kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ethiopian Airlines Flight 409

Ethiopian Airlines Flight 409 var en planlagt international flyvning fra Beirut i Libanon til Addis Abeba i Etiopien. Flyet styrtede ned i Middelhavet kort efter start den 25. januar 2010.

Alle 90 personer om bord på flyet blev dræbt.

Flyet 
Det involverede fly var en Boeing 737-800. Flyet blev oprindeligt leveret til Ryanair den 4. februar 2002 . I september 2009 blev det udlejet til Ethiopian Airlines.

Ulykken 
Flyet styrtede ned i Middelhavet kort efter start fra Beirut Lufthavn i stormvejr, med 82 passagerer og otte besætningsmedlemmer om bord. Kort efter start steg flyet til 9.000 fod, radarkontakten var tabt, omkring fire til fem minutter efter start, mens vidner nær kysten rapporterede, at de så flyet i brand, da det styrtede ned i havet.. Flyet var planlagt til at ankomme til Addis Abeba klokken 07:50 lokal tid (04:50 UTC)

Dette var den første ulykke nær Beirut Lufthavn siden 1987.

Dagen derpå 
Morgenen efter flystyrtet, rapporterede de libanesiske myndigheder, at nedstyrtningsstedet var 3,5 kilometer (2.2 mi) ud fra landsbyen Na'ameh. Søgningen efter overlevende blev udført af den libanesiske hær, ved hjælp af Sikorsky S-61-helikoptere, libanesiske flåde og UNIFIL tropper.

Hustruen til den franske ambassadør i Beirut, Marla Pietton, var blandt passagererne.

De libanesiske myndigheder har indledt en undersøgelse af ulykken, samarbejdet med NTSB og Boeing. Libanons præsident Michel Suleiman har slået fast, at terrorisme var udelukket som årsag.

Passagerer og besætning

Referencer 

Flyulykker og -hændelser i 2010
Flyulykker og -hændelser i Libanon
Luftfart i Etiopien
Sven-Ingvar Andersson

Sven-Ingvar Andersson (født 22. august 1927 i Södra Sandby, Lunds kommun, død  27. juli 2007 i København) var en svensk landskabsarkitekt, der var internationalt kendt for sine udsmykninger og forskønnelsesprojekter.

Andersson blev i 1959 lærer ved Kunstakademiets Arkitektskole i København og avancerede i 1963 til professor ved afdeling for landskabs- og havekunst, hvor han virkede frem til 1997. Han modtog flere udmærkelser bl.a. Eckersberg Medaillen i 1987 og Prins Eugen Medaljen i 1988, Nykredits Arkitekturpris 2001 samt C.F. Hansen Medaillen og Friedrich-Ludwig-von-Sckell-Ehrenring. Han var æresmedlem af Danske Landskabsarkitekter.

Blandt hans mange projekter kan nævnes Karlsplatz i Wien (sammen med Odd Brochmann, 1971-78), Trinitatis Kirkeplads i København i 1982, dufthaven i Ronneby, Sverige (1987) og Museumsplein i Amsterdam, 1992-1993. 

Han har især markeret sig internationalt i kompagniskab med den danske arkitekt Johan Otto von Spreckelsen. Duoen vandt førstepræmien ved konkurrencerne om Parc de la Villette (1982) og Menneskehedens Triumfbue (1983, fuldført 1989), begge i Paris. 

Sven-Ingvar Andersson har publiceret en del bøger om havekunst og landskabsarkitektur, bl.a. bogen Havekunst i Danmark (1990, sammen med Annemarie Lund) og Europas store haver (2005, sammen med Margrethe Floryan). Posthumt udkom hans sidste bog Breve fra min have (svensk 2008, dansk udgave 2009).

Kilder og eksterne henvisninger 
 

Landskabsarkitekter fra Sverige
Faglitterære forfattere fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Sverige
Ansatte ved Kunstakademiets Arkitektskole
Personer fra Skåne
Modtagere af Eckersberg Medaillen
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Stig L. Andersson

Stig Lennart Andersson (født 30. marts 1957 i København) er en dansk arkitekt og grundlægger af den internationalt kendte tegnestue SLA, der har kontorer i København, Aarhus og Oslo.  

Stig L. Andersson er uddannet på Kunstakademiets Arkitektskole 1981-1986 og virkede som lektor i havekunst ved skolen 1995-2001. Siden 2006 har han været adjungeret professor ved Københavns Universitet og siden 2011 professor i æstetisk design samme sted.

