kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Knud Fabricius

Knud Frederik Krog Fabricius (født 13. august 1875 i Aarhus, død 30. juni 1967 i København) var en dansk historiker, professor dr. phil.

Liv og gerning 
Knud Fabricius blev født i Aarhus, og hans far var historikeren og præsten Adam Kristoffer Fabricius. Han blev student i 1895 og cand. mag. fra Københavns Universitet 1901. Han fik universitetets guldmedalje for en historisk prisopgave i 1903. 1903-1905 var han på studieophold i Sverige. Han blev dr. phil. i København i 1906 med en stort anlagt fremstilling af Skaanes Overgang fra Danmark til Sverige i to bind og blev ansat som underarkivar i Rigsarkivet 1909. En stilling han beholdt til 1917. 1905-1907 var han på rejser i Europa og Nordafrika. Han var samtidigt lærer på skiftende københavnske gymnasier såvel som ved officersskolen. Han blev professor i historie ved Københavns Universitet 1916 og regensprovst 1918. Han fratrådte begge disse stillinger i 1946.

Han blev medlem af Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie 1915, og Videnskabernes Selskab 1941.

Han var forfatter til Griffenfeld (1910), Regensen gennem hundrede Aar (1923-25) og medforfatter til bind 5 af Det danske folks historie om tiden 1648-1730 og bind 4 af Sønderjyllands historie fremstillet for det danske folk om tiden 1805-1864. (Han var desuden medredaktør af dette værk fra 1930). Han skrev også et mindre biografisk værk om vennen kulturhistorikeren Troels Frederik Troels-Lund (1921) og udgav også de sidste to bind af dennes efterladte værk Bakkehus og Solbjerg (1921-22). Han stod desuden for en revideret og forøget fjerde udgave af Illustreret Danmarkshistorie for Folket der udkom 1913-15; Den var skrevet af hans far.

Ægteskab og familie 
Han blev gift 19. maj 1906 med Estrid født Stolpe (født i Stockholm 3. juni 1876) datter af professor Hjalmar Stolpe og Emmy født Holmgreen.

Forfatterskab 
 Knud Fabricius: Saxos Valdemarskrønike og hans Danasaga (Historisk Tidsskrift, Bd. 8, rk. 6; 1915)

Litteratur 
 Povl Bagge, Nekrolog over Knud Fabricius, Historisk Tidsskrift, 12. bind, 3. række, (1968-1969). Kan læses på tidsskrift.dk
 Palle Birkelund, Finn Hilsted, Ib Koch-Olsen & Jørgen Paulsen (reds.), Danmarks historiens blå bog, Krak, 1971. .

Eksterne henvisninger 
 

Historikere fra Danmark
Medlemmer af Videnskabernes Selskab
Personer fra Aarhus
Professorer fra Københavns Universitet
Faglitterære forfattere fra Danmark
Kommandører af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Modtagere af Københavns Universitets guldmedalje
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Tønder Kristkirke

Tønder Kristkirke er en kirke beliggende i Tønder og hørende under Ribe Stift.

Kristkirken behersker i sjælden grad byens billede. Byggeriet blev påbegyndt den 30. april 1591, og kirken stod færdig den 25. juli 1592. Kirkens ældeste del er tårnet, som fra Sct. Nicolai Kirke (kirkens forgænger, nedrevet 1591) indgik uden store ændringer.

Kristkirken er en af de kirker i Danmark, der er rigest på gammelt inventar. Det økonomiske grundlag for dette overdådige udstyr, der overvejende stammer fra slutningen af 1500-tallet til lidt ind i 1700-tallet, er byens korn og studehandel samt kniplingsindustrien.

