kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pave Hadrian 3.

Hadrian 3. (død juli 885) var pave fra 17. maj 884 til sin død i 885.

Han blev født i Rom. Han død i juli 885 ved San Cesario sul Panaro i Modena, kort efter at være startet på en rejse til Worms i nutidens Tyskland. Formålet med turen var at møde i Rigsdagen, efter han var blevet hidkaldt af den frankiske konge Karl 3. for at afgøre hvordan afgøre arvefølgen i Det tysk-romerske Rige, og diskutere saracenernes voksende magt. Det vides også, at han har skrevet et brev, hvori han fordømte de kristne i både den muslimske ledede og den kristne del af Spanien for at være for venlige overfor jøder i disse områd.

Han blev helgenkåret i 1891, og hans festdag er 8. juli.

Hans død og efterfølgende begravelse foregik i kirken San Silvestro Abbazia di Nonantola nær Modena og omkring 1122 blev der udført et relief i rammen omkring døren. Hans relikvier findes nær alteret i kirken.

Referencer 

Paver i middelalderen
Personer fra Rom
Universitetssenteret på Svalbard

Universitetssenteret på Svalbard (UNIS) er et norsk statsejet aktieselskab, der udbyder universitetsuddannelser i arktiske studier. Centret er beliggende på sydbredden af Adventfjorden i Longyearbyen på øgruppen Svalbard. UNIS er en del af University of the Arctic, og er verdens nordligste videregående uddannelsesinstitution.

Historie 
UNIS blev grundlagt i 1993 som en stiftelse af de fire traditionelle universiteter i Norge (Oslo, Bergen, Trondheim og Tromsø), og havde det første år 23 elever og syv medarbejdere. I 2002 blev UNIS omdannet til et aktieselskab ejet af Kunnskapsdepartementet.

Eksterne henvisninger 

 Universitetssenteret på Svalbards officielle hjemmeside 

Svalbard, Universitetssenteret på
Svalbard
Etableret i 1993
Pave Stefan 5.

Stefan 5 (død 14. september 891) var pave fra september 885 til sin død i 891. Han efterfulgte Pave Hadrian 3. og blev efterfulgt af Pave Formosus.

Han fulgte den tidligere Pave Nikolaus 1.'s politik i spørgsmål om Konstantinopel og Fotios 1. af Konstantinopel, samt sine relationer med den slavisk ortodokse kirke.

Referencer 

Paver i middelalderen
Pave Formosus

Formosus (ca. 816 – 4. april 896) var pave fra 6. oktober 891 til sin død i 896. Hans tid som pave var problemfyldt. Han blev begravet i Peterskirken, men hans jordiske rester blev senere gravet op og stillet for retten ved Kadaversynoden. Inden han blev pave var han biskop i Portus.

Referencer 

Paver i middelalderen
Pave Bonifatius 6.

Bonifatius 6. (død april 896) var pave i april 896. Han blev født i Rom. Valget af ham var et resultat af oprør kort efter Pave Formosus' død. Inden sin tid som pave var han to gange blevet afsat sit kirkelige embede; én som subdiakon og én som præst. Han døde kun 15 dage efter udnævnelsen som pave, og nogle hævder at han døde af gigt, mens andre hævder, at han blev skubbet af vejen for at gøre plads for Pave Stefan 6., der var den anden kandidat til embedet.

Der blev afholdt et koncil i 898 af Pave Johannes 9., hvor hans tid som pave blev annulleret.

Referencer 

Paver i middelalderen
Pave Stefan 6.

Stefan 6. (død august 897) var pave fra 22. maj 896 til sin død i 897. Han var blevet udnævnt til biskop af Anagni af Pave Formosus. Omstændighederne omkring hans valg er ikke klarlagte, men han blev sponseret af en magtfuld romersk familie fra Spoleto, der arbejdede for at bemægtige sig pavesædet på dette tidspunkt.

Referencer 

Paver i middelalderen
Pave Teodor 2.