Efter flere ophold i Japan oprettede Andersson i 1994 sin egen tegnestue, der siden 2005 har båret navnet SLA A/S. SLA har udviklet sig til en tværfaglig organisation, der arbejder med landskab, byrum og byplanlægning.

Nogle af SLA's tidlige projekter tæller Glostrup Rådhuspark  (1997-2000), Ankarparken  i Malmø (2000-2001), Solbjerg Plads på Frederiksberg  (2002-05), Charlottehaven  (2003-2004) og Sønder Boulevard (2004-2006).

I nyere tid har Stig L. Andersson og SLA realiseret byrum som bl.a. Bymilen  ved SEB Bank (2007-2011), SUND Naturpark  (2012-2017), Skt. Kjelds Plads og Bryggervangen  (2015-2019) og Gellerup Bypark  (2014-2019).

Udmærkelser 

I 2002 modtog Andersson Eckersberg Medaillen og blev i 2006 medlem af kunstnersammenslutningen Kammeraterne. I 2010 modtog Stig L. Andersson og SLA Nordeuropas største arkitekturpris, Nykredits Arkitekturpris,og senere - i 2014  - modtog Stig L. Larsen Det kongelige Akademis højeste udmærkelse for en arkitekt, C.F. Hansen Medaillen.

Som én af ti særligt inviterede Master Architects (bl.a. sammen med Martha Schwartz og Adrian Geuze) deltog Stig L. Andersson i Xi'an International Horticultural Exhibition med Yellow Mud Garden i 2011.

Referencer

Ansatte ved Kunstakademiets Arkitektskole
Personer fra København
Landskabsarkitekter fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Modtagere af Eckersberg Medaillen
Medlemmer af Det Kongelige Akademi for de Skønne Kunster
Personer i Kraks Blå Bog
Alumni fra Det Kongelige Danske Kunstakademi
Klaus von Klitzing

Klaus von Klitzing (født 28. juni 1943) er en tysk fysiker, kendt for opdagelsen af Kvante Hall-effekten. Han blev tildelt Nobelprisen i fysik i 1985. 

Som barn af en flygtningefamilie kom han i 1945 til Lutten, fra 1948 til 1951 boede familien i Oldenburg. De flyttede til Essen i Oldenburg i 1951, hvor de boede indtil 1968. Han tog sin studentereksamen i februar 1962, og studerede fysik ved Det Tekniske Universitet i Braunschweig. Indtil november 1980 arbejdede han på Julius-Maximilians-Universität Würzburg, hvor han i 1972 skrev han sin doktorafhandling. I 1980 blev han professor ved Det Tekniske Universitet i München

Nobelprismodtagere i fysik
Fysikere fra Tyskland
Nobelprismodtagere fra Tyskland
Rafik Hariri

Rafik Baha El Deen Al-Hariri (arabisk: رفيق بهاء الدين الحريري) (1. november 1944 i Sidon – 14. februar 2005 i Beirut) var en libanesisk erhvervsmand og politiker, der var landets premierminister i to perioder fra 1992-1998 og 2000-2004. Han dominerede landets politiske og økonomiske liv efter den libanesiske borgerkrig og spillede en stor rolle i genopbygningen. Han var sunnimuslim.

Hariri etablerede sig i 1965 som entreprenør i Saudi-Arabien, men vendte i 1990 tilbage til Libanon, hvor han var en af de økonomiske drivkrafter bag genopbygningen af det centrale Beirut. Han blev premierminister i 1992 og arbejdede tæt sammen med Syrien, ligesom han blev kendt for at lade egne kandidater besætte de ledende stillinger, hvilket han fik kritik for. Han distancerede sig senere fra Syrien og krævede i 2004, at landets militær skulle trække sig ud af Libanon. Da præsident Émile Lahoud efter pres fra Syrien fik forlænget sin mandatperiode, gik Hariri af i protest.

Rafik Hariri blev dræbt ved et attentat i Beirut. Sagen er uopklaret og efterforskes stadig. En FN-rapport fra 2005 påviste, at Syrien kan have været stået bag mordet. Politisk betød mordet store forandringer i det politiske liv i form af den såkaldte Cederrevolution, der udsprang af voldsomme demonstrationer mod Syriens tilstedeværelse i landet. Den pro-syriske regering faldt, og til sidste måtte Syrien trække sine styrker ud af Libanon.

