kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Victoria (mytologi)

Victoria var i Romerriget personifikation af sejren, dyrket som gudinde, ligesom grækernes Nike.

En gammel helligdom fandtes på Palatinerhøjen i Rom. Mod slutningen af 3. århundrede f.Kr. tilkom den oprindelig græske skik at opstille statuer af sejrsgudinden, mest på Kapitol.

Der fejredes forskellige fester for Victoria, og hun blev gradvis det mest grundlæggende hedenske symbol for Romerriget. Dio Cassius beskriver hendes alter i den fjerneste ende af det romerske senat, med den forgyldte statue af den bevingede sejrsgudinde, sat der af den første kejser, Augustus, i 29 f.Kr for at fejre sejren over Kleopatra og Markus Antonius i søslaget ved Actium, og dekoreret med krigsbytte fra Egypten. Senatorer brændte traditionelt røgelse og ofrede drikofre foran alteret. Det var også her, de aflagde loyalitetseden ved en ny kejsers tiltrædelse. Sejrsgudinden var et symbol på selve Rom og ofte afbildet på romerske mønter. I de kristnes øjne var der intet, som i større grad repræsenterede den hedenske tid, de ønskede at blive af med. Under kejser Gratian blev Victorias alter fjernet fra Forum. Da en delegation af senatorer ville bønfalde ham om at sætte det tilbage, nægtede han at modtage dem. Da Alariks visigotere havde hjulpet Theodosius den Store til sejr og til at blive enekonge, lagde hans hærfører Stilicho (kristen, med romersk mor og vandalsk far) statuens smykker om halsen på sin romerske hustru.

Talrige andre fremstillinger viser Victoria snart kørende på triumfvogn, som fx en quadriga, snart svævende, siddende ved et krigstrofæ eller stående på en kugle. Hendes attribut er palmegrenen.

Henvisninger

Se også 
 Striden om Victoriaalteret
 Romerske guder

Kilde 
 Opslag af museumsinspektør H.A. Kjær i Salmonsens Konversationsleksikon, bd. 25, s. 80

Eksterne henvisninger 

 Sejrsgudinden Victoria fører en quadriga på Thorvaldsens Museums tag over hovedindgangen. Af Hermann Wilhelm Bissen og Stephan Ussing fra 1845-1848 – Se: Quadriga



Romerske guder
Radiale hovedveje

Brasiliens radiale hovedveje er hovedveje, der udgår fra hovedstaden Brasília.

Veje i Brasilien
Oluf Vind

Oluf (Ole) Vind (1590 i Hyllinge ved Roskilde – 18. august 1646) var en dansk præst.
 
Vind var sognepræst ved Helligaandskirken i København og vandt sig et navn ved sin djærve og frimodige prædikemåde (jfr. Grundtvigs Mester Ole Vind). 1642 kaldtes han til Vor Frue, og tre år efter blev han hofprædikant.

Eksterne henvisninger 

 Biografi i Dansk biografisk Lexikon

Præster fra Danmark
Danskere i 1600-tallet
Hofprædikanter fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Ole Vind

Ole Vind er navnet på flere personer:
 Oluf Vind (Ole) – dansk præst i det 17. århundrede
 Ole Vind (borgmester) – borgmester i Hedensted Kommune fra 2022
Gadelandet

Gadelandet er navnet på en bebyggelse såvel som en vej i Husum, som forløber parallelt med Frederikssundsvej fra Storegårdsvej til Åkandevej. På Gadelandet ligger bl.a. Husumvold Kirke.

Gader i København
Særligt udsatte almene boligområder i Danmark
Brønshøj-Husum
Christophe Lemaitre

Christophe Lemaitre (født 11. juni 1990 i Annecy, Frankrig) er en fransk atletikudøver (sprinter).

Lemaitre blev den 9. juli 2010 den første mand af europæisk afstamning til at løbe 100 meter på under 10.00 sekunder, da han vandt de franske mesterskaber i tiden 9,98 sekunder. Tidligere har Marian Voronin fra Polen løbet i tiden 9.992 sekunder, men den tid blev rundet op til 10,00.

