kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Western Football League 1897-98

Western Football League 1897–98 var den sjette sæson af den engelske fodboldliga Western Football League. I forhold til sæsonen før var ligaen blevet udvidet fra 16 til 18 hold, men Divison 1 var blevet reduceret fra 9 til 8 hold, mens Division 2 blev udvidet fra 7 til 10 hold.

Resultater

Division 1 

Division 1 havde deltagelse af otte hold, der spillede en dobbeltturnering alle-mod-alle. Turneringen blev vundet af Bristol City FC fra, som dermed vandt ligaen for første gang.

Division 2 

Division 2 blev spillet for femte gang og havde deltagelse af ti hold, der spillede en dobbeltturnering alle-mod-alle. For første gang i ligaens historie var der ingen reservehold i Division 2. Turneringen blev vundet af nedrykkerne Bedminster FC, som dermed vandt Division 2 for første gang.

Kilder / eksterne henvisninger 
 RSSSF – Western League

Noter 

Sæsoner i Western Football League
Fodbold i 1897
Fodbold i 1898
Østfinlands regionsforvaltning

Østfinlands regionsforvaltning (svensk: Östra Finlands regionförvaltningsverk eller Regionförvaltningsverket i Östra Finland, finsk: Itä-Suomen aluehallintovirasto) er den regionale statsforvaltning i det østlige Finland. 
 
Den 1. januar 2010 blev Østfinlands len nedlagt, og lenets hidtidige opgaver blev delt mellem Østfinlands regionsforvaltning og de nyoprettede Erhvervs-, trafik- og miljøcentraler.

Geografisk område 
Regionsforvaltningens hovedkontor ligger i Sankt Michel, og der er afdelingskontorer i Kuopio og Joensuu. 

Regionsforvaltningen dækker følgende landskaber (svenske navne i parentes): 
 Pohjois-Karjala (Norra Karelen)
 Pohjois-Savo (Norra Savolax)
 Etelä-Savo (Södra Savolax)

De største byer i regionsforvaltningens område er:
 Kuopio, Joensuu, Mikkeli (S:t Michel), Savonlinna (Nyslott) og Varkaus.

Erhvervs-, trafik- og miljøcentraler 
En Erhvervs-, trafik- og miljøcentral (svensk: närings-, trafik- och miljöcentralen (ntm-centralen, ntm), finsk: elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus (ely-keskus, ely)) har tre ansvarsområder. Det er:
 erhverv, arbejdskraft, kompetencer og kultur
 trafik og infrastruktur
 miljø og naturressourcer

Centralen i Kuopio, (Norra Savolax) tager sig af alle tre ansvarsområder, mens centralerne i Sankt Michel (Södra Savolax) og Joensuu (Norra Karelen) hver tager sig af to ansvarsområder. 

Finlands regionsforvaltninger 
Etableret i 2010
AUTOSAR

AUTOSAR (AUTomotive Open System ARchitecture) er en åben og standardiseret køretøjs-software arkitektur, udviklet i fællesskab af bilproducenter, leverandører og værktøjssælgere. AUTOSAR er et partnerskab af bil OEMs, leverandører og værktøjssælgere hvis mål er at skabe og etablere åbne standarder for bil E/E (Elektrisk/Elektronik) arkitekturer, som vil yde en grundlæggende infrastruktur til at assistere med udvikling af vogn software, brugergrænseflader og forvaltning for alle applikationdomæner. Dette omfatter standardiseringen af grundlæggende systemfunktioner, skalabilitet til forskellige vogn- og platforms-varianter, kommunikation gennem datanet, integration fra flere leverandører, vedligeholdelse gennem hele produkt livscyklussen og softwareopdateringer og opgraderinger over køretøjets livscyklus som en af de centrale mål.