Referencer 

Politikere fra Libanon
Jens Bircherod (1664-1720)

Jens Bircherod (født 1664 i København, død 25. januar 1720) var en dansk-norsk biskop, søn af Jens Jensen Bircherod.

Deponerede efter privat undervisning 1679, blev 1680 baccalaureus, rejste så til udenlandske universiteter, kom hjem 1688 og tog magistergraden. 1689 blev han sognepræst til Gladsaxe og 1705 biskop i Kristiansand.

Han var en meget ivrig og virksom, men tillige temmelig myndig biskop, så provsteretterne i hans tid var ikke sjældne, og mange sager kom ind for konsistoriet.

Han anvendte megen tid og meget arbejde på at få orden i Kristiansands Skole, men det lykkedes ham ikke at blive af med den bedrøvelige rektor Tobias Jensen, og Pontoppidan fortæller, at ærgrelse over dette forhold var årsag til hans død.

Han er bleven bekendt som udgiver af et Skrift om Elefantordenens oprindelse med mere (1704) efter et manuskript af Ivar Hertzholm (d. 1693).

Han var gift med Elen Dorthea Lemvig, datter af sognepræst Mikkel Lemvig i Gladsaxe. Sagnet om, at hans datter Else Bolette skulde have været genstand for Holbergs ungdomskærlighed, er en umulighed, da Holberg havde forladt Kristiansand, før Bircherod kom der til.

Biskopper fra Norge
Danskere i 1600-tallet
Danskere i 1700-tallet
Personer fra København
Teologer fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Nordmænd i 1700-tallet
Jens Bircherod (1623-1686)

Jens Jensen Bircherod (født 1623, død 12. september 1686) var en dansk professor, broder til Jacob Jensen Bircherod, fader til Jens Bircherod.

Bircherod var født i Birkerød, hvor faderen var præst. Efter 5 års skolegang på Herlufsholm blev han 1640 student. Senere var han i nogle år hører, først på Herlufsholm og siden ved vor Frue Skole i København.

Bircherod begyndte 1646 at holde filosofiske kollegier for yngre studerende, men fik samme år lejlighed til en studierejse i udlandet. Efter et flerårigt ophold i Leiden og Paris kom han 1649 tilbage og begyndte atter sin filosofiske manuduktørvirksomhed.

Bircherod tog 1651 magistergraden og blev året efter rektor i Slagelse. Denne plads beholdt han i henved 2 1/2 år, hvorpå han efter kansler Christian Thomesen Sehesteds ønske påtog sig som hovmester at ledsage Gunde Rosenkrantz’ sønner på deres rejse til udlandet. Holland, Frankrig og Tyskland besøgtes atter.

I oktober 1658 udnævntes han til professor i filosofi ved Københavns Universitet; men foreløbig fik han ingen løn og kom på grund af belejringen heller ikke til at tiltræde forretningerne før 1660. Under disse bedrøvelige forhold tænkte han på at forlade den akademiske vej og søge at blive præst.

Det bedredes dog for ham, da han 1661 blev professor i græsk, og end mere, da han 1668 rykkede op til den teologiske lærestol. Bircherod blev 1675 Dr. theol. Blandt hans talrige teologiske skrifter kan især mærkes Synopsis locorum communium theologicorum (1662). Han var to gange gift, 1. med Else Nielsdatter (d. 1678), 2. med Karen Køhler, enke efter biskop Erik Eriksen Pontoppidan.

Rektorer ved Københavns Universitet
Teologer fra Danmark
Danskere i 1600-tallet
Personer fra Birkerød
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Præsidentpaladset (Haiti)

Haitis præsidentpalads er præsidents residens i Haiti. Beliggende i Port-au-Prince . Det blev alvorligt beskadiget som følge af Jordskælvet i Haiti i 2010.

Historie 
Paldsets, umiddelbare forgænger blev ødelagt af en kraftig eksplosion i 1912, som dræbte daværende formand Cincinnatus Leconte og hundredvis af soldater. Et endnu tidligere palads blev ødelagt under en oprør i 1869.

Den nuværende bygning blev bygget i 1918 og blev designet af Georges Baussan, en haitiansk arkitekt.

Den 12. januar 2010 blev paladset stærkt beskadiget ved et jordskælv, der målte 7,0 på richterskalaen.