Se også 
 Tønder Kirkegård

Litteratur 
 Ingolf Haase / Tønder Menighedsråd: Kristkirken 1592-1992. Christo Salvatori Sacrum. Tønder 1992, 
 Claus Eskildsen: Tønder 1243-1943. Guldhorn, Tønder 1943
 Henrik Becker-Christensen: Byen ved grænsen. Tønder 1920-1970. Institut for Grænseregionsforskning, Aabenraa 1993, 
 Carsten Erich Carstens: Die Stadt Tondern. Eine historisch-statistische Monographie. Verlag von F. Dröhse, Tondern 1861
 Ludwig Andresen: Geschichte der Stadt Tondern bis zum dreißigjährigen Krieg. Verlag Heimat und Erbe, Flensburg 1939
 Ludwig Andresen: Beiträge zur neuen Geschichte der Stadt Tondern. Verlag Heimat und Erbe, Flensburg 1943
 Heimatkundliche Arbeitsgemeinschaft für Nordschleswig: 750 Jahre Stadt Tondern 1243-1993. Verlag der HAG, Aabenraa 1993, 
 Günter Weitling: Deutsches Kirchenleben in Nordschleswig seit der Volksabstimmung 1920. Bund Deutscher Nordschleswiger & Archiv/Historische Forschungsstelle der deutschen Volksgruppe, Aabenraa 2007,

Eksterne kilder og henvisninger 

 Tønder Kristkirke hos KortTilKirken.dk
 Tønder Kristkirke i bogværket Danmarks Kirker (udg. af Nationalmuseet)

Kirker i Tønder Kommune
Kirker i Ribe Stift
Kristkirke
Kirker i Tønder Amt
W.H. Riehl

Wilhelm Heinrich Riehl (fra 1883 von Riehl, født 6. maj 1823, død 16. november 1897) var en tysk journalist, forfatter og kulturhistoriker.

Riehl studerede teologi, filosofi og musik i Marburg og Göttingen, kulturhistorie i Bonn, hvor
Dahlmann og Kinkel fik indflydelse på ham, blev derpå journalist og redigerede 1851—54 Allgemeine Zeitung. Sidstnævnte år blev han professor i statsvidenskab i München, 1859 i kulturhistorie og 1885 direktør for det kongelige Bayerisches Nationalmuseum. I 1883 blev han adlet. Som kulturhistorisk novellist vandt Riehl et højt anset navn; han forstod at sammensmelte til formfuld helhed det kulturhistoriske stof med sine digteriske ideer, og hans noveller, for eksempel Der Stadtpfeifer, Ovid bei Hofe, Der stumme Ratsherr, Der Leibmusikus osv. er 1923 blevne udgivne i en ny samlet udgave. Han har desuden skrevet et stort socialpolitisk værk, Naturgeschichte des Volkes, Ungeschriebne Briefe in Geschichte aus alter Zeit, Die deutsche Arbeit og nogle romaner, som Geschichte von Eisele und Beisele og Ein ganzer Mann. Vigtig til bedømmelsen af Riehls personlighed er Religiöse Studien eines Weltkindes.

Kilder 
 

Journalister fra Tyskland
Historikere fra Tyskland
Kulturhistorikere
Novelleforfattere fra Tyskland
Romanforfattere fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet
Diabolical

Diabolical er det andet album af det svenske black metal-band Naglfar som blev udgivet i 1998 gennem Wrong Again Records.

Numre 
 "Horncrowned Majesty" – 4:59
 "Embracing The Apocalypse" – 5:29
 "12'th Rising" – 4:04
 "Into The Cold Voids Of Eternity" – 6:25
 "The Brimstone Gate" – 4:43
 "Blades" – 3:53
 "When Autumn Storms Come" – 4:32
 "A Departure In Solitude" – 2:00
 "Diabolical – The Devils Child" – 8:53

Album fra 1998
Metalalbum
Album fra Sverige
Naglfar (band)
When Autumn Storms Come

When Autumn Storms Come er en ep af det svenske black metal-band Naglfar der blev udgivet i 1998 gennem Wrong Again Records.