Teodor 2. (840 – december 897) var pave i tyve dage i december 897. Hans korte tid som pave lå i en periode med partipolitiske stridigheder i den katolske kirke, som var præget af tidens feudale vold og uorden i Italien. Hans vigtigste gerning som pave var at annullere kadaversynoden fra januar året før, og han genindførte de gerninger og ordinationer, som pave Formosus havde indført, men som var blevet annulleret af pave Stefan 6. Teodor fik også liget af Formosus tilbage fra Tiberen og genbegravet. Han døde sent i december 897.

Referencer 

Paver i middelalderen
Pave Johannes 9.

Johannes 9. (død januar 900) var pave fra januar 898 til sin død i 900.

Der vides ganske lidt om Johannes 9. før han blev pave. Han blev født i Tivoli i et ukendt år, og blev ordineret præst i Benediktinerordenen af Pave Formosus. Med støtte fra en magtfulde familie fra Spoleto blev han valgt til pave i begyndelsen af 898, efter Pave Teodor 2.s tidlige død.

Referencer 

Paver i middelalderen
Max Tau

Max Tau (født 19. januar 1897, død 13. marts 1976) var en tysk-norsk humanist, filosof og digter.

Efter at have aflagt doktorgrad i filosofi var han virksom som forlagsredaktør i Berlin og havde en central rolle i udgivelsen af norske forfattere på tysk. Tau, som havde jødisk baggrund, emigrerede i 1938 til Norge og måtte i 1942 flygte til Sverige, hvor han fik norsk statsborgerskab af den norske ambassade. Han flyttede tilbage til Norge i 1945 og arbejdede frem til sin død som forlagsredaktør hos Tanum og Aschehoug. Han udførte et stort arbejde med at fremme forståelsen mellem Vesttyskland og Norge, og grundlagde Norsk-Tysk Selskab, og havde en vigtig rolle i at gøre nyere tysk litteratur kendt i Skandinavien.
Taus egne bøger og værker var præget af hans humanistiske syn og venskab med Albert Schweitzer og tematiserede jødisk-kristen forsoning, fred mellem nationer og forståelse mellem generationer. Tau var den første modtager af de tyske boghandleres fredspris i 1950 og har fået en række andre udmærkelser.

I 1970 modtog Tau Sonningprisen for sit "europæiske engagement".

Eksterne henvisninger 
 Max Tau på Norsk biografisk leksikon 
 

Personer fra Schlesien
Forfattere fra Tyskland
Filosoffer fra Tyskland
Digtere fra Tyskland
Jøder fra Tyskland
Riddere af 1. klasse af Sankt Olavs Orden
Modtagere af Sonningprisen
Humanister (menneskevenner)
Tyskere i 1900-tallet
Dobersdorf

Dobersdorf er en by og en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Selent/Schlesen i den nordlige del af Kreis Plön. Kreis Plön ligger i den østlige/centrale del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
I kommunen ligger ud over Dobersdorf, landsbyerne Jasdorf, Lilienthal, Schädtbek og Tökendorf, og bebyggelserne Charlottenhof, Friedrichsberg, Moorsehden, Mörken, Rehburg, Timmbrook, Wildhaus, Wulfsburg, Wulfskuhl og Voßberg, samt godset Dobersdorf.

Dobersdorf er beliggende omkring 15 km øst for Kiel ved Dobersdorfer See. Bundesstraße 202, går syd for Dobersdorf fra Kiel til Lütjenburg, og Bundesstraße 502, der følger kysten nord for Dobersdorf fører ligeledes fra Kiel til Lütjenburg, ligger begge omkring 5 km væk. Jernbanen Kiel-Schönberger Eisenbahn fra Kiel til Schönberg går nord for Dobersdorf.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens side   på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014  (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Plön
Ágnes Heller

Ágnes Heller (født 12. maj 1929 i Budapest, død 19. juli 2019) var en ungarsk filosof og forfatter.