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Haiti
Jordskælvet i Haiti 2010
Port-au-Prince
Embedsboliger
Monarch

Monarch A/S er en dansk kæde af motorvejsrestauranter, der driver 17 restauranter langs Danmarks motorveje. Desuden drives restauranter og catering i Aalborg Lufthavn og Aarhus Lufthavn. Sidstnævntes tax free-shop drives også af Monarch. Virksomheden har hovedsæde ved Københavns Lufthavn i Kastrup og beskæftiger i alt ca. 300 ansatte.

Monarch blev etableret i 1991 af Carestel. I 2004 overtog Dansk Erhvervsudvikling 60 procent af aktierne i selskabet, mens 40 procent blev solgt til selskabets danske ledelse, Jan Laursen, Margit Mønsted og Steffen Larsen. I 2007 opkøbtes Monarch af Select Service Partner (SSP), en forhenværende division i SAS Group.

Kilder og eksterne henvisninger
 Pressemeddelelse: SSP køber Monarch A/S 

Etableret i 1991
Restaurantkæder i Danmark
Martin Lewis Perl

Martin Lewis Perl (født 24. juni 1927 i New York, død 30. september 2014) er en amerikansk fysiker, der vandt Nobelprisen i fysik i 1995 for sin opdagelse af Tau-lepton. Hans forældre var jødiske emigranter til USA fra det polske område af Rusland. 

Han tog eksamen som kemiingeniør på Polytechnic Institute of Brooklyn i 1948. Derefter studerede han fysik og tog en doktorgrad ved Columbia University i 1955.

I dag er han professor ved Stanford Linear Accelerator Center i Californien.

Kilder og henvisninger 

Nobelprismodtagere i fysik
Fysikere fra USA
Personer fra New York
Nobelprismodtagere fra USA
Jøder fra USA
Professorer fra USA
Frederick Reines

Frederick Reines (født 16. marts 1918, død 26. august 1998) var en amerikansk fysiker, der vandt Nobelprisen i fysik i 1995 for opdagelsen af neutrinoen.

I 1941 tog han sin doktorgrad i fysik ved New York University. Han begyndte at arbejde på Los Alamos Scientific Laboratory under ledelse af Richard Feynman, og deltog i Manhattan-projektet til at producere den første atombombe.

Eksterne henvisninger 

 Reines' biografi på nobelprize.org 

Nobelprismodtagere i fysik
Fysikere fra USA
Nobelprismodtagere fra USA
Kunstig befrugtning

Kunstig befrugtning (også betegnet Assisteret reproduktion) dækker over enhver form for befrugtning, der ikke foregår ved samleje. Konkret betegner kunstig befrugtning den lægelige behandling og diagnostik, der baserer sig på eller kombineres med udtagning af menneskelige æg og/eller instrumentelt assisteret befrugtning med sædceller. Man skelner mellem in vitro-fertilisering, hvor befrugtningen finder sted udenfor kvindens krop, og insemination, hvor sæden sprøjtes op i kvindens livmoder.

Metoden vandt frem i 1950'erne som behandling af barnløshed hos mennesker, men har været anvendt i landbruget i mange år. In vitro-fertilisering blev introduceret i 1978 i England af biologen Robert Edwards og gynækologen Patrick Steptoe.

En af dem der har udviklet metoden til kunstig befrugtning med forsøg med dyr var den russiske forsker Ilja Ivanovitj Ivanov, som omkring 1900 bl.a. eksperimenterede med at blande forskellige dyreracer med hinanden. Han er også kendt for at foretage kontroversielle forsøg med insemination af hun-aber med menneskesæd, som dog mislykkedes.

Danmark 
Kunstig befrugtning har i Danmark såvel som i mange andre lande været genstand for massiv politisk interesse, særligt grundet behandlingsformens etiske dimension. I 1997 vedtog Folketinget Lov om kunstig befrugtning i forbindelse med lægelig behandling, diagnostik og forskning m.v., der fastslår, at lægen kun må udføre kunstig befrugtning hvis der er tale om et uændret æg og en normal sædcelle. Enten ægget eller sædcellen skal komme fra parret og kan således ikke komme fra donorer. Samtidig kræver loven, at kvinden ikke er fyldt 45 år. Som følge af en lovændring i 2006, må læger også behandle enlige eller lesbiske kvinder pr. 1. januar 2007.

I Danmark behandles årligt omkring 20.000 kvinder med kunstig befrugtning.

Se også 
 Reagensglasbefrugtning
 Rugemor

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Graviditet
Gynækologi
Frugtbarhed
Audun Lysbakken

Audun Bjørlo Lysbakken (født 30. september 1977 i Bergen) er en norsk politiker og formand for Sosialistisk Venstreparti (SV).

