kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Elbphilharmonie

Elbphilharmonie er en koncertsal i Hamborgs Hafen City, der blev indviet 11. januar 2017. Huset er tegnet af det schweiziske arkitektfirma Herzog & de Meuron. Udover tre koncertsale rummer bygningen hotel, restauranter, boliger og parkeringshus samt en offentligt tilgængelig udsigtsplatform. Byggeriet begyndte i 2007, forventedes afsluttet i 2010 og havde et budget på 272 mio. EUR. Huset afleveredes med mere end seks års forsinkelse, mens prisen i mellemtiden var steget til 866 mio. EUR.  Fra begyndelsen var målet, et nyt vartegn for byen og skabe et kulturelt fyrtårn for alle byens borgere.

Der er en stor koncertsal med 2150 siddepladser, en lille sal med 550 pladser og den tredje sal, det såkaldte Kaistudio, med 170 siddepladser. Mellem murstenssokkelen og glasfacaden befinder der sig i en højde af 37 meter den offentlig tilgængelige udsigtsplatform Plaza. Den benyttes som tilgangsområde for koncertsalenes opholdsrum (foyer), til hotellet og lejlighederne.

Galleri

Henvisninger 

 

Hamborg
Koncertsale i Tyskland
Tysk kultur
Picos de Europa Nationalpark

Picos de Europa Nationalpark () er en nationalpark i bjergkæden Picos de Europa i det nordlige Spanien. Det ligger inden for tre autonome regioner, Asturien, Cantabrien og Castilla y León, som alle er repræsenteret i parkens organisation.

Historie 
Den var blandt de første Nationalparker i Spanien sammen med Ordesa y Monte Perdido Nationalpark i Pyrenæerne. Da den blev oprettet 22. juli 1918 omfattede den den vestlige del af den nuværende nationalpark, centreret omkring Covadonga søerne.
Parque Nacional de la Montaña de Covadonga, som den blev kaldt dengang, havde et areal 169,25 km². 30. maj 1995 blev parken udvidet til at omfatte det nuværende areal på 646,60 km².

9. juli 2003 godkendte UNESCO at nationalparken fik status af biosfærereservat. Picos de Europa er et af flere biosfærereservater i de Kantabriske bjerge som er samlet i et enkelt super-reservat kendt som "Gran Cantábrica".

Geografi 

Det samlede areal på parken er 646.60 km² og ligger i Castilla y León, Asturien, og Cantabrien. Det højeste punkt er toppen af Torre de Cerredo på 2.648 moh. og det laveste punkt er 75 moh. ved floden Deva, hvilket er en forskel på 2.573 meter.

De geologiske formationer i parken viser istidserosion i kalkstens-bjergmassivet der danner de Kantabriske bjerge.

Flora og fauna 
Der er mange typer skov i området med blandt andet bøg og Sten-Eg.

Der bor omkring 1300 mennesker og mange beskyttede dyr, som tjur, lammegrib (Gypaetus barbatus), den cantabriske brune bjørn og iberisk ulv (Canis lupus signatus). Det mest markante dyr i Picos de Europa er pyrenæisk gemse (Rupicapra pyrenaica) med underarten cantabrisk gemse (Rupicapra pyrenaica parva) samt spansk stenbuk (Capra pyrenaica).

Eksterne kilder og henvisninger 

 Officielt websted fra Spanish Ministry of Environment 
 Turistinformation 
 iberianature.com - Engelsksproget websiteom naturen i Spanien og Portugal
 Oprettet efter ver. 159644618 på engelsk Wikipedia

Nationalparker i Spanien
Biosfærereservater under UNESCO
Asturien
Kantabrien
Castilla y León
Ivan Klíma

Ivan Klíma, født 14. september 1931 i Prag som Ivan Kauders, er en tjekkisk dramatiker og romanforfatter. Hans værk er præget af hans og hans families oplevelser under nazistiske og sidenhen den kommunistiske undertrykkelse.