Lemaitre vandt i 2008 juniorverdensmesterskabet på 200 meter-distancen. I 2009 blev han junioreuropamester på 100 meter.

Personlige rekorder

Eksterne henvisninger 

Sprintere fra Frankrig
Personer fra Annecy
Særeje

Særeje er en måde at opdele et ægteskabs aktiver og formue på, hvis parterne ikke ønsker delingsformue (tideligere kaldet fælleseje), der efter Lov om ægtefællers økonomiske forhold (ÆFL) § 5 er den legale ordning. Den legale formueordning er altså udgangspunktet i ethvert ægteskab uden ægtepagt. Der findes to grundlæggende former for særeje: fuldstændigt særeje og skilsmissesæreje. Ved fuldstændigt særeje holdes særejeaktiverne uden for bodelingen ved både død og skilsmisse, mens aktiverne ved skilsmissesæreje kun holdes uden for bodelingen ved skilsmisse.

Der findes en kombination af disse to særejeformer kaldet ægtefællebegunstigende kombinationssæreje. Ved denne form vil skilsmissesæreje kun blive fælleseje, hvis man dør før eller samtidig med ens ægtefælle. Er man den længstlevende, konverteres skilsmissesærejet til fuldstændigt særeje og indgår derfor ikke i ægtefællens dødsbo.

Hjemlet i ÆFL § 12 findes flere mulige formueordninger blandt andre sumsæreje/sumdeling og brøkdelssæreje.

Oprettelse 
Oprettelse af særeje sker i forbindelse med oprettelse af en ægtepagt og typisk i samråd med en advokat med speciale i arveret. Dette er for at sikre økonomisk tryghed i form af korrekt deling af formuen. 

Der kan være flere grunde til at oprette særeje: 
 Stor formueforskel og intet ønske om ligedeling ved eventuel separation eller skilsmisse
 Sammensat familie hvor forældrene har hver deres børn (særbørn)
 Ønske om at holde selvstændige projekter og virksomheder uden for ægteskabet

Reglerne om særeje er nedfældet i retsvirkningslovens §15-28.

Historie 
Det har i århundreder været almindeligt at indgå en ægteskabskontrakt, når man giftede sig. Derfra stammer udtrykket "ægtepagt". Formålet med disse kontrakter kunne være at sikre den ene part - ofte kvinden - økonomisk tryghed, hvis ægteskabet ikke holdt, eller at beskytte den velhavende part mod krav fra den anden eller dennes arvinger.

I mange år har man i Danmark ved lovgivning søgt at beskytte den svage part. I 1920'erne blev det ved lov bestemt, at ægtefæller kunne aftale særeje efter bestemte regler, men at fælleseje skulle gælde i ægteskabet, hvis ikke andet var bestemt. 

Reglerne om særeje havde tidligere den samme betydning både ved skilsmisse og død, hvilket var et problem. Derfor indførte man ved en lovændring i 1990 begrebet skilsmissesæreje. Samtidig vedtog man, at ordet særeje fremover kun skulle betyde særeje ved skilsmisse. Ved død kaldes særeje nu fuldstændigt særeje.

Referencer

Eksterne henvisninger 
Ægteskabsloven på retsinformation.dk

Ægtefælleloven på retsinformation.dk
Juridiske begreber
Familieret
Arveret
Niels Bredal (arkitekturmaler)

Niels Andreas Bredal (født 22. juni 1841 i København ; død 14. februar 1888 sammesteds) var en dansk arkitektur- og landskabsmaler.

Bredal, der var søn af koncertmester Ivar Bredal, var oprindelig bestemt til litograf, men da han følte sig mere tiltrukket af malerkunsten, blev han 1860 elev af Kunstakademiet og gennemgik dets skoler indtil 1867. Forinden han forlod Akademiet, havde han allerede fået arbejder antagne til forårsudstillingen på Charlottenborg; det første af disse, udstillet 1865, var et parti af Marmorkirkens ruin. Nogle år senere mødte han med to motiver fra Bergen, hvor hans bedstefader, portrætmaler og tegnelærer Niels Bredal, var født 1772. Den unge kunstner havde uddannet sig til landskabsmaler, men allerede valget af det første motiv, han udstillede, var betegnende for, hvilke emner han særlig ville sysle med, nemlig landskabelige motiver, i hvilke det arkitektoniske spillede en væsentlig rolle.