Medlemmer 

Der er fire typer af AUTOSAR medlemskab:

 Kerne (grundlægger) medlemmer
 Premium medlemmer
 Associate medlemmer
 Udviklingsmedlemmer

Kerne medlemmer omfatter: PSA Peugeot Citroën, Toyota Motor Corporation, Volkswagen, BMW Group, Daimler AG, Ford Motor Company, Opel, og bildels leverandører Bosch, Continental AG og Siemens VDO (nu Continental AG). 

Der er totalt set 35 organisationsmedlemmer per september 2005.

Implementører 
Ifølge AUTOSAR-paradigmet "Fælles standard, samtidige implementationer", tilbyder flere software leverandører software-implementationer efter AUTOSAR-standarden. Nogle af disse AUTOSAR-standard software leverandører er:

Kritik

Timing 

AUTOSAR mangler information om timing krav i dets meta-model.

For meget standard 

Under processen med at skabe standarden, har mange deltagere – OEMs såvel som lag-et selskaber – lobbyet og har fået funktioner og elementer etableret som en del af standarden som ikke alle medlemmer af Autosar konsortium var interesserede i. Dette har blæst standardens definition op på bekostning af klarheden. Konsekvensen vil være at mange leverandører kun tilbyder implementation af forskellige delmængder af standard definitionen.

Kilder/referencer

Yderligere læsning 
 
 Chip vendors facing up to AUTOSAR challenge

Eksterne henvisninger 
 Official website 
  in AutomotivedDesign Europe
 AUTOSAR Group  on Xing
 About AUTOSAR  AUTOSAR auf der Renesas Homepage
 21/12 2011, elek-data.dk: Første komplette AUTOSAR 4.x løsning
 AUTOSAR BSW Platform  COMASSO

Indlejrede systemer
Køretøjsteknologi
Systemprogrammer
Åbne standarder
Siemens VDO

Siemens VDO Automotive AG eller blot VDO er en tysk fabrikant af bilkomponenter, som indgår i Continental AG.

VDO leverer elektriske komponenter til bilindustrien. Firmaet er frem for alt kendt for deres instrumenter som f.eks. speedometre. VDO er en forkortelse for Vereinigte DEUTA und OTA og blev skabt, da disse to firmaer gik sammen i 1929. I 1994 blev VDO købt af Mannesmann og fik navnet Mannesmann VDO AG, og i 2001 blev det en del af Siemens AG.

VDO
Etableret i 1929
Friedrich August von Finck

Friedrich August von Finck (25. november 1718 i Strelitz – 22. februar 1766 i København) var en preussisk og dansk officer.

Finck var søn af jægermester og overskænk, senere staldmester hos kejserinde Anna af Rusland, Johann Wilhelm von Finck (1686-1742) og Juliane Elisabeth von Maltzahn (1688-1756). Han gik som ganske ung først i østrigsk og derpå 1738 i russisk tjeneste. Da han havde erhvervet sig krigserfaring, trådte han 1743 ind i den preussiske hær som major og kgl. fløjadjudant. I den Anden Schlesiske Krig kommanderede han en grenadérbataljon og blev ved en rask befordring allerede generalløjtnant 1759, da han ved sin dygtighed og energi var i høj yndest hos Frederik II og prins Henrik. Da blev han samme år ramt af den for en tapper soldat hårdeste skæbne, i det han efter et udmærket ført forsvar med sit korps på 13.000 mand imod en tredobbelt styrke måtte strække våben ved den kendte kapitulation ved Maxen (21. november 1759). Da han vendte tilbage fra krigsfangenskabet 1763, måtte han bøde hårdt under Frederik II's unåde ved en etårig fæstningsstraf og kassation. Han drog da til Danmark, hvor han 7. november 1764 blev udnævnt til general. Man søgte at drage nytte af den krigserfarne mands indsigter, og han blev 6. april 1765 under Claude-Louis de Saint-Germains styrelse udnævnt til 1. deputeret i General-Krigsdirektoriet og samme år til chef for Holstenske gevorbne Regiment. Ved Direktoriets opløsning blev han 1766 Ridder af Dannebrog, men lidelser og græmmelser havde tæret på hans liv, og han døde allerede 22. februar samme år i København.