Af jødisk slægt blev han i 1941 sammen med forældre og en bror deporteret til kz-lejrenTheresienstadt. Familien overlevede og vendte tilbage til Prag, hvor de erstattede deres tysklydende efternavn Kauders med det tjekkiske Klíma. Efter kommunisternes magtovertagelse I 1948 blev faderen sat I fængsel af det nye regime.

Værker oversat til dansk

Eksterne henvisninger 

Digtere fra Tjekkiet
Romanforfattere fra Tjekkiet
Dramatikere fra Tjekkiet
Albaniens U/16-fodboldlandshold

Albaniens U/-16 fodboldlandshold er det nationale fodboldhold i Albanien, og landsholdet bliver administreret af Federata Shqiptare e Futbollit.

U/16-fodboldlandshold
U/16-fodboldlandshold i Europa
Albaniens U/17-fodboldlandshold

Albaniens U/-17 fodboldlandshold er Albaniens landshold for fodboldspillere, som er under 17 år. Landsholdet bliver administreret af Federata Shqiptare e Futbollit.

U/17-fodboldlandshold
U/17-fodboldlandshold i Europa
Albaniens U/18-fodboldlandshold

Albaniens U/-18 fodboldlandshold er Albaniens landshold for fodboldspillere, som er under 18 år. Landsholdet bliver administreret af Federata Shqiptare e Futbollit.

U/18-fodboldlandshold
U/18-fodboldlandshold i Europa
Albaniens U/19-fodboldlandshold

Albaniens U/19-fodboldlandshold er Albaniens landshold for fodboldspillere, som er under 19 år. Landsholdet bliver administreret af Federata Shqiptare e Futbollit.

U/19-fodboldlandshold
U/19-fodboldlandshold i Europa
Albaniens U/20-fodboldlandshold

Albaniens U/20-fodboldlandshold er Albaniens landshold for fodboldspillere, som er under 20 år. Landsholdet bliver administreret af Federata Shqiptare e Futbollit.

U/20-fodboldlandshold
U/20-fodboldlandshold i Europa
Albaniens U/21-fodboldlandshold

Albaniens U/20-fodboldlandshold er Albaniens landshold for fodboldspillere, som er under 21 år. Landsholdet bliver administreret af Federata Shqiptare e Futbollit.

U/21-fodboldlandshold
U/21-fodboldlandshold i Europa
Alle for tre

Alle for tre  er en dansk komediefilm fra 2017 instrueret af Rasmus Heide efter manuskript af Rasmus Heide og Jacob Tingleff.

Medvirkende 
Mick Øgendahl som Ralf
Rasmus Bjerg som Timo
Jonatan Spang som Nikolai
Sonja Richter som Kim
Kurt Ravn som Arno
Zlatko Buric som Signore Pelliccia
Rikke Louise Andersson som Lonnie
Kirsten Lehfeldt som Sagsbehandler
Bodil Lassen som Dame på messe
Drasko Zidar som Lastbilchauffør

Referencer

Eksterne henvisninger 

Danske film fra 2017
Komediefilm fra Danmark
Dansksprogede film
Film instrueret af Rasmus Heide
Belgiens U/16-fodboldlandshold

Belgiens U/16-fodboldlandshold er Belgiens landshold for fodboldspillere, som er under 16 år og administreres af KBVB/URBSFA.

U/16-fodboldlandshold
U/16-fodboldlandshold i Europa
Belgiens U/17-fodboldlandshold

Belgiens U/17-fodboldlandshold er Belgiens landshold for fodboldspillere, som er under 17 år og administreres af KBVB/URBSFA.

U/17-fodboldlandshold
U/17-fodboldlandshold i Europa
Belgiens U/18-fodboldlandshold

Belgiens U/18-fodboldlandshold er Belgiens landshold for fodboldspillere, som er under 18 år og administreres af KBVB/URBSFA.

U/18-fodboldlandshold
U/18-fodboldlandshold i Europa
Belgiens U/19-fodboldlandshold

Belgiens U/19-fodboldlandshold er Belgiens landshold for fodboldspillere, som er under 19 år og administreres af KBVB/URBSFA.