Udlandsrejser
Dette træder især frem, efter at i 1873 Italiens ejendommelige skønhed og dets herlige minder fra fjerne tider åbenbarede sig for ham. Talrige arbejder vidner om hans flid og hans åbne øje for det, som netop egnede sig til at fængsles på lærred og papir. Netop under hans lange ophold i Italien gik det op for ham, hvilken finhed og ynde vandfarven kunne fremkalde. Medens han tidligere væsentlig havde arbejdet i olie, blev det fra nu af fortrinsvis akvarelmaleriet, han dyrkede, og på dette område lykkedes det ikke nogen samtidig dansk kunstner at overgå ham. I 1880 drog han atter mod nord; på hjemrejsen fængslede Venedig ham særlig, og mange arbejder vidner om den fortryllelse, dogernes prægtige stad øvede på ham. Da han er kommet hjem til Danmark og København, kan man i Nordisk Illustreret Ugeblad - Ude og Hjemme se en reklame hvor han meddeler at man fra 10. oktober 1883, kan komme til undervisning hos ham i akvarelmaling og tegning ved henvendelse hos ham på hjemmeadressen Holbergsgade 6, 4 sal.

Tilbage i Danmark
Under sit lange fravær fra hjemmet var han dog ikke bleven sløvet for fødelandets skønhed. Han hentede sine motiver væsentlig fra Isefjordens omegn og forstod i disse at nedlægge sin dybe kærlighed til naturen og sin fine sandhed i gengivelsen af det sete. I disse arbejder var selvfølgelig det rent landskabelige hovedsagen, men i hans sidste akvareller, motiver fra Koldinghus, viste sig atter hans forkærlighed for arkitekturen. I Kolding, hvor Bredal underviste, dels ved teknisk skole, dels privat, opholdt han sig i to år, men savnet af den kunstneriske påvirkning, der kun kan findes i en stor by, drog ham atter tilbage til København i slutningen af 1887. 

Opholdet her blev dog kun kort; en akut sygdom endte hans virksomme liv 14. februar 1888 hvor han døde af gigtfeber (Febris rheumatica) i Colbjørnsensgade nr. 30. Hans begravelse foregår fra Skibskapellet (Holmen) på Kirkegården. I 1882 havde kunstneren ægtet Cecilie født Holm, enke efter cand.phil. F. Abrahams. Bredal var en fin kunstner, en nobel karakter og en brav kammerat.

Galleri

Referencer

Kilde

Eksterne henvisninger 

 
 
 



Malere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Personer fra København
Niels 2
John Caird

John Caird kan henvise til:

 John Caird (teolog) (1820–1898), skotsk teolog
 John Caird (instruktør) (født 1948), britisk teaterinstruktør
Clockradio

En clockradio eller klokradio er et vækkeur og en radiomodtager sammenbygget i et apparat. Radiomodtagerdelen kan typisk modtage DAB-bånd, FM-båndet og/eller AM-bånd.

Clockradioen har den funktion, at den i stedet for at udsende en høj lyd som nogle folk bliver irriteret over, starter radioen, når den alarm man har slået til begynder at vække en. Nogle clockradioer har en lille projektor indbygget, så den kan projektere oplysninger om klokken op på et større fladt areal som f.eks. en væg.

Radiomodtagere
Ure

en:Alarm_clock#Clock_radio
fr:Radio-réveil#Typologie
Yueyang

Yueyang (kinesisk skrift: 岳阳; pinyin: Yuèyáng) er en kinesisk by på præfekturniveau i provinsen Hunan i det sydlige Kina. Præfekturet har et areal på 14.898 km², og en befolkning på 5.460.000 mennesker (2007).