Frederik II af Preussen synes at have angret sin behandling af Finck og viste senere hans børn megen nåde. Finck var forfatter til skriftet Gedanken über militärische Gegenstände, der udkom posthumt 1788.

Han blev gift 16. januar 1755 med Ulrica Henriette (Regetta) Buckenhagen (ca. 1736 – 13. marts 1766 i København), d. af landråd i Cottbus Julius Adolph B.

Han er begravet i Garnisons Kirke.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Generaler fra Preussen
Generaler fra Danmark
Tyskere i 1700-tallet
Danskere i 1700-tallet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Kollegiedeputerede fra Danmark
Christian Mølsted

Christian Ferdinand Andreas Mølsted (født 15. oktober 1862 i Dragør, død 10. maj 1930 sammesteds) var en dansk maler.

Uddannelse 
Christian Mølsteds forældre var skibstømrer, fisker Andreas Adolf Nikolaj Mølsted og Ane Hans-Nielsdatter. Mølsteds uddannelse var først på Det tekniske Selskabs Skole i 1879; derefter ophold på Kunstakademiet fra september 1880, under Frederik Vermehren, Jørgen Roed, Julius Exner, Niels Simonsen og Carl Bloch, til afgangen i januar 1885.

Specialisering 
Christian Mølsted virkede hovedsagelig som marinemaler, og sin første inspiration og undervisning fik han hos Dragørs selvlærte skibstegnere, skibstømmermanden Peder N. Foss (1821-82) og lods Hendrik Pedersen Strømberg (1840-1916). Som tegner og maler fandt Mølsted først og fremmest sine motiver i og omkring hjembyen Dragørs gamle huse, ved byens havn og ikke mindst i skibstrafikken i sejlløbet mellem Dragør og Drogden. Mølsteds hovedværk fra 1897-98 Om bord på Niels Juel under slaget ved Helgoland 9. maj 1864 med undertitlen Schwartzenberg brænder blev indkøbt til Frederiksborgmuseets samling af dramatiske scener fra Danmarkshistorien. Mølsteds figurrige marinehistoriske kompositioner er mest fra de populære episoder og med deres helte som Tordenskiold og Willemoes. De bygger på grundige studier, og marinens modellerer Otto Dørge var vejleder med hensyn til skibenes rigninger.

Til hans samtidshistoriske skildringer må regnes en række bestillingsarbejder for DFDS og ØK. Et nu tabt maleri af ØKs skoleskib, en femmastet bark med navnet København, bygget 1921, der forsvandt sporløst i 1928 og var forlæg for det danske julemærke i 1922.

Han var bestyrelsesmedlem i Foreningen for National Kunst fra 1904 til sin død.

Mølsted er begravet på Dragør Kirkegård.

Mølsteds Museum 

Mølsteds Museum blev åbnet i 1974 i malerens atelier i hjembyen Dragør, her vises et udsnit af hans kunstværker. Det er en del af Museum Amager, som også har udstillinger på tre andre adresser på Amager.

Hæder 
 De Neuhausenske Præmier 1889, 1899
 Den Raben-Levetzauske Fond 1893, 1896
 Akademiets stipendium 1899-1901, 1903-04

Galleri

Kilder og eksterne henvisninger 
 
 Mølsteds Museum på Museum Amagers hjemmeside, Museumamager.dk
 Skibsgrisens Flugt

Eksterne henvisninger 
 

Malere fra Danmark
Marinemalere
Personer fra Dragør
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Modtagere af De Neuhausenske Præmier
Henriette Engel Hansen

Henriette Engel Hansen (født 15. april 1982 i Hillerød) er en dansk kajakroer, der var med til OL i Beijing 2008 og er udtaget til OL i London 2012, i begge lege på enerkajak (K1) på 500 m distancen.