U/19-fodboldlandshold
U/19-fodboldlandshold i Europa
Belgiens U/20-fodboldlandshold

Belgiens U/20-fodboldlandshold er Belgiens landshold for fodboldspillere, som er under 20 år og administreres af KBVB/URBSFA.

U/20-fodboldlandshold
U/20-fodboldlandshold i Europa
Spaniens U/16-fodboldlandshold

Spaniens U/16-fodboldlandshold er Spaniens landshold for fodboldspillere, som er under 16 år og administreres af Real Federación Española de Fútbol] (RFEF).

U/16-fodboldlandshold
U/16-fodboldlandshold i Europa
Spaniens U/18-fodboldlandshold

Spaniens U/18-fodboldlandshold er Spaniens landshold for fodboldspillere, som er under 18 år og administreres af Real Federación Española de Fútbol] (RFEF).

U/18-fodboldlandshold
U/18-fodboldlandshold i Europa
Portugals U/16-fodboldlandshold

Portugals U/16-fodboldlandshold er Spaniens landshold for fodboldspillere, som er under 16 år og administreres af Federação Portuguesa de Futeboll (FPF).

U/16-fodboldlandshold
U/16-fodboldlandshold i Europa
Portugals U/17-fodboldlandshold

Portugals U/17-fodboldlandshold er Portugals landshold for fodboldspillere, som er under 17 år og administreres af Federação Portuguesa de Futeboll (FPF).

U/17-fodboldlandshold
U/17-fodboldlandshold i Europa
Portugals U/18-fodboldlandshold

Portugals U/18-fodboldlandshold er Spaniens landshold for fodboldspillere, som er under 18 år og administreres af Federação Portuguesa de Futeboll (FPF).

U/18-fodboldlandshold
U/18-fodboldlandshold i Europa
Portugals U/19-fodboldlandshold

Portugals U/19-fodboldlandshold er Spaniens landshold for fodboldspillere, som er under 19 år og administreres af Federação Portuguesa de Futeboll (FPF).

U/19-fodboldlandshold
U/19-fodboldlandshold i Europa
Portugals U/20-fodboldlandshold

Portugals U/20-fodboldlandshold er Portugals landshold for fodboldspillere, som er under 20 år, og administreres af Federação Portuguesa de Futeboll (FPF).

U/20-fodboldlandshold
U/20-fodboldlandshold i Europa
Værker af Niels W. Gade

Dette er en liste over værker af Niels W. Gade.

En fuldstændig, tematisk fortegnelse over Gades værker blev udgivet af Det Kongelige Bibliotek i 2019.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Inger Sørensen: Niels W. Gade. Thematic-Bibliographic Catalogue of His Works, NWGW.  (Onlineversion)

 Sange i Wikisource
USA indefra

USA indefra (originaltitel: Morgan Spurlock Inside Man), er en amerikansk dokumentar-serie, udsendt på CNN. Serien følger Morgan Spurlock, der undersøger udvalgte emner fra et insiderperspektiv. Især episoden "USA indefra: Sandheden om overvågning"  er kendt i Danmark.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Dokumentarserier fra USA
Amerikanske tv-serier fra 2010'erne
Tv-programmer fra CNN
Naur Kirke

Naur Kirke ligger i Naur Kirkeby i Naur Sogn, Holstebro Kommune (Viborg Stift), lidt nord for landsbyen Naur.

Interiør 

Udsmykningen af kirkens prædikestol og altertavle er skabt af kunstneren Sven Havsteen-Mikkelsen i perioden 1982-85. Motivet på altertavlen er Jesu fødsel.

På sydvæggen hænger et trækrucifiks fra det 15. århundrede i gotisk stil.

Historie 
Naur Kirke stammer fra begyndelsen af 1200-tallet.