Numre 
"When Autumn Storms Come" – 6:17
"The Brimstone Gate" – 5:18

Album fra 1998
Metalalbum
Album fra Sverige
Naglfar (band)
Adelborg Linklett

Adelborg Linklett (født: 29. januar 1935 i Norðskáli, Færøerne) er en færøsk skuespillerinde.

Filmografi

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Færøerne
Simplicius Simplicissimus

Simplicius Simplicissimus () er en tysk satirisk roman fra 1668 af H.J.C. von Grimmelshausen (dansk 1898 "Simplicius Simplicissimus' højst æventyrlige liv og levned" (forkortet), 1967 "Den Eventyrlige Simplicissimus" (komplet)).

Romanen, der er delvist selvbiografisk, fortæller om hovedpersonen Simplicius' trængsler under Trediveårskrigen. Simplicius bliver bortført fra sin isolerede og uvidende bondefamilie af landsknægte og må helt fra bunden lære om det kaotiske samfund han bliver tvunget ud i. Igennem mange forskellige komiske scener får H.J.C. von Grimmelshausen mulighed for at satirisere over samfundet og fremvise sin nihilistiske livsholdning.

Litteratur 
 H.J.C. von Grimmelshausen (Mogens Boisen overs.), Den eventyrlige Simplicissimus, 3 bind, Hans Reitzel, 1963.

Romaner fra Tyskland
Religionskrigene
Fiktive personer fra Trediveårskrigen
Sverri Egholm

Sverri Egholm (31. august 1930 i Leynar, Færøerne – 24. januar 2001, Tórshavn) var en færøsk skuespiller, bibliotekar og redaktør. Han var redaktør for tidsskriftet Gluggin fra 1955. Fra 1955 til 1963 arbejdede han som bibliotekar og fra 1968 til 1989 som landsbibliotekar for Færøernes Landsbibliotek (Landsbókasavnið).

Filmografi 
 Manden der fik lov at gå (1995)
 Bye bye bluebird (1999)

Bibliografi 

 1989 - 2000 Birting
 1977 - 1980 Bókatiðindi
 1972 - 1975 Føroyskur bókalisti
 1996 - 1999 Nýggja kvæðabókin

Ekstern henvisning 
 

Skuespillere fra Færøerne
Redaktører fra Færøerne
Bibliotekarer fra Færøerne
FCN

Akronymet FCN kan henvise til flere artikler:

 FC Nordsjælland – dansk professionel overbygning af Farum Boldklubs førstehold.
 FC Nordjylland – tidligere dansk professionel overbygning af Idrætsklubben Chang Aalborgs førstehold.

 1. FC Nürnberg – tysk fodboldklub.
 FC Nantes – frank fodboldklub.
 FCN Sankt Pölten – østrigsk fodboldklub.
Sigri Mitra Gaïni

Sigri Mitra Gaïni (persisk: سیگری میترا قائنی) (født 1975 i Oslo, Norge) er en færøsk skuespillerinde og digter.

Sigri Mitra Gaïni er datter af færingen Lív Joensen og har en iransk far. Hun er søster til socialantropologen Firouz Gaïni og overlægen Shahin Gaïni, barnebarn af politikeren Sigurð Joensen og feministen Sigrið av Skarði og niece til litteraturforskeren Turið Sigurðardóttir. Sigri er født i Norge, men er opvokset både i Norge og på Færøerne. Hun er uddannet på filmskolen i Ebeltoft og blev i 1995 / 1996 skuespillerinde. Efterfølgende studerede hun videre på Academy of Live and Recording Arts i London.

Som digter har hun udgivet fire bøger på færøsk, for hvilke hun i 2004 modtog Færøernes litteraturpris. Som skuespillerinde har hun medvirket i filmene Bye bye bluebird og Polle Fiction.