Henriette Engel Hansen begyndte først at ro kajak som tyveårig i 2002. I 2005 vandt hun sine to første DM-titler, henholdsvis i K1 og K2. Hun har også roet maratondistancen og har blandt andet sammen med Anne Lolk vundet VM i K2 på distancen i 2007. Desuden har hun vundet flere World Cup-løb.

Ved OL i 2008 blev Engel nummer fem i sit indledende heat, og i semifinalen blev hun nummer otte, hvilket ikke var nok til at give en finalekvalifikation. Udtagelsen til OL 2012 blev sikret med en finaleplads efter en andenplads i semifinalen ved VM i Ungarn i august 2011. Af andre internationale resultater kan nævnes hendes fjerdeplads ved EM i 2011 og femteplads ved EM i 2012.

Noter

Eksterne henvisninger 
 www.henrietteengel.dk - officiel website for Henriette Engel Hansen

 

Kajakroere fra Danmark
Personer fra Hillerød
Deltagere for Danmark ved sommer-OL 2008
Deltagere for Danmark ved sommer-OL 2012
Deltagere for Danmark ved sommer-OL 2016
Personer i Kraks Blå Bog
P. Vasu

P. Vasu (født Vasudevan Peethambharam; 15. september 1954) er en indisk filminstruktør, forfatter og skuespiller som arbejder med film på Tamil, Telugu, Kannada og Malayalam. I løbet af hans karriere har han instrueret over 50 film.

Film
 Chandramukhi (2005) på tamil
 Aptharakshaka (2010) på kannada

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

Filminstruktører fra Indien
Manuskriptforfattere fra Indien
Filmskuespillere fra Indien
Raimo Veranen

Raimo Eero Edvard Veranen (født 27. juli 1942 i Helsinki, død 4. december 2011) var en finsk-dansk billedhugger.

Veranen studerede ved Helsinki Universitet og blev assistent hos professor Robert Jacobsen i København. Han var lærer ved Det Kongelige Danske Kunstakademi, afdelingen for mur- og rumkunst 1983-86. I sine skulpturer, som tilhører modernismen, skildrede han ofte kvindekroppen i et stiliseret, men ikke abstrakt formsprog.

Veranen var medlem af Billedkunstnernes Forbund, kunstnersammenslutningen Den Gyldne samt TML og STS (Kunstnerforbundet i Finland). Han blev ridder af Finlands Løves Orden 1998.

Han var aktiv til det sidste og døde i 2011. Han blev begravet fra Garnisons Kirke.

Kilder 

 CV på Raimo Veranens tidligere hjemmeside 
 CV med billeder og liste over udstillinger hos Galeri Krebsen 
 Skulpturer på Galerie Zeuthen

Eksterne henvisninger 
 

Ansatte ved Det Kongelige Danske Kunstakademi
Billedhuggere fra Finland
Billedhuggere fra Danmark
Personer fra Helsinki
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Adolf Engler

Heinrich Gustav Adolf Engler (født 25. marts 1844 i Żagań, død 10. oktober 1930 i Berlin) var en tysk botaniker.

Engler erhvervede 1866 en doktorgrad ved Breslau universitet og blev 1871 lektor i München. Fra 1878 og årene frem var han direktør ved skiftende botaniske haver, først i Kiel, så i Breslau og fra 1889-1921 i Berlins botaniske have. Han er især kendt for sit arbejde med plantetaksonomi og plantegeografi, for eksempel i Die Natürlichen Pflanzenfamilien (23 bind). Han definerede i 1879 de biogeografiske regioner.

Engler foretog mange rejser: 1889 Algeriet og Tunesien, 1901 De Kanariske Øer, 1902 og 1905 Syd- og Østafrika, 1906 tropisk Asien og i 1913 en verdensomsejling.

Engler blev medlem af det konglige, svenske videnskabsakademi i 1891. Han modtog i 1913 videnskabsakademiets store Linnémedaljen i guld.