Kirken gennemgik en større restaurering i perioden 1982-1986.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Naur Kirke hos KortTilKirken.dk
 Naur Kirke hos danmarkskirker.natmus.dk (Danmarks Kirker, Nationalmuseet)

Kirker i Holstebro Kommune
Kirker i Viborg Stift
Aminas breve

Aminas breve  er en dansk dramafilm fra 2017 instrueret af Jacob Bitsch efter manuskript af Anders Ølholm.

Medvirkende 
Esben Smed som Janus
Lisa Carlehed 
Siir Tilif 
Omar Shargawi 
Sarah-Sofie Boussnina 
Besir Zeciri 
Hans Henrik Clemmensen 
Camilla Lehmann
Niki Topgaard

Eksterne henvisninger 

Danske film fra 2017
Dramafilm fra Danmark
Film fra Danmark (administrationskategori)
Du forsvinder

Du forsvinder  er en dansk film fra 2017, baseret på Christian Jungersens roman af samme navn. Filmen er instrueret af Peter Schønau Fog, og i rollelisten ses bl.a. Trine Dyrholm og Nikolaj Lie Kaas.

Medvirkende 
Trine Dyrholm som Mia
Nikolaj Lie Kaas som Frederik
Michael Nyqvist som Bernard
Thomas Guldberg Madsen som Ian

Eksterne henvisninger 

Danske film fra 2017
Dramafilm fra Danmark
Film fra Danmark (administrationskategori)
Film instrueret af Peter Schønau Fog
Shinto-tempel

Et shinto-tempel ( jinja?, som betyder "Gud(erne)s sted") er en bygning, hvis hovedformål er at være hus for en eller flere shinto-kami (guder indenfor shinto-religionen i Japan). Den vigtigste bygning i templet bruges til at opbevare hellige genstande og ikke til tilbedelse. Selvom man på dansk og andre ikke-japanske sprog refererer til shinto-helligdommene med et enkelt ord, på dansk "tempel", har de mange forskellige navne på japansk, såsom gongen, -gū, jinja, jingū, mori, myōjin, -sha, taisha, ubusuna eller yashiro.

Strukturelt set er et shinto-tempel karakteriseret af tilstedeværelsen af et honden (kaldes også shinden 神殿), som er et reservat, hvori kami'en findes. Det er dog ikke alle shinto-templer, som har et honden. Nogle templer, især i bjergene, har ikke et honden. Manglen på et honden kan også skyldes, at der i nærheden af templet er en alter-lignende struktur kaldet et himorogi (helligt hegn 神籬) eller et objekt som tiltrækker ånder, et såkaldt yorishiro (依り代). Der er oftest også et haiden (tilbedehal 拝殿).

Der er også miniaturetempler: hokora, som findes langs vejene i Japan. Nogle af de største templer har endda deres eget miniaturetempel. Endvidere findes der mobile templer: mikoshi, som bæres på lange pæle, dog bruges mikoshi'er oftest kun i forbindelse med festivaller (matsuri).

I år 927 e.Kr. blev Engi-shiki (神社本庁) (ordret: procedurer for Engi-æraen) bekendtgjort. Dette værk kategoriserede alle 2.861 eksisterende templer på daværende tidspunkt samt 3.131 af de officielt anerkendte og stadfæstede kami. Siden da er disse tal steget betydeligt. Bureauet for Kulturelle Affærer i Japan anslår at antallet af templer i Japan er 79.467, hvoraf de fleste er forbundet med Association of Shinto Shrines. Nogle templer, fx Yasukuni-templet, er komplet uafhængigt af udefrakommende myndigheder. Der anslås dog, at der er omkring 100.000 shinto-templer i Japan, dog ikke medregnet private templer, som folk har i deres eget hjem eller er ejet af mindre grupper, forladte og forfaldne templer samt det mobile hokora-tempel.

Referencer 

Shinto
Templer
3 ting

3 ting  er en dansk film fra 2017 instrueret og efter manuskript af Jens Dahl. Filmen havde premiere den 18. maj 2017.

Resumé 
 
Den højtbegavede sprængstofekspert Mikael er indgået i et vidnebeskyttelsesprogram.

