kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Afrikamesterskabet i håndbold 2014 (mænd)

Afrikamesterskabet i håndbold for mænd 2014 var den 21. udgave af Afrikamesterskabet i håndbold for mænd. Turneringen blev afholdt i Algier i Algeriet, som var værtsland for mesterskabet for fjerde gang. De tre tidligere gange var i 1976, 1989 og 2000.

Mesterskabet blev vundet af værtslandet Algeriet, som i finalen besejrede Tunesien med 25–21, og som dermed blev afrikanske mestre for syvende gang i alt, men for første gang siden 1996. Bronzemedaljerne blev vundet af Egypten, der vandt over Angola med 31–24 i bronzekampen. Det var fjerde mesterskab i træk (og 15. gang i alt), at medaljerne blev vundet af de tre nordafrikanske lande.

Turneringen fungerede også som den afrikanske del af kvalifikationen til VM 2015. Holdene spillede om tre ledige pladser ved VM-slutrunden, som blev besat af de tre medaljevindende hold: Algeriet, Tunesien og Egypten.

Spillesteder 

Kampene blev spillet i tre haller i Algier, Algeriet:
 Salle Harcha Hacène (6.200 tilskuerpladser)
 Salle OMS (5 Juillet)
 Salle de sport Cheraga

Resultater

Indledende runde 
I den indledende runde var de 12 hold opdelt i to grupper med seks hold. Hver gruppe spillede en enkeltturnering alle-mod-alle, og de fire bedst placerede hold i hver gruppe gik videre til kvartfinalerne.

Gruppe A

Gruppe B

Finalekampe 

Kvartfinalerne havde deltagelse af de otte hold, som sluttede blandt de fire bedste i deres indledende gruppe. Vinderne af kvartfinalerne gik videre til semifinalerne, mens taberne gik videre til placeringskampene om 5.- til 8.-pladsen.

Placeringskampe

5.- til 8.-pladsen

9.- til 12.-pladsen

Placeringer

Eksterne henvisninger 
 Confédération Africaine de Handball  
 CAHB - CAN2014 - Resultater   
 Handball World Archive - Men Handball XXI Africa Championship 2014 Algeria 16-25.01

Noter 

Håndbold i 2014
2014 (mænd)
Algier
Håndbold i Algeriet
Old Carthusians F.C.

Old Carthusians Football Club er en fodboldklub, hvis spillere er tidligere elever på Charterhouse School i Godalming, Surrey, England. Klubben blev grundlagt i 1876 og vandt FA Cup'en i 1881, samt FA Amateur Cup i 1894 og 1897. Dermed er klubben én af kun to klubber, der har vundet begge pokalturneringer. Old Carthusians spiller nu i Arthurian League, som den har vundet fem gange i perioden 1979-2009.

Historie 
Klubben blev dannet af tidligere elever fra Charterhouse School i Godalming, Surrey, i 1876. Pressen havde imidlertid rapporteret, at der var blevet spillet fodboldkampe på skolen siden marts 1853. Det var kun én blandt flere klubber, der i 1800-tallet blev dannet for "gamle drenge" fra engelske privatskoler. Blandt de andre klubber, der blev dannet på samme vis kan nævnes Old Etonians og Old Westminsters. Andre elever fra skolen havde tidligere dannet Stoke-on-Trent FC i 1867, som senere blev kendt som Stoke City FC. Old Carthusians deltog for første gang i FA Cup'en i sæsonen 1879-80. Allerede året efter vandt klubben FA Cup-trofæet ved at besejre førnævnte Old Etonians i finalen. 

I 1883 nåede holdet igen til semifinalen, hvor det imidlertid tabte til Blackburn Olympic i en kamp, der markerede et skift i fodboldkulturen i slutningen af 1800-tallet, hvor klubberne for tidligere privatskoleelever måtte afgive deres dominans til fordel for de opblomstrende arbejderklubber. Carthusians-holdet bestod af veluddannede mænd, mens Olympic-holdet til sammenligning bl.a. bestod af en blikkenslager, en tandlæge, jernstøberiarbejdere og tre vævere. Athletic News promoverede kampen som "patricierne mod plebejerne".