Udgivelser 
 1997 – Orð og andlit, Tórshavn: Forlagið Fannir, 
 1998 – Soflúgv - og øvugt, Tórshavn: Forlagið Fannir, 
 2004 – 2002 nætur, Tórshavn: Mentunargrunnur Studentafelagsins, 
 2010 - Vaknandi, Tórshavn: Mentunargrunnur Studentafelagsins

Filmografi 
 Bye bye bluebird (1999)
 Polle Fiction (2002)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Digtere fra Færøerne
Skuespillere fra Færøerne
Personer fra Oslo
Lærere fra Færøerne
Kvindelige forfattere i det 20. århundrede
Kvindelige forfattere i det 21. århundrede
Efterkommere af Simun av Skardi
Kanonbåden Marstrand

Kanonbåden Marstrand var et dansk krigsskib, der blev søsat i 1861 og som hejste kommando samme år. Marstrand blev bygget hos Baumgarten & Burmeister. Sammen med fem tilsvarende kanonbåde omtales skibene som Thura-klassen. Det var opkaldt efter søofficeren Osvald Marstrand, der døde i 1849 ombord på linjeskibet Christian den Ottende under slaget i Egernførde Fjord.

Konstruktion 
Thura-klassen var ret simple konstruktioner - udfordringen i dem var, at Orlogsværftet for første gang skulle bygge skibe af jern. Tre af skibene blev bygget hos Baumgarten og Burmeister, herunder Marstrand, der havde værftets byggenummer 14. Værftet leverede også skibets dampmaskine, der ydede 170 HK. Foruden dampmaskineriet var skibets to master forsynet med rigning, så der kunne suppleres med sejl. Skibets to kanoner var anbragt i hver sin udbygning ("svalerede") foran skorstenen, og der var tale om 30-punds glatløbet skyts med kanonvægt på 50 centner og kaliber 16,2 cm L/18. I 1868 blev kanonerne udskiftet med riflede 24-punds (15,4 cm), stadig med kanonvægt 50 centner. De nye kanoner var langt mere træfsikre. I midten af 1870'erne blev de svære kanoner suppleret med to 9 cm (4 punds) riflede forladere, der både kunne bruges til signalgivning og til forsvar mod mindre skibe. Efter ombygningen til opmålingsskib blev kanonerne udskiftet med to 37 mm kanoner.

Tjeneste 
Marstrand var udrustet under den 2. slesvigske krig, hvor skibet - sammen med Buhl og Krieger - blandt andet var udstationeret ved Fehmern. Hensigten var at forhindre en preussisk besættelse af øen, men preusserne nåede alligevel over til øen i ly af mørket, natten mellem den 14. og 15. marts 1864. Fra 1872 blev Marstrand næsten udelukkende anvendt til søopmåling, kun afbrudt af enkelte ture som øvelsesskib for kadetter og elever. I 1885 blev det officielt klassificeret som opmålingsskib. Marstrand blev ombygget til opmålingstjeneste, med et dækshus, hvor kanonerne havde stået, og i 1889 fik skibet nyt maskineri fra B&W. Opmålingsarbejdet var en møjsommelig affære, der typisk bestod i at bestemme skibets position og derefter tage lodskud for at måle havdybden og tegne dybden ind på et søkort. Derefter skiftede skibet position og processen gentog sig. Da 1. verdenskrig brød ud i 1914, blev Marstrand fra 1. august en del af Marinens Sikringsstyrke, hvor det indgik i 2. suppleringsstyrke, som logiskib for søopmålingen. Fra 1919 blev opmålingarbejdet genoptaget, og som den sidste af de seks kanonbåde blev Marstrand solgt i 1937 og slæbt til Randers til ophugning.