Mikael har været med til at stjæle 60 millioner kroner sammen med en gruppe serbiske kriminelle, og forsøger nu at redde sit eget liv ved at udlevere de andre.

Han skal opholde sig på et hotelværelse indtil retssagen starter. I bytte for sit vidneudsagn har han bedt om tre ting: at PET opdriver en kvinde ved navn Camilla, at han får bragt en særlig kasse fra et opbevaringslager til sig, og at han kan modtage en bestilling på to gange butter chicken fra en restaurant i Valby.

Medvirkende 
Nikolaj Coster Waldau som Mikael
Birgitte Hjort Sørensen som Camilla	
Lærke Winther Andersen som Nina	
Jacob Ulrik Lohmann som Sander	
Morten Holst som Carsten
Magnus Bruun som Martin Lunderskov

Eksterne henvisninger 

Danske film fra 2017
Dramafilm fra Danmark
Dansksprogede film
Neuroblastom

Neuroblastom er en svulstsygdom, som opstår hos spædbørn og småbørn i den del af nervesystemet, der hedder det sympatiske nervesystem. Dette er nervetråde og knudepunkter (ganglier), som passerer gennem bækkenet, bughulen, brysthulen og halsen i det, som kaldes sympatikuskæden. Binyrerne indgår også i dette system. Svulster kan opstå hvor som helst i de nævnte angivne områder. De fleste primærsvulster opstår i bughulen. Heraf opstår mindst halvdelen i binyremarven. I Danmark opstår 8-10 tilfælde om året.

Symptomerne på neuroblastom kan vise sig ved:

 Klumper i mave og/eller bryst
 Mavesmerter, knogle- eller ledsmerter
 Vekslende feber, træthed, nedsat appetit og vægttab
 Blåt øje (vaskebjørneøjne) og/eller udbulende øje
 Udspilet, hård mave
 Smerter, føleforstyrrelser, nedsat kraft i benene, haltende gang
 Besvær med vandladning og afføring
 Hævet lymfeknude på halsen eller en hævelse på kranieknoglen
 Små blå mærker og klumper i huden
 Øjenlåg der hænger og/eller ukoordinerede øjenbevægelser

Eksterne henvisninger 
 Neuroblastom side fra Sundhed.dk

Noter 

Kræftsygdomme
Børnesygdomme
Nervus trochlearis

Nervus trochlearis, også kaldet den fjerde kranienerve eller kranienerve IV, er en motorisk (en somatisk efferent) nerve, som innerverer en eneste muskel: musculus obliquus superior i øjet, der opererer gennem bruskringen trochlea. Denne nerve er den eneste kranienerve, som kommer til syne på hjernestammens bagside (dorsalt). Dette kaldes for dens apparante udspring.

Noter 

Nervesystemet
Monticello

Monticello, i nærheden af Charlottesville i Virginia, var Thomas Jeffersons ejendom, hovedforfatteren til USA's uafhængighedserklæring, den tredje præsident i USA, og grundlæggeren af University of Virginia. Huset er tegnet af Jefferson selv, og ligger på toppen af en 250 m høj bakke i Southwest Mountains syd for Rivanna Gap. Monticello betyder "lille bjerg" på italiensk.

Et billede af Monticellos facade mod vest var på bagsiden af amerikanske 5-cent mønter (kaldt "Nickels") fra 1938 til 2003, billedet kom tilbage på mønterne fra 2006, og var også på bagsiden af amerikanske 2-dollarsedler som blev trykt fra 1928 til 1966.

Monticello blev optaget på UNESCO's Verdensarvsliste i 1987, sammen med University of Virginia, som ikke ligger langt derfra.

Eksterne henvisninger 

 Thomas Jeffersons Monticello (officiel hjemmeside)

Verdensarvsområder i USA
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Virginia
Virginias historie
Iittala

Iittala, etableret som et glasværk i 1881, er et finsk designmærke indenfor designobjekter, bordtøj og kogegrej. Iittala's officielle i-logo blev designet af Timo Sarpaneva i 1956. Siden 2007 har Iittala været ejet af Fiskars.

