kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stor-Italien

Stor-Italien (italiensk: Grande Italia) var et ambitiøst projekt udtænkt af det fascistiske Italien, hvor målet var at skabe et omfattende storrige eller imperium bestående af - ud over de irredentiske territorier Korsika, Nice, Dalmatien og Malta - en række territorier omkring Middelhavet så som Albanien, Montenegro, det nordlige Tunesien og det nordlige Libyen. Hensigten var at skabe en italiensk stat, hvori de ikke-italienske dele skulle assimileres og en omfattende italiensk kolonialisering gennemføres. Ekspansionen var tænkt at sikre Italien en mulighed for at genvinde kontrollen over Middelhavet, der skulle være et italiensk indhav ("Mare Nostrum" (latin: "Vort Hav")), og samtidig opnå en fri adgang til verdenshavene uden for andre landes kontrol (som den udøvedes ved Gibraltar og Suez-kanalen).

Baggrund 

I 1936 tiltrådte Cesare Maria De Vecchi som guvernør over de italiensk kontrollerede øer i det Ægæiske hav. Kort efter sin tiltræden begyndte De Vecchi inden for rammerne af det italienske fascistparti at gøre sig til talsmand for skabelsen af et nyt italienskt imperium (italiensk: "Italia Imperiale") - et rige, som, i lighed med Romerriget, skulle strække sig uden for Europa og medtage store dele af det nordlige Afrika (på italiensk kendt som: "Quarta Sponda", den fjerde kyst).

De Vecchis drøm var et italiensk imperium, som inkluderede alle de europæiske områder, som italienske irredentister ønskede at indlemme i Italien: (Nice, Savojen, Ticino, Venezia Giulia, Dalmatien, Korfu, Malta og Korsika), og hvor der gennem flere århundreder havde boet italienere, men desuden de nordafrikanske territorier (Libyen og Tunesien), hvor italienske emigranter dannede "kolonier" under den senere del af 1800-tallet.

Fra 1936 og frem til tiden under 2. verdenskrig inkluderedes tillige de italienske bosættelser i det Ægæiske hav: (de ioniske øer, Zakynthos, Ithaka med flere) i projektet. Det fascistiske regime indledte en proces, hvor under de græske øer skulle gøres mere italienske.

Betydning 

De Vecchis synspunkter accepteredes delvist af Mussolini i 1940'erne, da Italien deltog i 2. verdenskrig, men stødte på modstand og skepsis fra den italienske konge, Victor Emanuel 3.s, side.

I 1942, da Italien havde fuldbyrdet okkupationen af Korsika og Tunesien, var de territorier, som De Vecchi havde talt om, med undtagelse af Malta, alle kommet i hænderne på italienerne. Projektet blev imidlertid ikke politisk udført, da krigslykken netop da vendte for Aksemagterne.

Italiens historie
Italien under 2. verdenskrig
Halligbane Dagebøl-Langenæs

Halligbanen er betegnelsen for en cirka ni kilometer lang jernbanestrækning fra Dagebøl gennem vadehavet til halligen Langenæs i Nordfrisland/Sydslesvig. 

Den smalsporede jernbane med en sporvidde på 900 mm blev bygget på en pæledæmning i årene 1925 til 1928. Banen blev anlagt for at myndighederne kunne transportere ballast til kystsikringsarbejder på halligerne Langenæs og Øland. I dag benyttes banen dog også af halligernes beboere, blandt andet for at transportere turisterne til halligerne. Transporten foregår ved hjælp af simple fladvogne - kaldet Loren (≈ tipvogne) - og lokomotiver med maksimalt ti hestekræfter. Kun byggefartøjer der transporterer basaltsten og større maskiner ud til de mange slikgårde har flere hestekræfter. De blev drevet af enten benzin- eller dieselmotorer. Tidligere var der også vogne med sejl. Der findes i alt fire vigespor mellem fastlandet og hallig Øland. 