Referencer

Litteratur 
 Degenkolv, H.: Oplysninger vedrørende den danske flaades skibe i sidste aarhundrede. Lehmann Stage, København, 1906.
 O. Eidem og O. Lütken: Vor sømagts historie. København cirka 1901. Det Nordiske Forlag.
 Kay Larsen, Vore orlogsskibe fra halvfemserne til nu, Nyt Nordisk Forlag, 1932.
 Sven E. Thiede, Dansk Søartilleri 1860-2004, Tøjhusmuseet 2004,

Eksterne links 

Marstrand
Hildigunn Eyðfinsdóttir

Hildigunn Eyðfinnsdóttir (Født: 26. april 1975 i Tórshavn, Færøerne) er en færøsk skuespillerinde.

Hildigunn Eyðfinnsdóttir er datter af filminstruktør Katrin Ottarsdóttir og er vokset op delvist på Færøerne og delvist i Danmark. Hun er uddannet i operasang, klassisk ballet samt moderne og afrikansk dans. Hun spillede en af hovedrollerne i Ottarsdóttirs film, Bye bye bluebird som pigen Rannvá og i Ottarsdóttirs film Ludo, hvor hun spillede rollen som moderen.

Filmografi 
 2014 – Ludo (hovedrolle, moderen)
 2011 - Lejlighedsminder (ung kvinde)
 2000 – The wake (datteren)
 1999 – Bye bye bluebird (hovedrolle, Rannvá)
 1989 – Atlantic Rhapsody

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
 Hjemmeside 

Skuespillere fra Færøerne
Kanonbåden Willemoes

Kanonbåden Willemoes var et dansk krigsskib, søsat i 1861 og taget i brug samme år. Willemoes blev bygget på Orlogsværftet. Sammen med fem tilsvarende kanonbåde omtales skibene som Thura-klassen. Willemoes gjorde tjeneste som kanonbåd til 1881 og derefter som opmålingsfartøj til 1933. Skibet var opkaldt efter søhelten Peter Willemoes, der døde i kamp i 1808 på linjeskibet Prinds Christian Frederik.

Konstruktion 
Thura-klassen var ret simple konstruktioner - udfordringen i dem var, at Orlogsværftet for første gang skulle bygge skibe af jern. Foruden dampmaskineriet var de to master forsynet med rigning, så der kunne suppleres med sejl. Skibets to kanoner var anbragt i hver sin udbygning ("svalerede") foran skorstenen, og der var tale om 30-punds glatløbet skyts med kanonvægt på 50 centner og kaliber 16,2 cm L/18. I 1868 blev kanonerne udskiftet med riflede 24-punds (15,4 cm), stadig med kanonvægt 50 centner. De nye kanoner var langt mere træfsikre. I midten af 1870'erne blev de svære kanoner suppleret med to 9 cm (4 punds) riflede forladere, der både kunne bruges til signalgivning og til forsvar mod mindre skibe. Omkring 1891 blev kanonerne udskiftet med to 37 mm kanoner.

Tjeneste 
Willemoes var udrustet under den 2. slesvigske krig og gjorde efter krigen tjeneste som vagtskib og øvelsesskib. Fra 1876 deltog det i opmålingen af de danske farvande og i 1885 blev Willemoes officielt klassificeret som opmålingsskib. I 1890-91 blev skibet ombygget, og fik nyt, kraftigere maskineri. Opmålingsarbejdet var en møjsommelig affære, der typisk bestod i at bestemme skibets position og derefter tage lodskud for at måle havdybden og tegne dybden ind på et søkort. Derefter skiftede skibet position og processen gentog sig.

Da 1. verdenskrig brød ud i 1914, var Willemoes i fuld gang med opmålingsopgaver, men skibet blev 1. august en del af Marinens Sikringsstyrke, hvor det indgik i 2. suppleringsstyrke som værksteds- og depotskib for undervandbådene. Der var dog også andre opgaver under krigen. I juli 1917 blev Willemoes således sendt til Lysegrunden i Kattegat, hvor en strandet svensk skonnert blev slæbt fri. Willemoes udgik af Sikringsstyrken 17. marts 1919 og genoptog opmålingsarbejdet, men havde lejlighedsvist også anden tjeneste, for eksempel i 1928 som depotskib for Marinens 2. Luftgruppe. Willemoes udgik i 1933 og blev solgt til ophugning.