Bypræfekturet ligger ved bredden af Dongtingsøen.

Administrative enheder 
Yueyang består af tre bydistrikter, to byamter og fire amter:
 Bydistriktet Yueyanglou (岳阳楼区), 304 km², 550.000 indbyggere;
 Bydistriktet Junshan (君山区), 623 km², 230.000 indbyggere;
 Bydistriktet Yunxi (云溪区), 417 km², 160.000 indbyggere;
 Byamtet Miluo (汨罗市), 1.670 km², 700.000 indbyggere;
 Byfylket Linxiang (临湘市), 1.714 km², 480.000 indbyggere;
 Amtet Yueyang (岳阳县), 2.905 km², 750.000 indbyggere;
 Amtet Huarong (华容县), 1.610 km², 710.000 indbyggere;
 Amtet Xiangyin (湘阴县), 1.535 km², 690.000 indbyggere;
 Amtet Pingjiang (平江县), 4.118 km², 1,0 millioner indbyggere.

Historie 
Området var befolket allerede mer end 1000 år f.Kr. Det blev etableret i 210 e.Kr. som distriktet Hanchang, under De tre rigers tid. 

Under Song-dynastiet (960-1279) blev Yueyang stærkt befæstet. En ca. 6,5 km lang mur blev bygget rundt om byen, som blev sæde for den militære områdeforvaltning, og det var på denne tid at man begyndte at bruge navnet navnet Yueyang. Erobringen af byen under Taipingoprøret i 1852 var en vigtig sejr for oprørerne på deres fremrykning nordover langs Yangtzefloden mod Nanjing. 

Det var ved grundlæggelsen af Folkerepublikken Kina i 1949 at Yueyang blev bypræfektur.

Trafik

Jernbane 
Jingguangbanen, som er toglinjen mellem Beijing i nord og Guangzhou i syd, har stoppested her. Den passerer blandt andet også Shijiazhuang, Handan, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Shaoguan.

Vej 
Kinas rigsvej 107 fører gennem området. Den løber fra Beijing til Shenzhen (ved Hongkong, og passerer provinshovedstæderne Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.

Bypræfekturer i Hunan
Carsten Lingren

Carsten Lingren (født den 8. oktober 1965 i Silkeborg) er en dansk forfatter og kunstner og Master i Organisationspsykologi (MPO) fra RUC.

Bibliografi 
 1999 – SOS ved tab og tyveri.
 2000 – Den høje flagbog.
 2001 – Livets fester.
 2002 – Årets fester i det multikulturelle Danmark.
 2003 – Hverdagens overtro.
 2004 – Den høje legebog.
 2005 – Vejrvarsler og himmeltegn.
 2006 – Og det skete i de dage... Om juleevangeliet.

Eksterne henvisninger 
 Carsten Lingrens hjemmeside

Kunstnere fra Danmark
Personer fra Silkeborg
Faglitterære forfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Værebroparken

Værebroparken er et boligområde med etagebebyggelse, der er beliggende i Bagsværd tæt ved Hillerødmotorvejen og Smørmosen.

Området er opført i 1960'erne og består af ca. 1.400 almennyttige lejligheder i otteetagers ejendomme.

Nærmeste S-togsstation er Skovbrynet, der ligger små 1 km. væk. Bagsværd Station er næsten lige så tæt på, og den nemmeste at komme til med bus.

I boligområdet ligger Skovbrynet Skole, der er en international profilskole. Der er også både Værebro Stadion, et bibliotek, et beboerhus samt 2 daginstitutioner.

Området er opkaldt efter Værebro Å, som har sit udspring i den nærliggende Smørmose.

Busterminal 

Værebroparken har en busterminal med 2 stoppesteder:
  mod Herlev st.;  mod Gladsaxe Trafikplads
  mod Vallensbæk st.

Henvisninger 

Bagsværd
Kvarterer i København
Sophus Vind

Sophus Holger Gustav Vind (18. april 1842 i Korsør – 27. april 1913 i København) var en dansk godsejer.