Længere sydpå findes der en tilsvarende halligbane med en sporvidde på 600 mm fra Lillemosesil til Nordstrand Mor.

Eksterne henvisninger

 Inselbahn.de om halligbanen

Jernbanestrækninger i Tyskland
Nordfrisland
Geoffrey Coles

Geoffrey Horsman Coles (13. marts 1871 i Hastings - 27. januar 1916) var en britisk skytte som deltog i OL 1908 i London.

Humby vandt en bronzemedalje i skydning under OL 1908 i London. Han kom på en tredjeplads i holdkonkurrencen i 50 yards pistol.
De andre på holdet var Jesse Wallingford, Henry Lynch-Staunton og Walter Ellicott.

Han blev dræbt under 1. verdenskrig.

Eksterne henvisninger 
 

Skytter fra Storbritannien
Medaljevindere ved sommer-OL 1908
Olympiske bronzemedaljevindere fra Storbritannien
Levertran

Levertran er en tynd gullig olie, der gennem tryk eller opvarmning fremstilles af leveren fra fisk i torskefamilien (Gadidae), lokale hajarter og kuller. Levertran består af letfordøjelige fedtstoffer, som indeholder omega-3-fedtsyre, jod, fosfor, vitamin E samt forholdsvis store mængder af vitamin A og D.

I 1800-tallet blev det almindeligt at behandle og forebygge engelsk syge med levertran, selvom det på dette tidspunkt stadig var uklart, hvorfor levertran fungerede som helbredelsesmiddel. Det var først i 1912 at den polske kemiker Casimir Funk fostrede sin teori om, at engelsk syge opstår på grund af vitaminmangel, og at de nødvendige vitaminer findes i levertran.

Se også 
 Vitaminol

Kosttilskud
Fisk
Fedtsyrer
Naser al-Din Shah Qajar

Nasser al-Din Shah Qajar var konge af Iran fra den 17. september 1848 til den 1. maj 1896 hvor han blev myrdet. Han var søn af Mohammad Shah Qajar og Malek Jahan Khanom, Mahd-e Olia og var den tredje længst herskende konge i Irans historie efter Shapur II af Sassaniderne og Tahmasp I af Safaviderne. Han havde suveræn magt tæt i næsten 50 år og var den første iranske monark til at skrive og udgive sine dagbøger.

Biografi 
Han var i Tabriz da fandt ud af hans fars død i 1848, og han steg op til påfugletronen med hjælp fra Amir Kabir.

Konger
Personer fra Iran
Optøjerne ved UEFA Cup-finalen 2000

Optøjerne ved UEFA Cup-finalen 2000, også kendt som Slaget om Københavns, var et opgør på Rådhuspladsen i København, mellem tilhængere af det engelske fodboldhold Arsenal og det tyrkiske fodboldhold Galatasaray omkring UEFA Cup-finalen den 17. maj 2000. Spektaklerne, hvor fire mennesker blev stukket ned, omfattede også fans fra andre klubber og blev set af medierne som led i hævn for angrebet og drabet på to Leeds United tilhængerne af Galatasarayfans måneden før.

Referencer 

Fodboldoptøjer
Begivenheder i 2000
Nestori Toivonen

Nestori Kallenpoika Toivonen (født 25. marts 1865, død 6. april 1927) var en finsk skytte, som deltog i to olympiske lege i begyndelsen af 1900-tallet.

Skydekarriere 
Toivonen var meldt til tre konkurrencer ved OL 1912 i Stockholm, men deltog kun i skydning med enkeltskud efter løbende hjort, henholdsvis individuel konkurrence og holdkonkurrencen. I den individuelle konkurrence opnåede han 41 point på ti skud, flest af alle sammen med to svenskere, Alf Swahn og Åke Lundeberg. Der måtte dermed omskydning med fem skud til for at få fordelt medaljerne, og her opnåede Toivonen blot 11 point efter tre skud, hvorpå han ikke fortsatte, da han var langt bagud, men præstationen var god nok til at sikre ham bronze, mens Swahn med 20 point fik guld, og Lundeberg med 17 fik sølv. Med sin præstation blev Toivonen den første finne, der vandt en individuel skydemedalje ved OL, og han blev efterfølgende æresmedlem af sin lokale skydeklub. I holdkonkurrencen var Sverige storfavorit efter at have været meget dominerende i de individuelle konkurrencer, og de vandt da også sikkert med 151 point, mens USA med 132 point fik sølv og Finland med 123 fik bronze. Finlands bronzevindere var Iivo Väänänen, Axel Fredrik Londen og Ernst Rosenqvist samt Toivonen, og sidstnævnte var med 38 point holdets bedste.