Referencer

Litteratur 
 Kay Larsen, Vore orlogsskibe fra halvfemserne til nu, Nyt Nordisk Forlag, 1932.
 Sven E. Thiede, Dansk Søartilleri 1860-2004, Tøjhusmuseet 2004,

Eksterne links 

Willemoes
Hans Jákup Glerfoss

Hans Jákup Glerfoss (født: 19. november 1937 i Mikladalur, Færøerne) er en færøsk kunstner og forfatter. Han blev født i Mikladalur på Kalsoy, men voksede op hos sine bedsteforældre på naboøen Kunoy. Som 14-årig flyttede han til Klaksvík for at arbejde. Han prøvede at arbejde som sømand og som tømrer. Da han var 27-år gammel blev han kunstner på fuldtid. Han er mest kendt for sin kunst, men har også udgivet tre digtsamlinger, for hvilke han i 1969 modtog Færøernes litteraturpris.

Udgivelser 
 1966 – Til B (digtsamling)
 1967 – Fjallafossar (digtsamling)
 1969 – Kvirra í reyðum og bláum (digtsamling)

Referencer 

Kunstnere fra Færøerne
Digtere fra Færøerne
Kanonbåden Hauch

Kanonbåden Hauch var et dansk krigsskib, der blev søsat i 1862 og hejste kommando det følgende år. Hauch blev bygget på Orlogsværftet i København. Det var opkaldt efter søofficeren Jens Erik Hauch, der døde i slaget på Reden, hvor han havde kommandoen over den gamle fregat Kronborg.

Konstruktion 
Hauch kan ses som en mindre udgave af de foregående seks kanonbåde af Thura-klassen. Den var bygget af jern, og de reducerede dimensioner betød, at der kun var plads til én kanon. Dampmaskinen var taget fra kanonbåden Støren, der netop var blevet udrangeret. Skibets glatløbede kanon havde ikke den store træfsikkerhed, og i 1864 blev den udskiftet med en mindre, men mere præcis 18 punds riflet forladekanon. Den gamle dampmaskine fra 1849 holdt til 1886, hvor den blev erstattet med en ny fra Burmeister & Wain. I slutningen af karrieren bestod Hauchs bevæbning af to små gamle glatløbede kanoner ("falkonetter"), der kunne bruges til at give varselsskud ved opgaverne med fiskeriinspektion.

Tjeneste 
Hauch blev også omtalt som "kommandofartøj", og dens første tjeneste var faktisk som kommandoskib for en eskadre af kanonbåde i juli 1863. Skibet var udrustet under hele den 2. slesvigske krig, men derefter lå det stille i over 15 år. Først i 1880 hejste Hauch kommando igen, og herefter gjorde det hvert år tjeneste som fiskeriinspektionsskib "inden for Skagen", typisk i perioden marts-november. Sidste kommando var i 1896, og skibet udgik af flådens tal 22. november 1900, og fik fjernet sit maskineri. Hauch blev solgt ved auktion i maj 1901, for 2.000 kroner. Fra 1885 var Hauch officielt benævnt som "opmålingsfartøj", men der er ingen efterretninger om, at det var udrustet til andet end de årlige inspektionsopgaver.

Referencer

Litteratur 
 Degenkolv, H.: Oplysninger vedrørende den danske flaades skibe i sidste aarhundrede. Lehmann Stage, København, 1906.
 Sven E. Thiede, Dansk Søartilleri 1860-2004, Tøjhusmuseet 2004,

Eksterne links 

 Hauchs kartotekskort i Den sorte Registrant. Bevaret på archive.org

Hauch
Kollund

Kollund er en lille by i Sønderjylland med , beliggende på den danske side af Flensborg Fjord. Byen befinder sig i Aabenraa Kommune og hører til Region Syddanmark.