Sophus Vind var søn af kammerherre Christian Andreas Vind til Sanderumgård og Bækkeskov (1794-1869) og Anna Sophie Elisabeth f. Hoppe (1803-1882) og således broder til Emil Vind. Han blev student fra Metropolitanskolen 1860, deltog som dragon frivillig i krigen 1864, trådte 1865 tilbage fra Hæren som sekondløjtnant, tog juridisk eksamen 1870 og rejste derefter et par år i udlandet, lærte landbrug på Korselitze og købte af moderen 1873 Sanderumgård. Vind ægtede 12. april 1875 Adelgunde Pouline Fanny Erneste Tesdorpf (18. december 1856 – 8. maj 1890), datter af gehejmeråd Edward Tesdorpf. 1876 udnævntes han til hofjægermester, 1898 til kammerherre og 1900 til Kommandør af Dannebrog af 2. grad.

Vind, der var en fremskreden og dygtig landmand, har været og er hædret med en mængde tillidshverv,
der går adskilligt ud over de almindelige i sogneråd og amtsråd. Han var således formand for Husflidsselskabet, Statshingsteskuekommissionen på Fyn og de samvirkende Hesteavlsforeninger
på Fyn, i en årrække var han medlem af Landhusholdningsselskabets bestyrelsesråd, og han var vicepræsident for Landmandsforsamlingen i Odense 1900. Vind var formand for Fyens Stifts patriotiske Selskab, Allerup-Davinde Sogneråd, Kreaturforsikringsselskabet «Kustos», Livsforsikringsselskabet «Dan», Fyns Landmandsbank og Odense-Kerteminde Jernbane og for Odense-Nørre Broby-Faaborg Jernbane; han var medlem af Odense Amtsråd og i bestyrelsen for en halv snes foreninger.

Kilder 
 H. Hertel, "Vind, Sophus Gustav Holger", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Galschiøt, Landbrug og Landmænd i Danmark.
 Hver 8. Dag IV, 60 f.

Riddere af Dannebrog
Godsejere fra Danmark
Sophus
Amtsrådsmedlemmer
Kommunalpolitikere fra Danmark
Jurister fra Danmark
Officerer fra Danmark
Personer fra Korsør
Personer fra Odense
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer i den 2. Slesvigske Krig fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Hofjægermestre fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Studenter fra Metropolitanskolen
Anders Østli

Anders Østli (født 8. januar 1983 i Fredrikstad) er en norsk fodboldspiller, der spiller for Sarpsborg 08 FF efter i en del år at have spillet i Danmark, senest i AC Horsens. 

Efter sæsonen 2011/12 valgte Østli ikke at forlænge kontrakten med SønderjyskE. Han spillede 106 superligakampe og scorede to mål for klubben. Sæsonen 2010/2011 scorede han tre selvmål, hvilket er rekord i Superligaen.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Anders Østli på danskfodbold.com
 Anders Østli på playerhistory.com

Fodboldspillere fra Norge
Fodboldspillere fra SønderjyskE
Personer fra Fredrikstad
Fodboldspillere fra Fredrikstad FK
Fodboldspillere fra Boldklubben Skjold
Fodboldspillere fra Lillestrøm SK
Fodboldspillere fra AC Horsens
Fodboldspillere fra FC Vestsjælland
Fodboldspillere fra Sarpsborg 08
Michael Stryger

Michael Stryger (født 15. maj 1983) er en dansk fodboldspiller. Han har tidligere spillet for SønderjyskE, Lolland-Falster Alliancen, FC Roskilde samt Vejle-Kolding.

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra SønderjyskE
Fodboldspillere fra Lolland-Falster Alliancen
Fodboldspillere fra Vejle Boldklub Kolding
Fodboldspillere fra FC Roskilde
Øerne

Øerne kan have flere betydninger:

 Stednavne
 Øerne (Ebeltoft Sogn) – en bebyggelse og et ejerlav i Ebeltoft Sogn, Syddjurs Kommune
 Øerne (Tikøb Sogn) – en bebyggelse i Tikøb Sogn, Helsingør Kommune

 Anden definition
 Øerne: Danmarks øer generelt.
 Sjælland og øerne: Sjælland, Møn, Lolland-Falster og Bornholm
 Fyn og øerne: Fyn, Langeland, Tåsinge, Ærø og de øvrige øer i Det Sydfynske Øhav
 Øerne (regional enhed) – en Grækenlands regionale enheder

 Se også
 Østifterne
Den Liberale Erhvervsklub

Den Liberale Erhvervsklub er en dansk forening (en såkaldt pengeklub), der er etableret med det formål at støtte partiet Venstre økonomisk.