Da The Football League blev grundlagt i 1888, var Old Carthusians den sydligste klub, der var interesseret i at komme med i ligaen, der ellers blev domineret af hold fra Nordengland, men klubben blev aldrig optaget i ligaen.

Kilder / eksterne henvisninger 
 Football Club History Database – Old Carthusians

Noter 

Fodboldklubber i England
Mitsubishi Space Star (1998)

Mitsubishi Space Star (type DG) er en mini-MPV fremstillet af den japanske bilfabrikant Mitsubishi Motors mellem midten af 1998 og slutningen af 2004.

Generelt 

Space Star deler platform med Mitsubishi Carisma og Volvo S40/V40. Da alle tre modeller kun var tiltænkt det europæiske marked, blev de også bygget i Europa. Det foregik hos NedCar i Born, Holland.

Produktionen begyndte i juni 1998.

Basismodellen er udstyret med en 1,3-liters benzinmotor med en maksimal effekt på 60/63 kW (82/86 hk). De større benzinmotorer er fra maj 2001 en 1,6-litersmotor med 72 kW (98 hk) og fra starten en 1,8-liters GDI-motor med 90 kW (122 hk), som i forbindelse med faceliftet i 2002 blev afløst af en konventionel 1,8-litersmotor med 82 kW (112 hk). I 2001 kom der også en 1,9-liters commonrail-dieselmotor leveret af Renault, i to versioner med 75 kW (102 hk) og 85 kW (115 hk).

Facelifts 
I løbet af sin seksårige byggeperiode blev Space Star faceliftet to gange.

Ved det første facelift, som fandt sted i starten af 2001, fik Space Star klare forlygter, indfarvede kofangere og stødlister. 

Et yderligere facelift fandt sted i efteråret 2002 med modificeret front og bagende.

Produktionen af Space Star blev indstillet i december 2004. Der er indtil videre ikke blevet introduceret nogen afløser.

Sikkerhed 
Space Star blev i 2001 crashtestet af Euro NCAP, med et resultat på tre stjerner for passagersikkerhed og to stjerner for fodgængersikkerhed.

Det svenske forsikringsselskab Folksam vurderer flere forskellige bilmodeller ud fra oplysninger fra virkelige ulykker, hvorved risikoen for død eller invaliditet i tilfælde af en ulykke måles. I rapporterne Hur säker är bilen? er/var Space Star klassificeret som følger:
 2007: Som middelbilen
 2011: Som middelbilen
 2013: Mindst 20 % bedre end middelbilen
 2017: Som middelbilen

Tekniske data

Produktion og salg 

Kilder:

Genintroduktion af navnet 

Den sjette generation af Mitsubishi Mirage, som kom på markedet i 2012, sælges i Europa under Space Star-navnet. Modellen er en minibil med femdørs hatchbackkarrosseri, drevet af en trecylindret benzinmotor.

Referencer

Litteratur 
 Automobil Revue. Katalog 2000, 2002 og 2003 (på tysk og fransk).
 Mitsubishi Space Star instruktionsbog. Mitsubishi Motor Sales Europe B.V., 2001. OMXB02E1.
 Mitsubishi Space Star instruktionsbog. Mitsubishi Motor Sales Europe B.V., 2002. OMXB03E2.

Eksterne henvisninger 

Space Star (1998)
Mini-MPV'er
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 1998
Biler fra 1990'erne
Biler fra 2000'erne
Enercon

Enercon GmbH, med hovedsæde i Aurich, Niedersachsen, Tyskland, er blandt verdens fem største vindmølleproducenter. Virksomheden har desuden været markedsledende i Tyskland siden midten af 1990'erne. Enercon har produktionsfaciliteter i Tyskland (Aurich, Emden og Magdeburg), Sverige, Brasilien, Indien, Canada, Tyrkiet og Portugal. I Juni 2010, udmeldte Enercon at de ville etablere et irsk hovedkvarter i Tralee.