Iittala har stærke designrødder indenfor glasvarer og glaskunst, hvilket eksempelvis kan ses i glas designet af Aino Aalto i 1932; Alvar Aalto’s Savoy Vase (Aalto Vase) fra 1936; Oiva Toikka’s Fugle af Toikka glasfuglesamling har været fremstillet siden 1962, hans glasvare sæt Kastehelmi fra 1964 og Tapio Wirkkala’s glas Ultima Thule fra 1968.

Over tid udvidede Iittala fra glas til andre materialer som keramik og metal, mens der fortsat var fokus på filosofien om progressivt, elegant og tidsløst design. Det ses i Kaj Franck’s Teema keramiske bordtøj fra 1952 og Timo Sarpaneva’s støbejernsgryde Sarpaneva fra 1960.

I nyere design ses Björn Dahlström i 1998; Heikki Orvola’s Kivi lysholdere fra 1988; Alfredo Häberli’s keramik Origo bordtøj designet i 1999 og Essence glassene fra 2001; Anu Penttinen’s Vitriini fra 2010 og bordtøjet Sarjaton bruger kramik, glas, træ, tekstiler som materialer, det er designet af Harri Koskinen, Aleksi Kuokka, Musuta og Samuji i 2012.

Historie

Opstarten 
I april 1881, i Sydfinland i landsbyen Iittala, etablerede svenske Petrus Magnus Abrahamsson Iittala Glasbruks Aktiebolag, efter at have forladt Nuutajärvi glasværk.
Pga. mangel på faglærte glaspustere i Finland så kom de første 17 glaspustere fra Limmared glasværk i Sverige. Sammen med den lokale svenske glaspuster Johan Fredrik Gauffin, som var delejer, så skabte de de første glasobjekter 24. november 1881.

I februar 1888 forlod Abrahamsson det tabsgivende Iittala glasværk og Anders Andersson der var bestyrelsesformand overtog direktørposten. I 1865 stoppede svenskeren Anders Norstedt som administrator for Nuutajärvi glasværk og flyttede til Helsinki for at pleje sine forretningsinteresser. I 1895 besad Anders Norstedt aktiemajoriteten i Iittala Glasbruks Aktiebolag.

Nyere tid 

I 1988 fusionerede ejerne af Iittala glasværk, A, Ahlström Corporation og Wärtsilä, ejerne af Nuutajärven Lasi, Humppila glasværk og Napapiirin Lasi til Iittala-Nuutajärvi Oy. A, Ahlström beholdt 70 % af aktierne og Wärtsilä 30 %. Produktkollektionerne blev alle beholdt men mærket Iittala blev benyttet til eksport.

I 1990 blev Iittala-Nuutajärvi Oy solgt til Hackmann-koncernen, som havde overtaget Arabia og Rörstrand-Gustavsberg. Designområdet i Hackman skiftede navn til Iittala i 2003.

I 2004 købte italienske ALI Group Hackman-koncernen og frasolgte forretningsområdet Iittala oy ab til Iittala-ledelsen og den hollandske kapitalfond ABN AMRO.

I 2007 blev Iittala købt af Fiskars og det er i dag et design-mærke i Fiskars-koncernen.

Referencer 

 Riitta Nikula (ed), Heroism and the Everyday. Museum of Finnish Architecture, Helsinki, 1994.

Eksterne henvisninger 
 Iittala brand homepage
 Iittala Product Timeline
 Fiskars Corporation
 Iittala history  - at FinnishDesign.com
 Iittala brand description  - at Skandimag.ru (Russian)

Mærker
Glasværker
Fremstillingsvirksomheder fra Finland
Fiskars
Etableret i 1881
Marimekko

Marimekko () er en finsk boligudstyr-, tekstil- og modevirksomhed. Den er især kendt for sine kollektioner med simpelt print i lyse farver, som benyttes både i kvindebeklædning og i boligudstyr. Især to designere, Vuokko Nurmesniemi, med tykke striber, og Maija Isola, med store simple blomstrede print, skabte hundredvis af forskellige mønstre og havde en væsentlig rolle i forhold til at gøre Marimekkos navn kendt i verden. I 2008 var virksomhedens omsætning på 80 mio. euro, og der var 414 ansatte. Virksomhedens hovedkvarter ligger i Helsinki, og der er 84 butikker på verdensplan.