Engl. er standardforkortelsen (autornavnet), i forbindelse med en plantes botaniske navn som for eksempel Bryidae.

Værker 
 Flora Brasiliensis (15 bind, 1840-1906), indeholdende mere end 22 tusind plantearter, redigeret af Carl Friedrich Philipp von Martius, hvor Engler medvirkede ved flere plantefamilier
 Versuch einer Entwickelungsgeschichte der Pflanzenwelt, insbesondere der Florengebiete seit der Tertiärperiode (to bind, 1879-82), i hvilket han kombinerede palæobotanikkens resultater med plantegeografiens.
 Botanische Jahrbücher für Systematik, Pflanzengeschichte und Pflanzengeographie (fra 1881 til nutiden). Skiftede i 2010 navn til  Plant diversity and evolution: Phylogeny, biogeography, structure and function
 Die Pflanzenwelt Ost-Afrikas und der Nachbargebiete (tre bind, 1895), et af flere værker om floraen i Tysklands besiddelser i Afrika.
 Die natürlichen Pflanzenfamilien (23 bind, 1887-1915), i hvilket de forskellige familier bearbejdedes af et stort antal af samtidens fremmeste botanikere.
 Die Vegetation der Erde, Sammlung pflanzengeographischer Monographien (1896-1902)
 Das Pflanzenreich (107 bind, 1900–1953), der skulle omfatte alle verdens plantearter.

Litteratur 
 Botanisches Museum Berlin: Adolf Engler – Die Welt in einem Garten. Prestel, München 2000. 
 Frans A. Stafleu, Richard S. Cowan: Taxonomic literature. 2. ed., Bind 1, A-G. Utrecht 1976.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 Wikisource: Adolf Engler .
 

Botanikere med autornavne
Bryologer
Botanikere fra Tyskland
Personer fra Schlesien
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Medlemmer af Videnskabernes Selskab
Medlemmer af Kungliga Vetenskapsakademien
Live at the Apollo (tv-serie)

Live at the Apollo (hed tidligere Jack Dee Live at the Apollo) er en britisk tv-serie sendt fra teatret Hammersmith Apollo. Episoderne bliver præsenteret af forskellige værter, der laver lidt stand-up-comedy og præsenterer en eller flere gæster, der også laver stand-up-comedy. I to afsnit var der ingen gæstekomiker.

Jack Dee var fast vært for de første to sæsoner, samt første afsnit af tredje sæson.

Efter at været vært for et afsnit i 2008, fik Michael McIntyre sit eget program med samme koncept som Live at the Apollo. Det hed Michael McIntyre's Comedy Roadshow.

Episoder

Sæson 1

Sæson 2

Sæson 3

Sæson 4

Sæson 5

Sæson 6

Sæson 7

Sæson 8

Kilder

Eksterne henvisninger 
 
Komedieserier fra Storbritannien
Britiske tv-serier fra 2000'erne
Britiske tv-serier fra 2010'erne
Tv-programmer fra BBC
Nordfinlands regionsforvaltning

Nordfinlands regionsforvaltning (svensk:  Norra Finlands regionförvaltningsverk eller Regionförvaltningsverket i Norra Finland, finsk: Pohjois-Suomen aluehallintovirasto) er den regionale statsforvaltning, der ligger næstlængst mod nord i Finland. Dette betyder, at Laplands regionsforvaltning er den nordligste regionsforvaltning.
 
Den 1. januar 2010 blev Uleåborgs len nedlagt, og lenets hidtidige opgaver blev delt mellem Nordfinlands regionsforvaltning og de nyoprettede Erhvervs-, trafik- og miljøcentraler.

Geografisk område  
Regionsforvaltningens hovedkontor ligger i Uleåborg. 
 
Regionsforvaltningen dækker følgende landskaber (svenske navne i parentes): 
 Kainuu (Kajanaland)
 Pohjois-Pohjanmaa (Norra Österbotten)

De største byer i regionsforvaltningens område er: 
 Oulu (Uleåborg), Kajaani (Kajana), Raahe (Brahestad), Kuusamo.