Historie 
I 1947 begyndte hun at studere fysik og kemi på Universitetet i Budapest, men skiftede til filosofi. Her studerede hun under György Lukács, som hun blev kraftigt påvirket af. Hun begyndte som  marxistisk filosof, men skiftede til en mere liberal og socialdemokratisk retning.

Hun var en af de vigtigste personer i Budapestskolen. Hun arbejdede meget med historisk filosofi, moralfilosofi og teorier om modernitet.
Hun modtog flere priser, blandt andet var hun æresdoktor ved universiteterne i Melbourne og Buenos Aires. Hun modtog også Sonningprisen i 2006, og i 2014 blev Heller tildelt Wallenberg Medal fra University of Michigan.

Referencer 

 

Personer fra Budapest
Filosoffer fra Ungarn
Forfattere fra Ungarn
Jøder fra Ungarn
Modtagere af Sonningprisen
Brudekjole

En brudekjole er en kjole, som udelukkende anvendes i forbindelse med bryllup eller vielse.

Brudekjolen er traditionelt hvid, men også pastelfarver som cremehvid, champagne og bleg-rosa forekommer.
Det anses dog ikke forkert at vælge en kjole i en helt anden farve, og selv kjoler med indslag af blå, rød og sort forekommer.

Historie 

Et af de tidligste eksempler på en hvid brudekjole er den kjole, som Maria de Medici bar i året 1600. Under den såkaldte første empire (Direktoriet, 1795-1799) sås hvide brudekjoler blandt overklassens unge kvinder i Europa.

Brudekjole i hvidt slog dog først for alvor igennem, da dronning Viktoria valgte at stå brud i en hvid hofkjole i 1840. Den første engelske prinsesse, der bar hvid brudekjole, var imidlertid dronning Philippa. Da hun som 12-årig giftede sig med Erik af Pommern i Lund den 26. oktober 1406, var hun klædt i en tunika og en kappe af hvid silke, kantet med skind af grå egern og hermelin.

Almuen giftede sig derimod traditionelt i folkedragt eller i de bedste klæder, man ejede. Langt op i 1800-tallet kunne selv en noget bedre bemidlet brud bære en stærkt farvet eller mønstret kjole. Fordelen ved en sådan kjole var naturligvis, at den kunne anvendes igen som balkjole. I anden halvdel af 1800-tallet blev sort den almindeligeste farve, og stærkere farver ansås som upassende. Brugen af hvid kjole blev almindeligt udbredt i modekredse først i 1880'erne, og efter første verdenskrig slog det igennem blandt den øvrige befolkning.

Den kristne kirke ville fremhæve det kristne aspekt af ægteskabet, at bruden skulle forblive kysk og uskyldig. Desuden ville den voksende borgerklasse vise sin rigdom ved bl.a at udruste bruden med en kjole, som kun blev brugt en gang.

Inspirationen til brudekjolens udseende kom ofte fra diverse kongelige bryllupper. Senest bidrog prinsesse Dianas brudekjole fra 1981 til en trend med romantiske kjoler.

Til brudekjolen hører ofte en brudebuket og en "sløjfe". Ofte bærer bruden traditionelle og eksklusive underklæder.

På de tre første fotografier under er bruden klædt i mørke farver. Frem til slutningen af 1960'erne blev brudekjolen ofte syet efter samtidens mode.

Henvisninger

Eksterne henvisninger 

Kjoler
Bryllup
Dominique Pire

Dominique Pire (fulde navn: Georges Charles Clement Ghislain Pire) (født 10. februar 1910, død 30. januar 1969) var en belgisk munk.

Da han i 1932 afgav munkeløftet kaldte han sig efterfølgende for Dominique Pire.

I 1958 modtog han Nobels fredspris for sin indsats med at hjælpe flygninge i efterkrigstidens Europa. I 1964 blev han tildelt Sonningprisen.