Klubben blev etableret i 1998 på opfordring af Anders Fogh Rasmussen. Den har knap 100 topledere som medlemmer, og afholder 4–6 årlige arrangementer om aktuelle politiske emner. 
Medlemskab af klubben koster 20.000 kr. årligt. Overskuddet overføres til Venstre; ifølge Fritz Schur omkring halvdelen af de mellem 400.000 og 500.000 kr., som foreningen får ind i kontingenter. Årsagen til, at kontingentet er netop 20.000 kr. er, at det er grænsen for hvor stort et bidrag der kan ydes til et politisk parti uden at giverens navn skal fremgå af partiregnskabet.

Fritz Schur afgik som formand for Den Liberale Erhvervsklub i forbindelse med Venstres landsmøde 2012, efter at have været formand siden erhvervsklubbens etablering.

Kildehenvisninger 

Etableret i 1998
Venstre
Foreninger fra Danmark
Frederik Vind

Frederik Vind (29. juni 1662 – 24. april 1702 i København) var en dansk godsejer og stiftamtmand.

Han var søn af gehejmeråd Holger Vind. 1683 udnævntes han til sekretær i Danske Kancelli, fik 1687 løn som sådan og blev 1688 kammerjunker. 1691 udnævntes han til virkelig kancelliråd og fik titel og rang som etatsråd 1697, i hvilket år han tillige udnævntes til amtmand over Dronningborg Amt, hvorfra han 1699 forflyttedes til Viborg som stiftamtmand. Han døde i København 24. april 1702. 

Vind, der ved faderens død 1683 havde arvet Harrested, ægtede 22. januar 1692 baronesse Sophie Cathrine Juel (f. 1666, d. på Juellinge 10. februar 1706), datter af generaladmiral, lensbaron Jens Juel, ved hvilket ægteskab han kom i besiddelse af baroniet Juellinge og Baggesvogn og blev stamfader til baronerne Juel-Vind.

Kilder 

 

Amtmænd fra Danmark
Stiftamtmænd over Viborg Stift
Godsejere fra Danmark
Danskere i 1600-tallet
Danskere i 1700-tallet
Frederik
Etatsråder fra Danmark
Keldbyspanden

Keldbyspanden er en bronzespand fundet ved Keldby på Møn i 1827. Spanden er fra førromersk jernalder 300 f. Kr. og er formodentlig importeret fra de græske Sortehavskolonier eller måske Makedonien. At spanden er græsk ses af formen og ikke mindst den karakteristiske ornamentik, med palmetter ved hankene.

Spanden blev fundet ved Trehøje ved Keldby på Møn og kan have fungeret som gravurne. Sydsjællands Museum foretog i forbindelse med anlæggelse af en golfbane ved Keldby i midten af 80'erne arkæologiske udgravninger i området, men fandt intet fra Keldbyspandens tid. Stege Nor ender ved Keldby, og på en bakke ved Keldbylille syd for Noret er fundet mange bopladsspor og hustomter. De stammer dog fra perioden efter førromersk jernalder, dvs. romersk jernalder.

Keldbyspanden er gengivet på den danske 500-kroneseddel.

Kilder 

Oldsager fra skandinavisk jernalder
Møn
Genstande i Nationalmuseet
Arkæologiske fund fra Danmark
Næs (boplads)

Næs, en boplads fra vikingetiden, ligger i bunden af Avnø Fjord, ca. syv kilometer nordvest for Vordingborg tæt på sommerhusområdet Næs Strand. 