Historie 

Marimekko blev etableret i 1951 af Viljo og Armi Ratia, efter at Viljos olietøjsfabriksprojekt slog fejl og i stedet blev omdannet til en kvindebeklædningsfabrik. Armi spurgte nogle kunstnervenner om at omdanne deres grafiske design til tekstiler. Efterfølgende designede og solgte fabrikken en produktionslinje med deres grafiske design.
I 1957 inviterede Finlands ledende industrielle designer Timo Sarpaneva virksomheden til at præsentere på på et modeshow i Triennale i Milano. Til trods for at showet blev aflyst, var det en tidlig anerkendelse af mode som industriel kunst og Marimekkos nøglerolle i processen. Kvindebeklædningskollektionen blev til sidst udstillet i det nærliggende Rinascente stormagasin af udstillingsleder Giorgio Armani.
Virksomheden spillede en væsentlig rolle i 1960'ernes mode.

Anno 2011 er der Marimekko-butikker i New York City, Cambridge, Oxford, Miami og Vancouver. I september 2011 var der 84 butikker i verden. Butikkerne findes bl.a. i Finland, Norge, Sverige, Danmark, Tyskland, USA, Canada, Australien, New Zealand, Kina, Taiwan, Sydkorea, Japan og Dubai.

Referencer

Ekstern henvisning 
 

Interiørproducenter
Beklædningsvirksomheder
Fremstillingsvirksomheder fra Finland
Virksomheder i Helsinki
Etableret i 1951
Fratelli d'Italia

"Il Canto degli Italiani" ("Italienernes sang") er den italienske nationalsang. Det er bedst kendt blandt italienerne som "Inno di Mameli" ("Hymnet af Mameli"), efter tekstforfatteren, eller "Fratelli d'Italia" ("Italiens brødre"), efter åbningslinjen. Sangen blev skrevet i efteråret 1847 af den tyveårige studerende og patriot Goffredo Mameli i Genova, i et miljø præget af patriotisme og arbejde for selvstændighed og løsrivelse fra Østrig-Ungarn. To måneder senere blev digtet sat til musik i Torino af Michele Novaro, som også var fra Genova. Sangen blev udbredt under den efterfølgende italienske samlingstid kendt som Risorgimento og i de efterfølgedende årtier. Efter at Italien blev samlet i 1861 valgte landet dog "Marcia Reale" (Kongemarchen) som nationalsang. Dette var en sang komponeret for kongehuset Savoyen i 1831 efter ordre fra kong Karl Albert af Sardinien-Piemont. Da Italien blev en republik efter 2. verdenskrig den 12. oktober 1946, blev "Il Canto degli Italiani" taget i brug som landets nye nationalsag. Dette var oprindeligt tænkt som en midlertidig sang, men valget blev først gjort officielt ved lov den 23. november 2012.

Tekster 

Dette er de fulde tekster af det oprindelige digt skrevet af Goffredo Mameli. Den italienske nationalsang bliver dog almindeligvis sunget med den første strofe to gange, og herefter omkvædet, for at slutte med et højt "Sì!" ("Ja!").

Yderlige strofer 
Den sidste strofe blev fjernet af forfatteren, og var detekteret til en italiensk kvinde:

Referencer

Eksterne links 

Side på det officielle hjemmeside af Quirinale, residens for statsoverhovedet (på italiensk med forskellige opførelser – klik på ascolta l'Inno og vælg en fil for at lytte)
 (version for kor og klaver af Claudio Dall'Albero til et musikforslag af Luciano Berio)

Kultur i 1847
Nationalsange
Musik fra Italien