Pr. juli 2011 havde Enercon installeret mere end 17.000 vindmøller, med en nominal effekt på over 24 GW. Den mest udbredte Enercon-mølle er E-40, som var pioner indenfor gearboks-frit design i 1993. Pr. juli 2011 havde Enercon en markedsandel på 7,2% i verden (femte størst) og 59,2% i Tyskland.

Teknologier 

En af Enercons nøgleteknologier er brug af gearløse direct drive mekanismer, benyttet i kombination med annular generatorer. Dette er i kontrast til de fleste andre vindmølleproducenter, der benytter gearkasser. Andre forskelle er deres anderledes drop-shaped naceller (designed af Lord Norman Foster) og tårnene som er malet grønne i bunden for at passe ind i omgivelserne.

I 2008, blev den første E-126 vindmølle installeret forskellige steder i Tyskland og Belgien. Til trods for at E-126 vindmøllen oprindeligt blev udviklet som 6 MW, så er den siden opgraderet til 7,5 MW. Vindmøllen E-82 blev også opgraderet og er tilgængelig som 2, 2,3, og 3 MW vindmøller.

Enercon tilbyder på nuværende tidspunkt ikke havvindmøller og forholder sig skeptisk her til.

Galleri

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Enercon's hjemmeside 
 Polish web site about RES with information about Enercon 

Etableret i 1984
Fremstillingsvirksomheder fra Tyskland
Vindturbineproducenter
Trøffel

Trøffel er en fællesbetegnelse for en række arter af underjordiske, knoldformede svampe, som vokser på rødderne af visse træarter. Nogle af arterne er delikate og er meget dyre.

I champagneområdet serveres desserttrøfler med lokale trøfler (svampe).

Se også 
 Romkugle

Svampe
Spiselige svampe
Anholt Havmøllepark

Anholt Havmøllepark er en dansk havvindmøllepark i Kattegat mellem Djursland og Anholt. Havmølleparken har en nominel kapacitet på 400 megawatt (MW) og var Danmarks største vindmøllepark, da den blev bygget. Nu er Vattenfalls Horns Rev 3 havvindmøllepark den største i Danmark. En kabelforbindelse til Anholt gør det muligt at erstatte strøm fra dieselgeneratorer på øen med vindkraft.
Første monopæl blev nedrammet 31. december 2011, byggeriet startede officielt 13. januar 2012, og parken blev indviet i september 2013.

Projektet 
Projektet blev igangsat i 2008 som led i den danske regerings energiaftale. 
Det daværende DONG Energy, nu Ørsted, var eneste virksomhed, der bød på projektet, og modtog i 2010 en licens på byggeriet. 

Vindmølleparken kostede 10 milliarder danske kroner. Siemens Wind Power har levereret de 111 styk 3,6 MW vindmøller, som står på omkring 14 meters vanddybde. Aftalen giver Ørsted en feed-in tariff på 1,051 DKK/kW·h for de første 20 TW·h, hvilket svarer til 12–13 års produktion. Kabelforbindelsen til Århus kostede 3 mio kr per megawatt møllekapacitet.

I marts 2011 solgte DONG Energy 50 % af vindmølleparken til et konsortium bestående af PensionDanmark (30%) og PKA (Pensionskassernes Administration, 20 %) for 6 milliarder danske kroner, betalt gennem fire rater fra 2011 til 2013.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Ørsted: Vores vindmølleparker
 

Etableret i 2013
Vindmølleparker i Danmark
DONG Energy
Havmøllepark
Benue (delstat)

Benue en delstat i den sydøstlige del af  Nigeria. Den har fået sit navn efter floden Benue. Delstaten, som blev oprettet i 1976, har godt 5,1 millioner indbyggere, og hovedstaden er byen Makurdi. I 1991 dannedes af  den vestlige del af Benue sammen med den østlige del Kwara delstaten Kogi.