Ved legene i 1920 i Antwerpen stillede han op i de to holddiscipliner i skydning efter løbende hjort, og i konkurrencen med enkeltskud blev Finland nummer to med 159 point efter Norge med 178 point, mens USA blev nummer tre med 158 point. Toivonen var bedste finne, og de øvrige på holdet var Robert Tikkanen, Magnus Wegelius, Kalle Lappalainen og Yrjö Kolho. Igen var Toivonen bedst på holdet med 36 point. Også i konkurrencen med dobbeltskud vandt Norge med 343 point, mens Sverige blev nummer to med 336 point, og Finland fik bronze med 285 point. Finlands hold bestod her af Robert Tikkanen, Magnus Wegelius, Yrjö Kolho, Vilho Vauhkonen og Toivonen; her var Toivonen tredjebedste finne med 57 point. Ved legene deltog Toivonen også i holdkampene i fri pistol på 50 m, hvor Finland blev nummer elleve, samt i stående militærriffel på 300 m, hvor Finland blev nummer syv.

Anden karriere 
Toivonen var medlem af kommunalrådet i Sakkala på det Karelske næs og grundlagde her et radium-hydro sanatorium ved bredden af Suvanto (søen og byen er nu en del af Rusland og hedder henholdsvis Sukhodolskoje og Gromovo). Toivonen testamenterede sanatoriet til det finske gymnastik- og sportsforbund.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Skytter fra Finland
Deltagere for Finland ved sommer-OL 1912
Deltagere for Finland ved sommer-OL 1924
Olympiske sølvmedaljevindere fra Finland
Olympiske bronzemedaljevindere fra Finland
Erik Boström (skytte)

Erik Boström (født 23. august 1869 i Stockholm, død 13. juni 1932) var en svensk skytte som deltog i OL 1912 i Stockholm.

Boström vandt en sølvmedalje i skydning ved OL 1912 i Stockholm. Han kom på en andenplads i holdkonkurrencen i 50 m pistol.
De andre på holdet var Georg de Laval, Eric Carlberg og Vilhelm Carlberg. Boström deltog også i den individuelle konkurrence i 50 m pistol, hvor han blev nummer fem, i 30 m hurtigpistol, hvor han blev nummer 17, samt i 50 m riffelskydning, hvor han blev nummer otte.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/bo/erik-bostrom-1.html 

Skytter fra Sverige
Personer fra Stockholm
Deltagere for Sverige ved sommer-OL 1912
Olympiske sølvmedaljevindere fra Sverige
William Libbey

William A. Libbey III (født 27. marts 1855 i Jersey City, død 6. september 1927 i Princeton) var en amerikansk skytte som deltog i OL 1912 i Stockholm.

Libbey vandt han en sølvmedalje i skydning under OL 1912 i Stockholm. Han kom på en andenplads i holdkonkurrencen i Enkelt skud, løbende hjort. De andre på holdet var Walter Winans, William Leushner og William McDonnell.

Eksterne henvisninger 
 http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/li/bill-libbey-1.html 

Skytter fra USA
Deltagere ved sommer-OL 1912
Axel Fredrik Londen

Axel Fredrik Londen (født 5. august 1859, død 8. september 1928) var en finsk skytte, som deltog i OL 1912 i Stockholm.