Lysbakken er bachelor i fransk og komparativ politik fra Universitetet i Bergen i 1998. Han arbejdede som journalist ved avisen Klassekampen fra 2000 til 2001.

Hans politiske engagement begyndte i Bergen Ungdom mot EU og i Bergen Natur og Ungdom 1995–1996. Han blev aktiv i Sosialistisk Ungdom (SU) og formand for Bergen-afdelingen i 1996, formand for SU i Hordaland fra 1998 til 2000 og landsformand 2000-2002. Fra 1999 til 2000 var han desuden medlem af byrådet i Bergen. Han blev valgt til Stortinget første gang i 2001, men opnåede ikke genvalg i 2005. I stedet blev han næstformand for Sosialistisk Venstreparti i 2006. I 2009 blev han atter indvalgt i Stortinget og blev 20. oktober 2009 udnævnt til minister for børn, ligestilling og inklusion i Jens Stoltenbergs anden regering. Han trak sig fra ministerposten 5. marts 2012. Kun fem dage senere blev han valgt til SVs formand.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Personer fra Bergen
Regeringen Jens Stoltenberg II
Børne- og familieministre fra Norge
Stortingsrepræsentanter fra Sosialistisk Venstreparti
Alumni fra Universitetet i Bergen
Pat Cox

Pat Cox (født 28. november 1952 i Dublin) er en irsk journalist og politiker, der 2002-2004 var formand for Europa-Parlamentet. Siden 2005 har han været formand for Europabevægelsen. 

Cox har studeret erhvervsøkonomi ved Trinity College. Han underviste fra 1974 til 1982 ved University of Limerick, men blev i 1982 vært for RTÉ-programmet Today Tonight. Her var han til 1986, hvor han valgte at forfølge en politisk karriere, i første omgang som generalsekretær for Progressive Democrats (PD). 

I 1989 blev han valgt til Europa-Parlamentet for PD, og blev i 1992 tillige valgt til Dáil Éireann. Han forlod partiet i 1994 som følge af en disput om hans kandidatur til Europa-Parlamentet, hvor han endte med at stille op som uafhængig kandidat. Cox blev valgt i modsætning til Progressive Democrats' kandidat. Han trak derefter fra Dáil Éireann. Han blev i 1998 leder af ELDR-gruppen i parlamentet, men trådte i 2002 tilbage, da han blev valgt som formand for parlamentet som følge af en aftale mellem det konservative-kristendemokratiske Europæisk Folkeparti og ELDR.

Pat Cox modtog i 2004 Karlsprisen for sin indsats i forbindelse med Østudvidelsen.

Æresbevisninger 
Pat Cox er siden den 16. oktober 2004 Kommandør af Storkorset af Trestjerneordenen.

Kildehenvisninger 

Medlemmer af Europa-Parlamentet fra Irland
Journalister fra Irland
Personer fra Dublin
Kommandører af Storkorset af Trestjerneordenen
Jason Biggs

Jason Matthew Biggs (født 12. maj 1978 i Pompton Plains, New Jersey) er en amerikansk skuespiller, der er mest kendt for sin rolle som Jim Levenstein i American Pie-trilogien. I 2013 medvirkede han også i Orange Is the New Black, som er en velmodtaget serie fra Netflix.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra New Jersey
Det er så yndigt at følges ad

Det er så yndigt at følges ad, egentlig Det er så yndigt at følges ad for to, er en dansk salme, der er skrevet af N.F.S. Grundtvig i 1855. Melodien er skrevet af C.E.F. Weyse i 1833. 

Salmen handler om kærlighed og ægteskabets lyksagligheder og er blevet en klassiker ved kirkelige bryllupper, ligesom den også anvendes til kobber-, sølv- og guldbryllupper.

Tekst  
Grundtvig skrev oprindeligt teksten som en lejlighedssang til præsten P.A. Fenger og hustrus sølvbryllup i Slots Bjergby.
De var gode venner til Grundtvig og holdt sølvbryllupfesten  den 3. juni 1855, 
hvor Grundtvig var inviteret men kom dog ikke.
Hans anden hustru Marie var død få dage før og Grundtvig var i dyb sorg.

Den oprindelige lejlighedssang havde en slutstrofe der henviste til sølvbryllup og Slots Bjergby.
Grundtvig omskrev senere denne strofe der lyder
Det er en liflig Sølvbryllups-Fest
I Bjergby, mellem de skarpe Vinde, 
Hvor luunt saalænge sad Herrens Præst
I Børne-Kreds med sin Dannekvinde;
Ja, det er Gammen
At sidde sammen, 
Hvor Arne-Flammen
Er Kiærlighed!