Geografi 
Delstaten grønser mod nord til delstaten Nassarawa, mod sydvest til delstaten Ebonyi og Enugu, mod sydvest til delstaten Cross River og landet Kamerun, mod vest til delstaten Kogi og mod øst til delstaten Taraba.

Inddeling
Delstaten er inddelt i 23 Local Government Areas med navnene: Agatu, Apa, Apo, Bukuru, Gboko, Guma, Gwer East, Gwer West, Katsina-Ala, Konshisha, Kwande, Logo, Makurdi, Obi, Ogbadibo, Ohimini, Oju, Opkokwu, Oturpko, Tarka, Ukum, Ushongo og Vandeikya.

Natur 
Den største del af delstaten består af et sletteland, Benueplateauet, med højere  partier i sydøst ved grænsen til nabolandet Kamerun. Floden Benue løber gennem den nordlige del af delstaten.

Befolkning 
Befolkningen tilhører flere etniske grupper, med tiv, idoma og igala som de største.

Erhvervsliv
Landbrug er det vigtigste erhverv., med avl af Yams, hirse, durra, jordnødder og kassava til  lokal brug, og sojabønner, bomuld, majs og ris for eksport. I delstaten findes mindre forekomster af kul, olie, kalksten, salt og guld, og store forekomster af tin og marmor. Industrien er endnu begrænset, med levnesmiddelindustri som den vigtigste. Hovedstaden Makurdi er en vigtig flodhavn ved Benuefloden.

Eksterne kilder og henvisninger 

A Brand New Image For Benue   Chris Ajaero 18. november  2007 på newswatchngr.com

Nigerias delstater
Herningværket

Herningværket er et kraftvarmeværk sydøst for byen Herning i det central-vestlige Jylland. Værket har en installeret produktionskapacitet på 89 MW fordelt på 1 blok/turbine, og det producerer i tillæg, 200 MJ/s via fjernvarme. Årsproduktionen af elektricitet er på omkring 270 GWh, og værket kan forsyne omtrent 100.000 boliger med strøm og 40.000 boliger med fjernvarme. Operatøren er Ørsted.

Anlægget blev bygget i 1982. Brændselstypen er træflis og træpiller samt sekundært brændsel i form af naturgas. Fordelingen af disse drivstoffer var i 2013 på omkring 65-28-7. Herningværket var indtil træflisombygning af Skærbækværkets blok 3, Danmarks største flis-baserede anlæg og afbrænder årligt ca. 280-300.000 ton træflis og ca. 60-70.000 ton træpiller.

Det var oprindeligt et kul- og oliefyret anlæg, men blev i 2000 ombygget til naturgasfyring, og således forsvandt kulfyringen. I 2002 blev det igen ombygget, denne gang til primært at fyre med flis. Endelig blev værket i 2009 ombygget til også at fyre med træpiller, hvor oliefyringen blev afskaffet. Der bruges naturgas til start og stop af anlægget samt som reservebrændsel. 

Værket har ca. 30 ansatte.

Eksterne henvisninger 
 Dong Energy – Herningværket
 IndustCards  – «Oil- and Gas-Fired Plants in Denmark and Sweden» 

Gaskraftværker
Kraftvarmeværker i Danmark
Værket
DONG Energy
Oliekraftværker
Værket
Bradley Steven Perry

Bradley Steven Perry (født 23. november 1998) er en amerikansk skuespiller, der er mest kendt for sin rolle som Gabe Duncan i tv-serien Good Luck Charlie.

Eksterne henvisninger 

 
170 cm

Børneskuespillere fra USA
Line Larsen

Line Dissing Karred Larsen (født 1. november 1996 i Skagen), bedre kendt som Line, er en dansk sangerinde. I 2012 var hun finalist i talentkonkurrencen X Factor, hvor kun kom på andenpladsen efter Ida. Efterfølgende udgav hun singlen "Efter dig", og skrev kontrakt med Sony Music. Før X Factor var hun med i et band der hed Pointless. Hun har også før vundet Olivia sangstjerner i 2010.