Ved OL 1912 stillede Londen i konkurrencer. Han stillede op i den individuelle konkurrence i skud efter løbende hjort (enkelt skud), og her blev han nummer atten. Derudover stillede han op i to holdkonkurrencer, heriblandt holdudgaven af den disciplin, han havde deltaget i individuelt. Her blev Finland nummer tre (bronzemedalje) med 123 point, mens Sverige vandt guld med 151 point og USA sølv med 132 point. De andre på det finske hold var Nestori Toivonen, Iivo Väänänen og Ernst Rosenqvist. Endelig var han med på holdet i trapskydning, hvor Finland blev nummer seks.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Skytter fra Finland
Deltagere for Finland ved sommer-OL 1912
Olympiske bronzemedaljevindere fra Finland
Ernst Rosenqvist

Ernst Edward Rosenqvist (24. august 1869 i Helsinki – 27. maj 1932) var en finsk skytte som deltog i  OL 1912 i Stockholm.

Rosenqvist vandt en bronzemedalje i skydning under OL 1912 i Stockholm. Han kom på en tredjeplads i  holdkonkurrencen i Enkelt skud, løbende hjort. De andre på holdet var Nestori Toivonen, Iivo Väänänen og Axel Fredrik Londen.

Eksterne henvisninger 
 http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ro/ernst-rosenqvist-1.html 

Skytter fra Finland
Personer fra Helsinki
Deltagere for Finland ved sommer-OL 1912
Wilhelm Heuer

Wilhelm Heuer er navnet på flere personer:

 Wilhelm Heuer (født 1786) (1786-efter 1856) – tysk-dansk litograf (Wilhelm Heinrich Moritz Heuer)
 Wilhelm Heuer (1813-1890) (1813-1890) – tysk litograf (Christian Ludwig Wilhelm Heuer)
Natura 2000-område nr. 35 Hald Ege, Stanghede og Dollerup Bakker

Natura 2000-område nr. 35 Hald Ege, Stanghede og Dollerup Bakker er en naturplan under det fælleseuropæiske Natura 2000-projekt. Planområde nr. 35 Hald Ege, Stanghede og Dollerup Bakker har et areal på 1.524 ha og er beliggende sydvest for Viborg Området ligger i Viborg Kommune.

Beskrivelse 
Natura 2000-området er karakteriseret ved sine markante landskabsformationer med den op til 31 m dybe Hald Sø og de omgivende bakker, der
rejser sig over 80 moh.

Hald Sø var indtil 1950’erne en af Danmarks reneste søer med et
meget alsidigt plante- og dyreliv, men blev derefter mere
og mere uklar og grumset, og planter og dyr forsvandt. Begge dele
skyldtes tilførsel af spildevand samt udledning fra dambrug i oplandet,
som gav masseforekomster af alger.
I 1985 indledte man forsøg med iltning af søens bundvand: Alle tilledninger
af spildevand til søen blev kraftigt reduceret bl.a. ved opkøb af dambrug i oplandet, og søen fik i sommerhalvåret tilført ilt via
et system af slanger og dyser på bunden af søen.

Vandløbene og især kilderne i området er efter danske forhold helt unikke og rummer en meget bevaringsværdig smådyrsfauna, hvor flere af de registrerede arter er medtaget på den danske rød- eller gulliste.

Skovene omkring Hald Sø har en meget høj naturværdi og biodiversitet og rummer artsrige epifytsamfund med sjældne arter, blandt andet de nu meget sjældne ”gammel skovs-arter”, der forekommer flere steder i Hald Ege- området, kan nævnes lungelav (Lobaria pulmonaria), samt bladmosset Antitrichia curtipendula.

I området forekommer den meget sjældne og særprægede barksvamp, hvidlig skiveskorpe, der kun er fundet to gange i Danmark, og i dag med sikkerhed kun vides at forekomme i dette område. Arten vokser udelukkende på bark af gammel vinter-eg og er rødlistet i Danmark.