Eksterne henvisninger 

 Dominique Pire  på nobelprize.org 
 

Personer fra Vallonien
Nobelprismodtagere fra Belgien
Modtagere af Nobels fredspris
Katolske præster
Dominikanere
Katolske munke
Modtagere af Sonningprisen
FSB (musikgruppe)

FSB (Formatsya Studio Balkanton) er et bulgarsk progressivt rockband, som blev mest populære i Bulgarien i 1980'erne.

Bibliografi 

Bandet blev dannet i 1975 som studieprojekt. Konstantin Tsekov og Aleksandar Baharov mødtes i 1967 og spillede med flere andre grupper, inden de mødte Rumen Boyadzhev. Da bandet blev dannet, indspillede det instrumentelle covers og covers af engelske sange med bulgarske tekster. Det udgav flere singler, inden det indspillede og udgav debutalbummet Non-Stop i 1976, et album fyldt med coversange. Bandets medlemmer begyndte at skrive deres egen musik, hvorefter pladen FSB II udkom i 1978. Før udgivelsen af denne tilsluttede Ivan Lechev sig, mens Peter Slavov trak sig fra gruppen (dog spillede Slavov med i en af sangene på FSB II som studiemusiker).

Bandet udgav yderligere tre plader, inden Baharov forlod gruppen i 1983 for at flytte til Tyskland. Ivaylo Kraychovski tilsluttede sig bandet. I 1987 blev bandet opfordret til at arbejde med den amerikanske sanger Jose Feliciano i USA og blev producent af albummet I'm Never Gonna Change, som blev udgivet i 1989. De modtog en Grammy Award for sangen Ciellito Lindo i 1990.

Medlemmer 

 Rumen Boyadzhiev - sang, keyboards (1975 – i dag)
 Konstantin Tsekov - sang, keyboards (1975 – i dag)
 Ivan Lechev - guitar, violin (1979 – i dag)
 Aleksandar Baharov - bas (1975 – 1983)
 Peter Slavov - trommer (1979 – 2006, d.2008)
 Ivaylo Kraychovski - bas (1983 – 2007)

Studioalbum 

 Non-Stop (1976)
 FSB II (1978)
 The Globe (1980)
 78 RPM (1981)
 Ten Years Later (1983)
 FSB VI (1984)
 FSB na koncert — FSB In Concert (1985)
 I Love You Up To Here (1987)
 FSB. (2010)

Kilder

Noter 

 
Progressiv rock-grupper
Musikgrupper fra 1975
ISO 639-3

ISO 639-3 er den tredje version af et sæt standarder for korte ISO-koder for sprognavne. Disse kendes også som sprogkoder.
Før denne version udsendtes fandtes ISO 639-1 og ISO 639-2, men da disse kun benytter to-bogstavskoder udsendtes ISO639-3, som anvender tre-bogstavskombinationer.

Hvert kendt sprog har en tre-bogstavs kode, og ønsker om optagelse af andre sprog kan fremsendes til SIL Internationals website

Standarden udsendtes af ISO 5. februar 2007.

Eksempler:

Referencer

Eksterne henvisninger 
 SIL International website for ISO639-3 sprog koder

Lister over sprog
Nidda

Nidda er en by i den tyske delstat Hessen med 16.848 indbyggere. Byen ligger ved floden af samme navn.

Første gang, Nidda optræder på skrift, er i Codex Eberhardi fra et sted mellem 802 og 817, hvor navnet opgives som Nitaha. Senere kaldes den Nithehe (1187), Nitete (1206) og Nitehehe (1234).

Byen fik omkring 1100 en borg med voldgrav om for at beskytte den handelsrute, der gik gennem byen. Volkold 2. bosatte sig på borgen og oprettede et lille grevskab omkring byen med sig selv som greve. Denne første borg blev revet ned i 1604 og erstattet af et renæssanceslot. I 1450 blev grevskabet Nidda lagt ind under landgrevskabet Hessen.

Katharina den Store inviterede i slutningen af det 18. århundrede folk fra Nidda til at flytte til Rusland og bosætte sig ved Volga i nærheden af Saratov. En række familier fulgte opfordringen, og derfor kan man nu om dage finde beboere i dette område med navne som Daubert og Pfaffenroth.