På en tur via Fjordvejen fra Kruså til Rinkenæs, passeres byerne Kollund, Sønderhav, Rønshoved gennem et særegent naturområde. Ud for Sønderhav, ligger Okseøerne i Flensborg Fjord.

I sin tid sejlede en færge, en såkaldt spritrute, fra Kollund til Flensborg over fjorden. Afgangen var fra Kollund Mole.

Kollund er hjemsted for Avifauna, Kollund Møbler, Fleggaard Holding, Bindzus lamper, Fakkelgaarden, Privathospitalet Kollund og Lindegaarden restaurant og Bed & Breakfast.

Kilder 

Byer i Aabenraa Kommune
Byer i Sønderjylland (under den danske stat)
Labyrinthen

Labyrinthen er en roman fra 1792-1793 af Jens Baggesen. 

Romanen er en halvt selvbiografisk beskrivelse af forfatteren Jens Baggesens rejse gennem Europa i årene 1789-1790. Baggesen havde på grund af dårligt helbred fået tilstået en rejse til det tyske kursted Bad Pyrmont af sin mæcen prins Frederik Christian af Augustenborg. Til forskel fra tidens mange rejseromaner prøvede Jens Baggesen ikke at skrive en turistfører om de lande, han besøgte. Baggesen var  interesseret i at skildre sin egen udvikling og menneskene omkring sig. 

Oprindelig havde Baggessen tænkt sig en dansk version af Laurence Sternes A Sentimental Journey through France and Italy fra 1768 (på dansk i 1775 under titlen Yoricks Følsomme Reise), hvilket bl.a. kan ses af jagten efter pas samme dag som afrejsen finder sted, i åbningskapitlet, der har en umiskendelig lighed med det engelske forbillede. Men snart indser Baggesen, at hans bog er langt mere personlig end Sternes lette satiriske prosa, og han skaber i stedet sit helt egent værk. 

Det fører til meget subjektive beskrivelser af steder og landskaber, han besøger. Karakteristisk er beskrivelsen af Mannheim i kapitlet Staden paa Vers, der med sine snorlige gader og ens huse giver byen et militaristisk præg. Byen medfører en længere diskussion om byer på prosa og rim:

 

Og hans tur op i tårnet på Domkirken i Strasbourg, hvor selve turen op i flere stadier beskrives som en febrilsk opstigning til gudernes bolig i nærmest impressionistisk stil:

Interessant er også rejsen til revolutionens Frankrig og især Paris, hvor det var Baggesens hensigt at at besøge den nydannede Nationalforsamling og Bastillens ruiner. 

På turen møder Jens Baggesen sin tilkommende hustru, den schweitziske Sophie von Haller, og i romanens fortsættelse beskriver han, hvordan han forloves og giftes med hende for endelig at bringe hende tilbage til sit hjemland. Da vognen med Jens Baggesen og hans brud ruller over grænsen til Danmark slutter romanen.

De første to bind af Labyrinthen udkom i 1792 og 1793, og Baggesen standsede aldrig arbejdet med en fortsættelse. Kun dele af den blev udgivet. Den komplette udgave med fortsættelse findes i den af sønnerne Adam Paul Baggesen og August Baggesen og digterpræsten C. E. Boye udgivede 10. binds samling Jens Baggesen "Danske Værker" 1827-1832 (2. udgave 1845-1847). Alle senere publicerede udgaver af Labyrinthen er forkortede.

Eksterne henvisninger 
 Den ubeskårede udgave af Labyrinthen fra Jens Baggesens Danske Værker Første Deel, Anden Deel og Tredie Deel på Google Books.
 Martin H. Brunsgaard, Fortsættelse følger – om Jens Baggesens Labyrinthen, i: Bogens Verden 2002/5. Kan læses on-line her

Romaner fra Danmark
Litteratur i 1793