Den første naturfredning i området blev foretaget i 1909 og er udvidet flere gange, så der nu er fredet 1.667 ha sø, skov, morænelandskab, å, eng, egekrat, lyngbakker og gravhøje omkring søen og bakkerne. 

Natura 2000-planen er vedtaget i 2011, hvorefter kommunalbestyrelserne
og Naturstyrelsen udarbejdede bindende handleplaner for
gennemførelsen af planen. Planen videreføres og videreudvikles i anden planperiode 2016-21. Natura 2000-planen er koordineret med vandplanen Vandplan 1.5 Randers Fjord.

Se også 
 Internationale naturbeskyttelsesområder i Danmark
 Naturtyper i Danmark

Kilder og henvisninger 

 Kort over området
 Naturplanen på Naturstyrelsens websted.
 Naturplanen 2016-2021
 Basisanalysen for naturplanen
 Basisanalyse 2016-2021

Natura 2000-planer
Lokaliteter i Viborg Kommune
EU-habitatområder i Danmark
Eritreas selvstændighedskamp

Eritreas selvstændighedskamp var en krig, som blev udkæmpet mellem den etiopiske regering, først Haile Selassies kejserrige og der efter det sovjetstøttede marxistisk-leninistiske militærregime under Mengistu Haile Mariam på den ene side, og eritreiske separatister på den anden, både før og under den etiopiske borgerkrig. Baggrunden for krigen var, at FN i 1950 besluttede, at den tidligere italienske koloni Eritrea skulle indgå i en føderation med Etiopien, og senere annekterede Etiopien landet og gjorde det til en etiopisk provins. 

Eritreas selvstændighedskrig varede i 30 år, fra 1. september 1961, da Hamid Idris Awate affyrede de første skud mod de okkuperende etiopiske styrker, til 29. maj 1991. Den eritreiske modstand var samlet i to oprørsgrupper. Den ene var den nationalistiske den eritreiske befrielsesfront (ELF), oprindelig en hovedsagelig muslimsk bevægelse i et land, hvor den ortodokse kristendom ved siden af islam var den dominerende religion, men de kristne fik stadig større indflydelse i gruppen. Den anden var det eritreiske folks befrielsesfront (EPLF), som var en venstrefløjsgruppe som brød med ELF i 1970. Disse to grupper kæmpede mod hinanden i det, som er blevet kendt som de eritreiske borgerkrige i 1972-1974 og 1980-1981. Det eritreiske folks befrielsesfront gik sejrende ud af denne konflikt og resterne af ELF måtte flygte til Sudan. I 1991 besejrede EPLF de etiopiske styrker i Eritrea og tog kontrollen over landet. Under navnet folkefronten for demokrati og retfærdighed styrer de fortsat Eritrea med Isaias Afwerki som præsident. Samme år faldt Mengistu-regimet i Etiopien efter en langvarig borgerkrig. 

I maj 1993 blev der afholdt en etiopisk støttet folkeafstemning, hvor det eritreiske folk næsten enstemmigt stemte for uafhængighed (99,79%). Eritrea blev formelt internationalt anerkendt senere samme år. 

Årsagerne til den eritreiske sejr var, at både Cuba og USSR stoppede deres tidligere støtte til Etiopien i slutningen af 1980'erne i forbindelse med, at de sovjetvenlige regeringer i Østeuropa faldt. Dette førte til, at den etiopiske kampmoral forsvandt. Videre vandt eritreerne en vigtig sejr over større etiopiske og sovjetiske styrker i slaget ved Afabet i 1988, hvilket førte til, at Etiopien måtte trække sig ud fra det nordøstlige Eritrea. Under konflikten havde etiopierne anvendt både gas og napalm mod de eritreiske guerillaer.

Selvstændighedskamp
Afrikanske krige
Cannondale

Cannondale er en amerikansk producent af cykler og relateret udstyr. Selskabet blev grundlagt i 1971, og ejes af det canadiske konglomerat Dorel Industries.

Cannondale har siden 2015 sponseret det professionelle cykelhold .