På en langstrakt bakke, et næs, fandt Sydsjællands Museum i slutningen af 1980'erne spor efter en stor boplads fra vikingetiden. Bopladsen var i sin opbygning og struktur meget anderledes end normale bopladser. Der var påfaldende mange grubehuse og brønde på stedet.
 
Undersøgelserne viste, at der på stedet har foregået en storstillet hørproduktion og tekstilfabrikation. Grubehusene var vævehytter og brøndene hørrådningsbrønde.
Pladsen tolkes som en lille specialiseret handelsplads. Placeringen i bunden af en fjord med vanskelige besejlingsforhold var typisk for tidens bopladser.

Eksterne kilder og henvisninger
 Fund og Fortidsminder om fundet

Arkæologiske områder i Danmark
Lokaliteter i Vordingborg Kommune
Vikingetid
Langsgående hovedveje

Brasiliens langsgående hovedveje er hovedveje, der går på langs af landet, i hovedsagen i nord-sydlig retning.

Veje i Brasilien
Gina Lollobrigida

Gina Lollobrigida (4. juli 1927, død 16. januar 2023) var en italiensk skuespillerinde, fotojournalist og politiker.

Hun var en af europas mest populære skuespillerinder i 1950'erne og begyndelsen af 1960'erne. I takt med at hun nedtrappede sin skuespillerkarriere begyndte hun at arbejde som fotojournalist, hvor hun i 1970'erne bl.a. opnåede international opsigt med et eksklusivt interview med Fidel Castro.

Skuespillerkarriere 

Lollobrigida skrev i 1950'erne en foreløbig kontrakt med Howard Hughes om over en periode på syv år at medvirke i tre film om året. Hun afviste dog vilkårene i den endelige kontrakt, da hun foretrak at blive i Europa, hvorfor Hughes suspenderede hende. Hughes solgte i 1955 RKO Pictures, men beholdt kontrakten med Lollobrigida, og tvisten med Hughes forhindrede hende i at medvirke i amerikanske film optaget i USA indtil 1959.

Hendes medvirken i den populære Brød, kærlighed og fantasi (Pane, amore e fantasia, 1953) medførte en BAFTA-nominering og andre filmpriser. Hun medvirkede i 1950'erne i en række populære film, herunder i Klokkeren fra Notre Dame (1953) (som Esmeralda), Salomon og dronningen af Saba (1959), Robert Mulligans Vi mødes ved Rivieraen (1961) og Alle mine mænd (1968).

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Italien
Italienere i 1900-tallet
Italienere i 2000-tallet
Abrahams

Abrahams er en dansk jødisk slægt, hvis stamfader, bogholder Moses Levin Abrahams (1759-1828), gift med Juliane f. Meyer, havde sønnen, professor Nicolai Christian Levin Abrahams (1798-1870), som i sit ægteskab med Frederikke Juliane Augusta Philipsen havde fem sønner.

Blandt disse var sproglærer Arthur Mathias Nicolai Abrahams (1836-1905) — fader til klasselotteridirektør Nicolaj Christian Severin Abrahams (1877-?) —, teaterdirektør Johannes Henrik Severin Abrahams (1843-1900), officer Albert Peter Carl Abrahams (1839-1909) samt arkitekt Carl (Charles) Julius Sophus Abrahams (1838-1893), hvis datter, skuespillerinde Ellen Aggerholm, 1903 ægtede skuespiller Svend Aggerholm.

Kilder 
 Albert Fabritius, "Abrahams", i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), Dansk Biografisk Leksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1932-44. Online
 Josef Fischer og Theodor Hauch-Fausbøll, Familien Philipsen i Pilestræde, 1920.

 
Slægter fra Danmark
Peter Abrahams

Peter Abrahams er navnet på flere personer:

 Peter Abrahams (officer) (1839-1909) – dansk officer
 Peter Abrahams (forfatter) (født 1919) – sydafrikansk forfatter
ARIA Charts

ARIA Charts er den største australske musik-hitliste, månedligt udgivet af Australian Recording Industry Association.

Hitlister
Etableret i 1988
Musik fra Australien