ofte børn som motiv, derudover landskaber og  bondeinteriører. Mundt arbejdede aktivt for at skaffe kvinder adgang til  Kunstakademiet og var medvirkende til, at det i 1888 lykkedes at få  Kunstakademiets Kunstskole for Kvinder oprettet. Da Kvindelige Kunstneres Samfund blev stiftet i 1916, var hun blandt de første medlemmer.

Gravsted 
Hun er begravet på Solbjerg Parkkirkegård.

Eksterne kilder/henvisninger 
 

 

Malere fra Danmark
Personer fra Sorø
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Kvindelige kunstnere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Lærere fra Danmark