Papirfremstilling er en traditionel beskæftigelse i Nidda som følge af rige forsyninger af træ fra de nærliggende skove samt rent vand fra floden.

Eksterne henvisninger 

Byer i Hessen
Hermann Gmeiner

Hermann Gmeiner (født 23. juni 1919, død 26. april 1986) var en østrigsk filantrop og grundlægger af SOS Børnebyerne.

Historie 
Gmeiner blev født som den sjette af ni børn i en bondefamilie i Alberschwende i Vorarlberg i Tysk-Østrig. Da han var fem år døde hans mor, og hans ældste søster Elsa tog ansvaret for de små børn i familien og var den vigtigste omsorgsperson for ham. På grund af gode skolepræstationer modtog han et legat, som gjorde det muligt for ham at gå i gymnasiet i Feldkirch.

I 1940 blev han indkaldt til militæret, hvor han under 2. verdenskrig gjorde tjeneste i Finland, Ungarn og Sovjetunionen. Han blev såret flere gange, og da han kom tilbage til Østrig i 1945, tilbragte han flere måneder på lazaret, inden han begyndte at studere medicin.

SOS Børnebyerne 
Hermann Gmeiner gjorde et stort frivilligt arbejde for forældreløse børn, og til sidst tog det så meget tid, at han i 1949 opgav at studere. Samme år begyndte han arbejdet på at realisere den første børnelandsby. Han mente, at hvis tilstrækkeligt mange gav én schilling, kunne han oprette en fond. Han grundlagde SOS Børnebyerne i 1949 med kapital på 600 schilling, som var hele hans opsparing.

For sit arbejde med børnebyerne blev Gmeiner flere gange nomineret til Nobels fredspris uden at modtage den. I 1979 modtog han Sonningprisen.

Gmeiner døde i Innsbruck 66 år gammel. Han ligger begravet i SOS Børnebyen i Imst.

Eksterne henvisninger 

 Hermann Gmeiner på sos-kinderdoerfer.de 
 Hermann Gmeiner Academy 

Filantroper fra Østrig
Modtagere af Sonningprisen
Augusta Lütken

Augusta Sophie Wilhelmine Lütken (født Iversen, 5. oktober 1855, død 26. september 1910) var en dansk operasangerinde. Hun var gift med kaptajn Otto George Lütken.

Sopranen Augusta Lütken debuterede efter kun få års undervisning på Det kongelige Teater i 1876 i syngespillet Ungdom og galskab af Édouard du Puy. Hun var populær i roller som uskyldig ung pige, men nok mest på grund af sin sang, idet hun ikke var den store skuespiller. Hun var ikke mindst kendt for sine roller i Mozarts operaer, bl.a. som Nattens Dronning i Tryllefløjten, Zerlina i Don Giovanni og Susanna i Figaros bryllup. Hun forsøgte sig også med roller i Stockholm og London, men på grund af sin begrænsede skoling fik hun ikke succes.

Hendes karriere varede kun til 1885, hvor hun på grund af dårlige ben måtte opgive sin karriere. Fra 1890 og få år frem kunne man opleve hende i enkelte opsætninger, men hun havde nu mistet sit ungdommelige gåpåmod og opgav derpå endegyldigt den offentlige optræden.

Litteratur 
 Steen Kaargaard Nielsen & Claus Byrith, Danmarks første lydoptagelser : Edisons fonograf i 1890'ernes København, , s. 193-196.

Kilde / ekstern henvisning 
 Biografi på kvinfo.dk.

Operasangere fra Danmark
Ruben-samlingen - Danmarks første lydoptagelser
Igor Judge

Igor Judge (født 19. maj 1941 på Malta) er en engelsk baron og tidligere dommer. Han var Lord Chief Justice for England og Wales i perioden 2008-2013. Det var denne udnævnelse, der betød, at han blev udnævnt som life peer som baron Judge.

