Naomi Klein

Naomi Klein (født 8. maj 1970 i Montreal, Quebec, Canada) er en canadisk journalist, forfatter og aktivist. Hun er kendt for sine politiske analyser af globaliseringen og sin kritik af neoliberalisme, først i bogen No Logo, der blev et manifest i alterglobaliseringsbevægelsen. I 2007 udgav hun Chokdoktrinen, en 667 historisk redegørelse for konsekvenserne af neoliberal politik rundt omkring i verden, hvad hun kalder for "katastrofekapitalismens opkomst". Begge bøger er internationale bestsellere og oversat til talrige sprog.

Baggrund og tidlig karriere 
Naomi Klein er vokset op i en jødisk familie med en historie karakteriseret ved venstreorienteret aktivisme. Hendes forældre flyttede til Montreal i Canada fra USA i 1967, da de var modstandere af Vietnam-krigen. Hendes moder, dokumentarfilm-skaberen Bonnie Sherr Klein, er bedst kendt for sin anti-pornografifilm Not a Love Story. Hendes fader, Michael Klein, er læge og og medlem af foreningen Physicians for Social Responsibility (PSR). Hendes broder, Seth Klein, er leder af British Columbia- afdelingen af Canadian Centre for Policy Alternatives.

Hendes bedsteforældre på fædrene side var kommunister, som vendte sig mod Sovjetunionen efter Molotov-Ribbentrop-agten, og de forlod kommunismen helt i 1956. I 1942 blev hendes bedstefader, Phil Klein, som var animator hos Disney, fyret på grund af sin rolle som agitator under Disney-animatorernes strejke, og han fik i stedet arbejde på et skibsværft. Kleins fader voksede op omgivet af ideer om social retfærdighed og racelighed, men han fandt det "besværligt og skræmmende at være barn af kommunister", en såkaldt red diaper baby.

Kleins mand, Avi Lewis, kommer fra et tilsvarende venstreorienteret miljø. Han er TV-journalist og dokumentarfilmskaber. Hans forældre er skribenten og aktivisten Michele Landsberg og politikeren og diplomaten Stephen Lewis, søn af David Lewis, en af skaberne af Canadian New Democratic Party, som igen er søn af Moishe Lewis, født Losz, en jødisk labour-aktivist fra "the Bund", som forlod Østeuropa til fordel for Canada i 1921.

Klein og hendes mand bor i Toronto.

Hendes karriere som skribent begyndte med bidrag til The Varsity, et studenterblad på University of Toronto, som hun senere blev redaktør for. Selv beretter Klein, at massakren på École Polytechnique i 1989 fik hende til at vende sig til feminismen. Naomi Klein er udover sit forfatterskab også klummeskribent ved det amerikanske tidsskrift The Nation samt ved In These Times, The Globe and Mail, This Magazine og The Guardian. Hun har vundet flere priser for No Logo og for flere artikler.

Kritik af Irak-krigen 
I september 2004-udgaven af Harper's Magazine argumenterede hun i artiklen Baghdad Year Zero for at Bush-regeringen havde en plan for, hvad der skulle ske i Irak efter invasionen. Planen var at bygge en markedsøkonomi fuldstændig uden nogen restriktioner. Hun beskriver planer, som tillader udlændinge at trække værdier ud af Irak, og metoderne som blev brugt desangående. Filmen War, Inc. fra 2008 var delvis inspireret af denne artikel.

Boykot Israel-kampagnen 
Den 7. januar 2009, midt under Krigen i Gaza 2008-09, tog Naomi Klein initiativ til en Boykot Israel-kampagne. Under et besøg på Vestbredden den 26. juni 2009 forklarede hun nærmere om initiativet:

Chokdoktrinen 
Naomi Klein udgav i 2007 sin tredje bog, Chokdoktrinen, med undertitlen Katastrofekapitalismens opkomst. Bogen hævder, at katastrofer, natur- eller menneskeskabte, udnyttes af erhvervsfolk i alliance med neoliberale økonomer og politikere til at gennemføre upopulære privatiseringer, dereguleringer af markedet og nedskæringer i offentlige ydelser. Dette med store omfordelinger af penge til den økonomiske elite som resultat, fx ved at bortauktionere offentlige virksomheder til brøkdele af deres værdi, mens katastrofen eller samfundsomvæltningen stadig har befolkningen i et chok. Bogen følger denne tendens gennem en række historiske redegørelser, der løber over 40 år, i steder som Chile under Pinochet, Argentina og Bolivia, omvæltningerne i Rusland under Jeltsin, Kinas omstilling til en kapitalistisk økonomi, Storbritannien under Thatcher og Falklandskrigen, New Orleans efter orkanen Katrina og Baghdads "grønne frimarkedszone" under Irakkrigen. Bogen indeholder i den engelske udgave 74 sider med kildehenvisninger, der alle kan læses og undersøges nærmere på bogens hjemmeside.

Kritik 
Visse af de økonomer, der var associeret med de katastrofekapitalistiske institutioner, som Naomi Klein har udstillet, gav hendes bog Chokdoktrinen negative anmeldelser. Joseph Stiglitz, nobelpristager og tidligere formand for Verdensbanken – en af de institutioner Klein beskylder – kaldte i New York Times bogen "overdramatisk og ikke overbevisende", men skrev også, at "argumenterne mod denne politik er endnu stærkere, end dem som Klein fremlægger." Tyler Cowen, en økonom af bogens omtalte Chicagoskole, kaldte bogen for "en sand økonomisk katastrofe". John Williams kaldte i Financial Times bogen for "et dybt fejlbehæftet værk, som mikser forskellige separate fænomener sammen for at skabe et fascinerende – men i sidste ende uærligt – argument." Dennis Nørmark skrev i Jyllands-Posten: "Hullerne, overfortolkningerne, overdrivelserne, de halve sandheder og den meget ideologisk motiverede konklusion ændrer ikke ved, at Naomi Kleins bog er journalistik i den absolutte superliga." Naomi Klein har samlet flere af økonomernes responser på sin hjemmeside . Først et år efter udgivelsen, hvor der i mellemtiden havde været tavst, svarede nogle af de ideologiske hovedaktører som Klein kritiserer i bogen, primært frimarkedsideologiske tænketanke i USA som The Cato Institute. Naomi Klein svarer på kritikken på hendes hjemmeside.

Bibliografi

Bøger

Kapitler

Artikler

Filmography 
 The Corporation (2003) (interviewer)
 The Take (2004) (forfatter)
 The Shock Doctrine (2009) (writer)
 Catastroika (2012) (medvirkende)
 This Changes Everything (2015)

Referencer

Eksterne henvisninger 

 , Officielt website
 Board of Directors 350.org
 

Faglitterære forfattere fra Canada
Debattører
Journalister fra Canada
Kvindelige forfattere i det 20. århundrede