Chester Morris

John Chester Brooks Morris (født 16. februar 1901, død 11. september 1970) var en amerikansk teater-, radio-, tv- og filmskuespiller. Han fik nogle store filmroller tidligt i sin karriere og blev nomineret til en Oscar. Chester Morris huskes i dag bedst som privatdetektiven Boston Blackie i den billigt producerede Boston Blackie-filmserie fra 1940'erne.

Opvækst 
Chester Morris blev født John Chester Brooks Morris i New York City som barn af Broadway-skuespilleren William Morris og komikeren Etta Hawkins. Morris droppede ud af skolen og begyndte sin Broadway-karriere i en alder af 15 år over for Lionel Barrymore  i The Copperhead. Han fik sin filmdebut i stumfilmen An Amateur Orphan fra 1917.

Efter at have optrådt i flere Broadway-produktioner i begyndelsen af 1920'erne slog Morris sig sammen med sine forældre, sin søster og to brødre, Gordon og Adrian (som også blev filmskuespillere) på vaudeville. Familiens optræden bestod af en sketches med titlen "The Horrors of Home". Morris turnerede med sin familie i to år, før han vendte tilbage til Broadway med roller i The Home Towners og Yellow. Under sin optræden i Crime i 1927 blev Morris opdaget af en talentagent og underskrev en filmkontrakt.

Karriere 
Morris fik sin tonefilmdebut i 1929 i filmen Alibi, som han blev nomineret til en Oscar for bedste skuespiller for. Han fulgte op med roller i Woman Trap (1929), Sergent Grischa (1930) og Utro, hvor Norma Shearer havde hovedrollen. Senere samme år blev Morris udvalgt til en af hovedrollerne (sammen med Wallace Beery og Robert Montgomery) i MGM's fængselsdrama Mennesker bag Gitret. I de næste to år arbejdede han fast i film for United Artists og MGM og spillede blandt andet over for Jean Harlow i komedie-dramaet Rødhåret kvinde.

I anden halvdel af 1930'erne begyndte Morris' popularitet at aftage, og han fik nu hovedroller i B-film som Ned med gangsterne og Kun fem kom tilbage. I 1941 blev Morris' karriere genoplivet, da han fik rollen som forbryderen, der var blevet privatdetektiv, Boston Blackie. Morris indspillede i alt 14 Boston Blackie-film for Columbia Pictures, begyndende med Meet Boston Blackie. Han gentog Boston Blackie-rollen i en radioserie i 1944. Under 2. verdenskrig udførte Morris tryllenumre i over 350 USO-shows. Han havde praktiseret magi siden 12-årsalderen og blev betragtet som en rigtig god amatørtryllekunstner.

Mens han optrådte i Boston Blackie-serien, fortsatte Morris med at spille roller i andre film, hovedsagelig i Pine-Thomas-film for Paramount Pictures. Efter at have indspillet  Boston Blackie's Chinese Venture, den sidste Boston Blackie-film fra 19441, forlod Morris stort set filmen. I 1950'erne fokuserede han hovedsagelig på tv og teater. Han vendte tilbage til Broadway i 1954 i komedien The Fifth Season. På denne tid optrådte Morris også i gæsteroller i antologiserierne Cameo Theatre, Lights Out, Tales of Tomorrow, Alcoa Premiere, Suspense, Fare, Robert Montgomery Presents, The Web, Phillip Morris Playhouse, Studio One og Kraft Television Theatre. Han vendte kort tilbage til filmen i 1955 med en rolle i fængselsdramaet Unchained, efterfulgt af en rolle i science-fiction horrorfilmen The She-Creature fra 1956. I 1960 havde han fast rolle som detektivløjtnant Max Ritter i CBS-sommerserien, Diagnosis: Unknown. Da serien blev stoppet efter et år, optrådte Morris i NBC-tv-filmen A String of Beads. I november 1960 vendte han tilbage til Broadway som senator Bob Munson i dramatiseringen af romanen Storm over Washington. Morris medvirkede i forestillingen, indtil den stoppede i maj 1961. I oktober gentog han rollen i en turnéudgave.

I første halvdel af 1960'erne optrådte Morris i gæsteroller i tv-dramaerne Route 66, The Defenders og Dr. Kildare. I 1965 erstattede han Jack Albertson i Broadway-opsætningen af The Subject Was Roses. Han gentog sin rolle i stykket i turnéudgaven i 1966.

Sygdom og død 
I midten af 1968 spillede Morris overfor Barbara Britton på turneen med Where Did We Go Wrong?. Efter afslutningen på turneen vendte han tilbage til sit hjem på Manhattan, hvor hans helbred begyndte at svigte. Morris blev senere diagnosticeret med mavekræft. Trods sit svigtende helbred begyndte Morris at arbejde på, hvad der skulle blive hans sidste filmrolle som Pop Weaver i det biografiske drama Det store hvide håb. Filmen havde premiere efter hans død.  Efter afslutningen af filmoptagelsen tog Morris fat på teaterproduktionen af The Caine Mutiny Court Martial på Bucks County Playhouse i New Hope, Pennsylvania.

Den 11. september 1970 havde Lee R. Yopp, producent og direktør for Caine, en frokostaftale med Morris. Da Yopp ikke kunne få fat på Morris på telefon i hans motelværelse, tog han hen til Morris' værelse, hvor han fandt skuespilleren liggende på gulvet. Retsmedicineren vurderede, at Morris var død som følge af en overdosis af barbiturater.  Han blev kremeret, og asken blev spredt over en tysk flod.

Privatliv 
Morris var gift to gange. Han giftede sig først med Suzanne Kilbourne den 8. november 1926. De fik to børn, John Brooks og Cynthia. Parret blev separeret i november 1939 og endelig skilt den 26. november 1940. 

Den 30. november 1940 giftede Morris sig med berømtheden Lillian Kenton Barker ved et bryllup, der fandt sted hjemme hos skuespilleren Frank Morgan. De fik en søn, Kenton, født i 1944. Parret forblev gift indtil Morris' død i 1970.

Udvalgte teaterroller

Filmografi 

Dette er et udvalg af Chester Morris' film:

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Personer fra New York City
Personer fra New York
Personer der har begået selvmord