Jurister fra Storbritannien
Crossbench life peers
Personer fra Malta
Sherwood Anderson

Sherwood Anderson (født 13. september 1876 i Camden, Ohio, død 8. marts 1941 i Colón, Panama) var en amerikansk forfatter (især en novelleforfatter). Han er bedst kendt for sin novellesamling Winesburg, Ohio, der er baseret på hans erfaringer i Clyde, Ohio.

Noter

Eksterne henvisninger 
 

Novelleforfattere fra USA
Engelsksprogede forfattere
Kertj (by)

Kertj, (, , ) er en by på halvøen af samme navn på Krims østkyst. Byen har (2016) indbyggere.

Kertj blev grundlagt for 2.600 år siden som en oldgræsk koloni, og den anses for at være en af de ældste byer på Krim. I 1700-tallet blev opført fæstningen Enikale ved Kertj. 

Byen voksede markant fra begyndelsen af 1920'erne og var scene for et stort slag under anden verdenskrig.

I dag er Kertj en af de største byer på Krim blandt republikkens vigtigste centre for industri, transport og turisme. Kertj adskilles fra det russiske fastland af Kertjstrædet.

Eksterne henvisninger
Fargau-Pratjau

Fargau-Pratjau er en by og en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Selent/Schlesen i den nordlige del af Kreis Plön. Kreis Plön ligger i den østlige/centrale del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Fargau-Pratjau er beliggende ved Selenter See. I kommunen ligger landsbyerne Ernsthausen, Fargau, Friedrichsfelde, Hütten, Münstertal, Legbank, Louisenthal, Salzau, Neu-Sophienhof, Pratjau og Sophienhof.

I kommunen findes den tidligere herregård Salzau, der nu er delstatskulturcenter er kendt fra Schleswig-Holstein Musik Festival og jazzfestivalen JazzBaltica.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Plön
Winesburg, Ohio

For den virkelige by i Ohio, se Winesburg.

Winesburg, Ohio (fulde titel: Winesburg, Ohio: A Group of Tales of Ohio Small-Town Life) er en engelsksproget novellesamling skrevet i 1919 af den amerikanske forfatter Sherwood Anderson. Novellerne i bogen er opbyggede omkring hovedpersonen, George Willard fra tiden, da han var en barn, indtil han vokser op og bliver selvstændig og forlader Winesburg som voksen. Bogens ramme er den fiktive landsby Winesburg, Ohio, det er ikke byen af samme navn i Ohio, men er i stedet løseligt baseret på Andersons barndomserfaringer i Clyde i Ohio.

Bøger af Sherwood Anderson
Litteratur i 1919
Novellesamlinger
Pave Benedikt 4.

Benedikt 4. (død juli 903) var pave fra 1. februar til sin død  903. Han var søn af romeren Mammalus. Historikeren Flodoard fra 900-tallet gav ham navnet den Store, grundet hans adelige herkomst og hans generøsitet. Han efterfulgte pave Johannes 9. (898–900) og blev selv efterfulgt af pave Leo 5. (903).

Benedikt 4. fastholdt Pave Formosus' bestemmelser, hvis lig var blevet gravet op af pave Stefan 6. og var blevet stillet for retten ved kadaversynoden i 897. I 901, efter at den karolingiske kejser var forsvundet, fulgte Benedikt pave Leo 3.s eksempel og kronede Ludvig den blinde til tysk-romersk kejser. I sin tid som pave bandlyste han Balduin 2. af Flandern for at have myrdet Fulk, ærkebiskoppen af Reims. Han døde i Rom i sommeren 903 og blev begravet foran Peterskirken ved porten Guido.

Referencer 

Paver i middelalderen
Pave Leo 5.

Leo 5. (død omkring februar 904) var pave fra juli 903 til sin død i 904. Han var pave under saeculum obscurum, en periode på omkring 60 år, hvor paverne blev stærkt påvirket af en korrupt familie fra Tusculum. Han blev smidt i fængsel i september 903 af Modpave Christoforus 1., og blev sandsynligvis dræbt kort efter at Sergius 3. blev udnævnt til pave. Hvis hans fængsling ikke anses for valid (som i den moderne liste fra Vatikanet), sluttede hans tid som pave først med hans død i 904.