Musik 
Det var Fenger-parrets børn der sendte melodien til Grundtvig.
Den melodi var skrevet af Weyse til sølvbrudens forældres sølvbryllup i 1833 på godset Falkensten hvor Weyse var en ofte gæst.
Teksten til 1833-sangen var skrevet af F.C. Hillerup og han havde skrevet den til melodien for en drikkevise.
Man havde dog ikke fundet drikkevisen passende til sølvbryllupet så man fik Wejse til at skrive en ny melodi.

Udgivelser 
I Den Danske Salmebog af 2003 findes den som nummer 703 under afsnittet "Menneskelivet - Bryllup og Vielse" og i Højskolesangbogens 18. udgave som nummer 439.

Referencer

Eksterne henvisninger 
  (med lydklip)

Salmer af N.F.S. Grundtvig
Litteratur i 1855
Salmer i Den Danske Salmebog
Højskolesangbogen
Det er så yndigt at følges ad (flertydig)

Det er så yndigt at følges ad refererer til følgende:
 Det er så yndigt at følges ad – en dansk salme
 Det er så yndigt at følges ad (film) – en dansk film fra 1954
Henrich Wegner

Henrich Wegner (eller Weigner) (født ca. 1702 rimeligvis i Aarhus, død 1. marts 1743 i København) var en dansk skuespiller. 

Wegner var teologisk student, inden han fra åbningen september 1722 optrådte på den første danske scene i Lille Grønnegade, hvor Holbergs Henrik i figurens forskellige udgaver blev den bærende rolle i hans kortvarige skuespillerliv og gav hans navn en vis nimbus i teaterhistorien. 

Vi savner sikre efterretninger om hans kunst, og overleveringen fra Overskou, at Holberg opkaldte tjenerrollen efter Wegner, kan ikke stå for kritik. 

Wegner forlod vistnok teatret allerede 1725; efter sin faders død arvede han 1731 postmesterembedet i Aarhus, og to år senere udnævntes han — støttet af statsmanden Poul Løvenørn — til arkivar i krigskancelliet.

Kilder 
 
 

Teaterskuespillere fra Danmark
Arkivarer fra Danmark
Postfolk fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Mohammed Saeed al-Sahhaf

Mohammed Saeed al-Sahhaf () (født 1940 i Hilla) er en tidligere irakisk diplomat og politiker, der blev kendt under invasionen af Irak i 2003, hvor han var landets informationsminister. Hans pressekonferencer under invasionen gav ham øgenavnet Komiske Ali, fordi han stædig fastholdt, at Irak ikke var ved at blive invaderet. Tilnavnet refererede til Kemiske Ali, som Ali Hassan al-Majid blev kaldt.

Al-Sahhaf er uddannet i engelsk og journalistik fra Bagdad Universitet. Han meldte sig ind i Ba'ath-partiet i 1963 og har bl.a. været Iraks ambassadør i Sverige, Storbritannien, Burma og Italien.
Fredag den 28. februar 1986 havde han som ambassadør i Sverige et møde med statsministeren Olof Palme klokken 11.30.
Det var den dag da Palme blev myrdet.
Fra 1992 til 2001 var han Iraks udenrigsminister. Han blev pågrebet af amerikansk militærpoliti 25. juni 2003, men blev senere løsladt, da han ikke tilhørte inderkredsen omkring Saddam Hussein.

I dag bor al-Sahhaf i De Forenede Arabiske Emirater med sin familie.

Referencer 

Politikere fra Irak
Diplomater
Julius August Ludwig Wegscheider

Julius August Ludwig Wegscheider (født 27. september 1771, død 27. januar 1849) var en tysk teolog.

Wegscheider blev 1810 professor i Halle og var rationalismens mest kendte dogmatiker. Han hævdede, at intet kan være sandt, uden når det kan bestå for fornuftens domstol. Jesu opstandelse var en skindøds genoplivelse.

Wegscheiders hovedværk er Institutiones theologiæ dogmaticæ (1815). Hengstenberg og Karl von Hase angreb Wegscheider stærkt, og 1830 blev der indledet undersøgelse mod ham, men han blev siddende i sit embede.

Kilder 

 

Teologer fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1700-tallet
Tyskere i 1800-tallet
Salmonsens