X Factor og musikkarriere (2012–nu) 
Efter audition og seks liveshows i X-Factor 2012 gik Line Larsen videre til finalen som én af tre deltagere. Ved finalen den 23. marts 2012 i Jyske Bank Boxen i Herning sang hun Demi Lovatos nummer "Skyscraper"', ligesom hun sammen med Alphabeat sang gruppens nummer "The Spell". I den afgørende runde fremførte hun sit eget nummer "Efter dig", men måtte se sig besejret af vinderen Ida med 61,7 procent af de 306.317 afgivne stemmer. Line havde skrevet sit eget nummer i samarbejde med Engelina Andrina og producer-teamet Providers, der bl.a. har arbejdet sammen med Medina. "Efter dig" udkom umiddelbart efter X Factor-finalen, og debuterede som nummer tre på download-listen. Singlen har efterfølgende modtaget guld for 15.0000 solgte downloads og streaming-platin for 1,8 mio. afspilninger.

Line skrev kontrakt med Sony Music (pladeselskabet bag X Factor) umiddelbart efter finalen på programmet. I slutningen af november 2012 udkom Lines anden single "Os to", der dog ikke opnåede lige så stor succes som debutsinglen. Line udgav sin første selvbetitlede EP den 8. februar 2013, bestående af seks sange. Samme dag udkom hendes nye single "Brænder inde", der er en duet med Basim, der deltog i X Factor 2008. Om singlen har Line udtalt at, det "er et af de numre, som betyder mest, for jeg kan virkelig genkende mig selv i teksten." Efter én hel uge i handlen havde Lines EP solgt 49 eksemplarer.

Diskografi

EP'er 
 Line (2013)

Singler

Referencer

Eksterne henvisninger 

Deltagere i X Factor (Danmark)
Personer fra Skagen
Sangere fra Danmark
Blød lykke

Blød lykke er Sebastians fjerde studiealbum, udgivet i 1974. Det er det første Sebastian-album med Peter Thorup som producer samt det sidste udgivet på EMI, da Sebastian efterfølgende skrev kontrakt med CBS.

"Lossepladsen bløder" var Sebastians første dansksprogede sang og blev oprindelig indspillet i 1971 til ep'en af samme navn. Versionen på Blød lykke er krediteret som en liveoptagelse, men er i virkeligheden en studieindspilning med publikumslyde mixet ind.

Numre

Side 1 
 "Enebarn/vidunderbarn" (4:49)
 "Sidste nat med Nora" (3:52)
 "Mona, månen er blå" (3:08)
 "Jeg kender intet til dig" (4:03)
 "Lossepladsen bløder" (6:04)

Side 2 
 "Morgen" (1:32)
 "Blød lykke" (3:24)
 "Karneval" (4:46)
 "Den frelste brigade" (2:59)
 "Flyv lykkefugl" (4:48)
 "Ingenmandsland" (3:31)
 "Natten er mørk" (6:02)

Medvirkende
 Peder Kragerup, piano, arr. horn og piano
 Gert Rostrock Jensen, el-bas
 Bo Stief, ak. bas
 Alex Riel, trommer
 Nils Henriksen, el-guitar
 Paul Banks, ak. guitar, banjo, mandolin
 Bjarne Rostvold, percussion
 Sebastian, vokal, akk. guitar
 Allan Botschinsky, horn
 Jesper Thilo, horn
 Palle Mikkelborg, horn/trompet
 Vincent Nilsson, horn
 Peter Thorup, kor
 Sanne Salomonsen, kor
 Jannie Høeg, kor
 Lasse Lunderskov, kor
 Tikita, kor

Referencer

Litteratur 
Bille, Torben (1984): Sebastian – Gøgleren, Knud og de andre. København: Forlaget Fremad

Eksterne henvisninger 
Discogs – Sebastian – Blød lykke (16-03-2012)
Blød lykke på Sebastian.info  (16-03-2012)

Sebastian-album
Album fra 1974
Borno

Borno er en delstat i det nordøstlige hjørne af  Nigeria, og grænser til de tre stater Niger mod nord, og Kamerun,  og Tchad mod øst. Delstaten har godt 4,5 millioner indbyggere, og hovedstaden hedder Maiduguri. Den største folkegruppe i Borno er kanuri, som havde det tidligere rige Bornu i området, men den etniske sammensætning er i øvrigt meget varieret. Borno er en af Nigerias største delstater i areal. I 1991 blev den vestlige del af delstaten udskilt som delstaten Yobe.