Eksterne henvisninger 

 Cannondales officielle websted

Sportsudstyrsproducenter fra USA
Etableret i 1971
Cykelproducenter
Cykelmærker
Kernereaktion

En kernereaktion er en process hvor atomkerner støder sammen, hvilket kan omdanne grundstoffer, eller en process hvor en atomkerne henfalder.

En kernereaktion kan beskrives ved en reaktionsligning, for eksempel når uran spaltes ved fission:

235U + n → 236U → 92Kr + 141Ba + 3n

Kernefysik
Jean-Honoré Fragonard

Jean-Honoré Fragonard (født 5. april 1732 i Grasse, Var, død 22. august 1806 i Paris) var en fransk maler og raderer.

Fragonard påvirkedes hjemme især af sin lærer, François Boucher, i Rom af en Federico Baroccis eller Francesco Solimenas sødlige maleri, og han fulgte da også i sin egen virksomhed datidens graciøse modekunst, blev en Boucher for Ludvig XVI, 1765 medlem af akademiet, malede, tegnede eller stak med overlegen færdighed og elegance en masse galante elskovsscener, hvis letflagrende hede erotik han skildrer med frivolt lune, med pikant ynde og legende let pensel, en Jean de La Fontaine blandt malere; han malede dog også interiørbilleder, hvor mere hyggelig varmende følelser, à la Jean-Baptiste-Siméon Chardin, får ordet, fortræffelige portrætter, hvis malemåde kan virke helt moderne impressionistisk, og smukke landskaber. 

Den Franske Revolution og dens ny åndsretning blev hans ulykke, hans formue gik tabt, han selv glemtes, hans forsøg på de gamle dage i den da moderne klassicistiske retning mislykkedes, og han døde i armod. Louvre i Paris ejer mange af hans billeder: Musiktimen, Badende kvinder, en del arbejder i den omtalte genre, det borgerlige interiør, desuden Koresos ofrer sig for at frelse Kallirrhoë, mange i privatsamlinger. Talrige af hans billeder er gengivet i kobberstik. Desuden udførte han selv raderinger: af egen komposition blandt mange andre L’armoire (Den opdagede elsker), andre efter blandt andet Tintoretto, Tiepolo.

Litteratur 
 Portalis, H. Fragonard, Paris, 1888
 Josz, Fragonard, 1901
 G. Mauclair, Fragonard, Paris, 1903

Kilde 
  

Malere fra Frankrig
Rokokomalere
Franskmænd i 1700-tallet
Raderere fra Frankrig
Medlemmer af Académie royale de peinture et de sculpture
Modtagere af Prix de Rome for maleri
Kantet konval

 
Kantet konval (Polygonatum odoratum) er en 15-45 høj urt med hvide, duftende blomster. Den vokser i næringsfattige skove og krat. Den findes vildtvoksende i Vest- og Nordjylland, og den plantes af og til i haverne. Hele planten og særligt bærrene er giftig og indeholder bl.a. homoserinlacton, kelidonsyre og saponiner.

Beskrivelse 
Kantet konval er en flerårig, urteagtig plante med overhængende, kantede stængler (et kendetegn). Hele planten er hårløs. Bladene er spredtstillede, ustilkede, ægformede og helrandede med buede nerver. Oversiden er græsgrøn, mens undersiden er lyst blågrøn.

Blomstringen foregår i maj-juni, hvor man finder blomsterne siddende enkeltvis fra bladhjørnerne. De er 3-tallige med sammenvokset bloster, stilkede og hvide med grønne kronflige. Frugterne er furede, grønne (senere blå) bær med mange frø.

Rodsystemet består af en vandret, krybende jordstængel, som bærer trævlede rødder.

Planten bliver ca. 25 cm høj (modsat stor konval, der bliver ca. 50 cm høj). Det udrettede skud er kun ca. 10 cm bredt.