Referencer 

Paver i middelalderen
Pave Sergius 3.

Sergius 3. (ca. 860 - 14. april 911) var pave fra 29. januar 904 til sin død i 911. Han var pave i en tid med feudal vold og uorden i det centrale Italien, og de stridende aristokratiske fraktioner forsøgte at bruge både materielle og militære ressourcer fra pavedømmet. Fordi Sergius 3. efter sigende havde bestilt mordet på sine to forgængere, Leo 5. og Christoforus, og han var den eneste pave der angiveligt skulle have fostret en uægte søn, som senere blev pave (Johannes 11.) er hans tid som pave beskrevet som både "dyser og skammelig", og "effektiv og hensynsløs".

Litteratur 
 Canduci, Alexander, Triumph and Tragedy: The Rise and Fall of Rome’s Immortal Emperors (2010)
 Collins, Roger, Keepers of the Keys of Heaven: A History of the Papacy (2010)
 DeCormenin, Louis Marie; Gihon, James L., A Complete History of the Popes of Rome, from Saint Peter, the First Bishop to Pius the Ninth (1857)
 Gregorovius, Ferdinand, History of the City of Rome in the Middle Ages, Vol. III (1895)
 Mann, Horace K., The Lives of the Popes in the Early Middle Ages, Vol. IV: The Popes in the Days of Feudal Anarchy, 891–999 (1910)
 Norwich, John Julius, The Popes: A History (2011)

Referencer 

Paver i middelalderen
Pave Anastasius 3.

Anastasius 3. (død juni 913) var pave fra april 911 til sin død i 913. Han var født i Rom. En romersk adelig kaldet Lucian bliver nogle gange antaget at været hans far, selvom andre kilder hævter, at han var den uægte søn af hans forgænger Pave Sergius 3. (904–911). Der vides ganske lidt om Anastasius, da der ikke er bevaret om hans tid som pave, der foregik på et tidspunkt, hvor Theophylact, Greve af Tusculum og hans kone Theodora, havde stor magt, og de havde godkendt hans kandidatur til pave. Den normanniske hertug Rollo blev døbt under Anastasius' tid som pave.

Han måtte kæmpe med truslen fra saracenerne, der havde etableret sig ved floden Garigliano.

Han blev begravet i Peterskirken.

Referencer 

Paver i middelalderen
A.E.I.O.U.

"A.E.I.O.U." var et motto, som blev anvendt som signatur af den habsburgske kejser Frederik III (1415–93). Han anvendte forkortelsen på bygninger som Burg Wiener Neustadt og Domkirken i Graz, sit bordservice og andre genstande.

Fortolkning 

Frederik var allerede begyndt at bruge signaturen, da han blev valgt til Romernes Konge i 1440. Han forklarede ikke betydningen på det tidspunkt, men erklærede dog kort før sin død, at det var en tysk forkortelse: Alles Erdreich ist Österreich untertan, eller "Hele verden er underlagt Østrig."

Der har dog været fremsat andre fortolkninger, endda af samtidige heraldikere. En række forklaringer tager udgangspunkt i, at det var tænkt som et politisk slogan, som i disse latinske fraser:
 Austria est imperio optime unita ("Østrig er det imperium som er forenet bedst").
 Austria erit in orbe ultima ("Østrig vil stå som den sidste (overlevende)" (MKL 1890).
 Austriae est imperare orbi universo ("Det er Østrigs skæbne at herske over hele verden") (MKL 1890).
I alt er der forsøgt over 300 latinske og tyske fortolkninger gennem tiden; de fleste versioner refererer til et motto for nutidens Østrig eller det kæmpestore Habsburgske Monarki.

Referencer 

Ord og vendinger
Forkortelser
Tysk-romerske rige