Erhvervs-, trafik- og miljøcentraler 
En Erhvervs-, trafik- og miljøcentral (svensk: närings-, trafik- och miljöcentralen (ntm-centralen, ntm), finsk: elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus (ely-keskus, ely)) har tre ansvarsområder. Det er:
 erhverv, arbejdskraft, kompetencer og kultur
 trafik og infrastruktur
 miljø og naturressourcer

Centralen i Uleåborg (Norra Österbotten) tager sig af alle tre ansvarsområder, mens centralen i Kajana (Kajanaland) har to områder. Ylivieska (mod syd i Norra Österbotten) har et ansvarsområde. 

Finlands regionsforvaltninger 
Etableret i 2010
Laplands regionsforvaltning

Laplands regionsforvaltning (svensk: Lapplands regionförvaltningsverk eller Regionförvaltningsverket i Lappland, finsk: Lapin aluehallintovirasto) er den regionale statsforvaltning, der ligger længst mod nord i Finland. 
  
Den 1. januar 2010 blev Laplands len nedlagt, og lenets hidtidige opgaver blev delt mellem Laplands regionsforvaltning og de nyoprettede Erhvervs-, trafik- og miljøcentraler.

Geografisk område 
Regionsforvaltningens hovedkontor ligger i Rovaniemi. Regionsforvaltningen dækker ét af Finlands landskaber (svensk navn i parentes): 
 Lappi (Lappland)

Der hører 21 kommuner under regionsforvaltningen, heraf 4 bykommuner (markeret med fed skrift) – svensk navn i parentes:

Erhvervs-, trafik- og miljøcentraler 
En Erhvervs-, trafik- og miljøcentral (svensk: närings-, trafik- och miljöcentralen (ntm-centralen, ntm), finsk: elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus (ely-keskus, ely)) har tre ansvarsområder. Det er:
 erhverv, arbejdskraft, kompetencer og kultur
 trafik og infrastruktur
 miljø og naturressourcer

Centralen i Rovaniemi (Lappi) tager sig af alle tre ansvarsområder, mens centralen i Kemi (mod sydvest i Lappi) har et ansvarsområde.

Finlands regionsforvaltninger
Etableret i 2010
Villes et pays d'art et d'histoire

Villes et pays d'art et d'histoire ( Historiske og kunstnerisk interessante byer og landskaber) er en fransk mærkningsordning, der skal sætte fokus på sådanne byer og områder, der har en kunstnerisk eller historisk interesse.

Ordningen er blevet brugt af kulturministeriet siden 1985 og tildeles kommuner eller pays, der gør noget for at fremvise og bevare deres kulturarv.

Pr 27. juni 2011, var der 153 villes et pays d'art et d'histoire, deraf 101 byer og 52 pays.

Steder efter region

Eksterne henvisninger

Kilder 

Frankrig
Gustav Vermehren

Gustav Vermehren (født 28. december 1863 i København, død 2. september 1931 sammesteds) var en dansk genremaler og søn af Frederik Vermehren. Han var bror til maleren Sophus Vermehren og lægen Frederik Fermehren.

Karriere som maler 
Efter at have gennemgået malerlære og Det tekniske Selskabs Skole var han elev af Kunstakademiet fra oktober 1881 til maj 1887. I 1888 debuterede han som udstiller på Charlottenborg med Et interiør og vandt 1889 den Neuhausenske Præmie for et københavnsk gadeparti, Landemærket; 1891 fik han efter at have udstillet et Parti fra den gamle klostergård i Helsingør samt et par genremalerier og et mandsportræt en rejseunderstøttelse af Akademiet. I de følgende år udstillede han såvel genrebilleder, af hvilke et interiør med figurer, En kræsen rad, i 1893 blev erhvervet til Statens Museum for Kunst, som et enkelt blomstermaleri, Roser, 1895. 1908 modtog han Serdin Hansens Præmie for Bedstemor begynder at komme sig.