Borno udgør den centrale del af det tidligere Bornu-rige, og dets emir har stadig betydelig magt og indflydelse.

Geografi
Ud over landegrænserne , grænser Borno mod syd til delstaten Adamawa, mod vest til  delstaten Yobe og Gombe.

Inddeling
Borno er inddelt i 27 Local Government Areas med navnene: Abadam, Askira-Uba, Bama, Bayo, Biu, Chibok, Damboa, Dikwa, Gubio, Guzamala, Gwoza, Hawul, Jere, Kaga, Kala-Balge, Konduga, Kukawa, Kwaya-Kusar, Mafa, Magumeri, Maiduguri, Marte, Mobbar, Monguno, Ngala, Nganzai og Shani.

Natur 
Bornos natur består af sletteland dækket af savanne, og længst i nord tør busksteppe.  Omkring Tchadsøen ligger store sumpområder.

I Chingurmi-Duguma området ved den østlige grænse til Kamerun er der en naturfredning på   1.228 km² der er en del af  Nationalpark Tschadbekkenet.

Erhvervsliv
Økonomien domineres af landbrug med avl af hirse, durra, majs,  jordnødder og bomuld. Der er et betydeligt husdyrhold. Ved Tchadsøen er der omfattende fiskeri. De vigtigste handelsprodukter er kvæg, huder, salt, jordnødder og bomuld. Hovedstaden Maiduguri er den største by og det vigtigste industricenter.

Eksterne kilder og henvisninger 

Nigerias delstater
Feed-in tariff

En feed-in tariff (FIT, standard offer contract, advanced renewable tariff eller renewable energy payments) er en politisk mekanisme designet til at fremme investeringer i vedvarende energi. FIT tilbyder langtidskontrakter til producenter af vedvarende energi, typisk i forhold til produktionsomkostningerne ved den vedvarende energiteknologi. Teknologier såsom vindkraft tilbydes typisk en lavere pris per kWh end solkraft og bølgekraft, som typisk er dyrere at producere. 

Feed-in tariffer inkluderer ofte en mekanisme, der nedsætter tariffen over tid, for at motivere til omkostningsreduktioner. Målet med feed-in tariffer er at kompensere producenter af vedvarende energi for de øgede produktionsomkostninger ved produktionsformen, således at der sikres motivation for investeringer i vedvarende energi.

Referencer 

Vedvarende energi
Elektrisk energi
Politik
Alstom

Alstom er en fransk multinational konglomeratvirksomhed indenfor elektricitets- og transportmarkedet. I regnskabsåret 2010-2011 havde Alstom en omsætning på over € 20,9 mia., og beskæftigede mere end 85.000 medarbejdere i 70 lande. Alstom's hovedsæde ligger i Levallois-Perret, Paris.

Alstom er aktiv indenfor vandkraft, kernekraft og miljøteknologi. Virksomheden er desuden fabrikant af AGV, TGV, og Eurostar togene, såvel som Citadis-letbaner. Indenfor det urbane transportmarked fremstiller Alstom regionaltog, signalanlæg og en række services.

Historie 
Alsthom blev etableret i 1928 ved en sammenlægning af Thomson-Houston og Société Alsacienne de Constructions Mécaniques (SACM). Første fabrik var i Belfort, Frankrig.

I 2014 købte Alsthom`s konkurrent General Electric (GE) en stor del af Alstom. (Pierucci 2019).