Udbredelse 

Kantet konval har sin naturlige udbredelse i Sibirien, Russisk fjernøsten, Korea, Japan og Kina. I Europa findes den næsten overalt, men i Danmark er den sjælden udenfor det nordlige og vestlige Jylland, hvor den vokser hist og her i skove og krat. arten vokser på let skyggede steder med næringsfattig, tør og varm bund. Derfor findes den i lyse fyrre- eller egeskove. Den er én af typeplanterne i plantesamfundet Geranion sanguinei.

På de sydvendte skråninger af bjergkammen i området Ledové sluje mellem byerne Vranov nad Dyjí (Tjekkiet) og Hardegg (Østrig) findes varmeelskende egeskove af typen Sorbo torminalis-Quercetum petraeae. Her vokser arten sammen med bl.a. aksrapunsel, avnbøg, alm. berberis, alm. fjergræs, liguster, svalerod, blodrød storkenæb, fåresvingel, grenet edderkopurt, hunderose, hvid diktam, håret flitteraks, kirsebærkornel, klæbrig salvie, kranslilje, lundrapgræs, rank potentil, småbladet lind, Trifolium alpestre (en art af kløver), vintereg, weichsel, ædelkortlæbe og ægte alpeviol

Note

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Hvide blomster
Skovbundsplanter
Haveplanter
Giedde

Giedde (også Gjedde, Gedde) er navnet på flere danske og svenske adelsslægter, hvoraf især en skånsk uradelsslægt har gjort sig bemærket.

Våben 
En skråtstillet sølv gedde i blåt felt, på hjelmen et blåt og et sølv vesselhorn, derimellen ofte en nedadvendt sølv gedde.

Historie 
Den skånske slægts ældste led er formentlig Peder Lauridsen til Røgle (nævnt 1433) og Thorsten Lauridsen af Glumsløf (nævnt 1455), der formodes at være fader til Laurids Thorstensen (nævnt 1503 og 1514) til Røgle, hvis søn Knud Lauridsen Giedde (nævnt 1506, død før oktober 1538) var farfader til lensmand Brostrup Giedde (død 1614) tit Tomarp og Hellerup, hvis søn var rigsadmiral Ove Giedde (1594-1660) til Tommerup og Hellerup m.m. Han var fader til tolv børn, bl.a. oberberghauptmand Brostrup Giedde (1628-1668), til amtmand Knud Giedde (død 1707) til Vadskærgård, til oberst og amtmand på Bornholm Christian Giedde til Skivehus (død 1706), til Christopher Gädda (1637-1705), der blev introduceret på det svenske Ridderhus 1664, men ikke efterlod sig sønner, og til stiftamtmand Frederik Eiler Giedde (1641-1717) til Nordskov og Hindemae, hvis søn, oberst Carl Vilhelm Giedde (1698-1757) til Hindemae 1742 blev ophøjet til friherre af Wintersborg. Den nævnte amtmand Knud Giedde (død 1707) var bedstefader til Wulf Unger Giedde (1710-1777), hvis sønnesøn kammerherre, major Ove Unger Rosenkrantz Giedde (1784-1848) døde som slægtens sidste mand.

Borgerlig slægt 
Navn og våben føres også af en anset gammel dansk-norsk officersfamilie, uden at nogen som helst forbindelse mellem de to slægter kan påvises. Ritmester og interim kommandant på Møn Christian Giedde (1638-1705) var fader til generalmajor Samuel Christoph Gedde (1691-1766), som havde ti børn, hvoriblandt kaptajn Christian Gedde (1729-1798), generalmajor Hans Christopher Gedde (1738-1817) og oberst Salomon Gedde (1748-1809).

Kilder 
 Albert Fabritius, "Giedde", i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), Dansk Biografisk Leksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1932-44.
 Danmarks Adels Aarbog, XI, 1894, s. 122-131; XIV, 1897, s. 505; XVIII, 1901, s. 555; XXIII, 1906, s. 492; XXVIII, 1911, s. 569; XXXII, 1915, s. 593.

 
Adelsslægter fra Danmark
Adelsslægter fra Sverige