Kunstfagligt virke 
Vermehren fik flere gange understøttelse fra Akademiet og fra Den Raben-Levetzauske Fond. Fra 1893 til 1912 var han inspektør ved kongerne Christian IX og Frederik VIII's private malerisamlinger, og i en række af år leverede han kunstanmeldelser til dagbladet Vort Land. 1925 blev han Ridder af Dannebrog. Han var sekretær ved den af ham stiftede Foreningen for National Kunst. Fra 1892 ledede han i forening med sin broder Sophus Vermehren en forberedelsesskole til Kunstakademiet.

Vermehren fastholdt hele livet guldalderens malemåde i kombination med et nostalgisk-sentimental motivvalg i stil med Carl Bloch, hvilket gjorde ham til en af de mest konservative kunstnere i sin tid. Vermehrens behandling af genremaleriet med motiver fra landet står derfor i markant kontrast til fx L.A. Rings. Denne konservatisme fik også udtryk i Foreningen for National Kunst, som modarbejdede de nye ikke-naturalistiske strømninger i maleriet.

Ægteskaber 
Gift første gang 20. oktober 1888 i København med Louise Borchsenius (2. marts 1862 i Næstved – ?), datter af agent Carl Vilhelm Ferdinand Valdemar Borchsenius (1829-1897) og Henriette Marie (født Fuglede i 1836). Ægteskabet blev opløst i 1902.

Gift anden gang 8. maj 1906 i Nordrup Kirke ved Ringsted Frede Christine Rasmussen (5. marts 1882 i Lundeborg – 22. maj 1933 i Roskilde), datter af godsforvalter på Broholm, senere på Giesegård, Rudolph Laurids Rasmussen og Emanuella (Ella) Marie Thomsen.

Gustav Vermehren er begravet på Hvalsø Kirkegård.

Værker 
 Et interiør (1888)
 Landemærket (Neuhausens Præmie 1889)
 Parti fra den gamle klostergård i Helsingør (udstillet 1891)
 En kræsen rad (1893, Statens Museum for Kunst)
 Bedstemor begynder at komme sig (Serdin Hansens Præmie 1908)
 Bondegård (1910, Bornholms Kunstmuseum)
 Bondegård (1910, Bornholms Kunstmuseum)
 Skovvej (1910, Bornholms Kunstmuseum)

Eksterne henvisninger 
 
 

Malere fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Personer fra København
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kunstkritikere fra Danmark
Museumsfolk fra Danmark
Hofembedsmænd fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Modtagere af De Neuhausenske Præmier
De Dødes Dag

De Dødes Dag (spansk: Día de Muertos) er en mexikansk fejring som gennemføres den 1. og 2. november. Dagens fejring er en blanding af præcolumbiansk kultur og de katolske alle sjæles dag og allehelgensdag. 
Det er en festdag både i Mexico og Mellemamerika samt store dele af USA, hvor der befinder sig mange mexicanere og mellemamerikanere. 

Oprindelsen for fejringen af de dødes dag i Mexico kommer fra før de spanske conquistadorer ankom til kontinentet. Der er registreret fejringer fra aztekere, mayaere, purépechaer, nahuaer og totonacaer. Tegn tyder på at fejringerne har foregået i flere tusind år. Tidligere var det normalt at beholde kranier som trofæer og vise dem frem under ritualer som symboliserede døden og genfødslen.

Før den spanske erobring blev fejringen udført i juni og juli. Efter katolicismen fik indpas blev fejringen flyttet til oktober/november så det passede sammen med alle sjæles dag.

De Dødes Dag blev optaget på UNESCOs liste over Mesterværker i mundtlig og immateriel kulturarv i 2008.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Immaterielle kulturarv
Kultur i Mexico
Ritualer
Død