Om Pierucci og USA vs Frankrig geopolitisk rivalisering, se BBC 2019.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Officielle hjemmeside
Jailed French executive who felt force of US bribery law.  BBC (2019). 

The American Trap: My battle to expose America's secret economic war against the rest of the world. Pierucci, Frédéric (2019).  Hodder & Stoughton.

 
Etableret i 1928
El Sistema i Danmark

El Sistema i Danmark er en model for kor- og orkesterskoler med musikken som værktøj til social og menneskelig udvikling.

Projektet begyndte som et socialt projekt i Venezuela og kom til Danmark i 2009 hvor et par projekter så dagens lys med inspiration fra Venezuela. På den fælles hjemmeside for El Sistema Danmark kan man se, hvilke kommuner og musikskoler, der indgår i samarbejdet.

Eksterne henvisninger 
 El Sistema Danmark 
 Dansk Musikpædagogisk Forenings medlemsblad Modus april 2011 

Projekter
Musikuddannelse
El Sistema

El Sistema (forkortelse af det officielle navn Sistema Nacional de Orquestas Juveniles e Infantiles de Venezuela) er en slags statsligt finansieret musikskole i Venezuela, rettet mod socialt udsatte børn og unge. Projektet blev grundlagt i 1975 af økonom og komponist José Antonio Abreu, der i 2009 modtog Polar Music Prize på grund af sit arbejde med El Sistema. Dirigenten Gustavo Dudamel er en af de mest berømte elever. Projektet har siden hen udbredt sig til flere lande, herunder Storbritannien, USA og Danmark.

Kritik 
Projektet har været kritiseret for ikke reelt at være målrettet socialt udsatte børn og unge, men derimod reelt at omfatte børn og unge fra middelklassen samt bygge på forældede musikpædagogiske principper.

Noter

Eksterne henvisninger 

Kultur i Venezuela
Altenrhein

Altenrhein er en mindre by i kommunen Thal i den schweiziske kanton Sankt Gallen. Kommunen består af de tre småbyer Thal, Staad og Altenrhein.

Altenrhein ligger ved Bodensøens sydøstlige hjørne, lige op ad grænsen til Østrig.

Altenrhein har fået sit navn efter dens placering, idet byen ligger hvor Rhinens gamle udmunding ("alter Rhein") i Bodensøen var. I dag er Rhinens udløb reguleret ind i en kanal, og det store delta ved dens oprindelige udløb er bebygget, men landegrænsen mellem Schweiz og Østrig følger stadigvæk de kurver, som Rhinen engang lavede.

Lufthavnen 
 
Lufthavnen St. Gallen-Altenrhein blev oprindeligt anlagt som en militærflyveplads for det schweiziske luftvåben og havde, med sin placering ved kanten af Bodensøen, mulighed for at betjene vandflyvere. I 1988 overgik stedet til civil luftfart og en fast ruteforbindelse til Østrigs hovedstad Wien blev oprettet. Med lufthavnens nærhed til den østrigske grænse blev ruten en succes fra start og er fortsat eksisterende.

Ved lufthavnen findes i dag et mindre flymuseum.

Markedshallen 
Altenrheins mest bemærkelsesværdige bygning er byens markedshal. Den er tegnet af den kendte østrigske kunstner og arkitekt Friedensreich Hundertwasser, som med sin helt egen kontroversielle byggestil har sat sit umiskendelige spor på alle de bygninger, som han har tegnet, således også på Altenrheins markedshal.

Bygningen ligger lige ved rundkørslen mellen byen og lufthavnen. Markthalle Altenrhein blev påbegyndt i 1998, og blev efter Hundertwassers død i 2000 færdiggjort efter hans tegninger. Bygningen blev taget i brug i 2002. Bygningen er meget markant med de fire forgyldte tårnkupler og de kegleformede søjler.

Billedgalleri for markedshallen

Eksterne henvisninger 
 Byens hjemmeside
 Hundertwassers Markthalle på internettet

Byer i Schweiz
Bodensøen