kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Maritimt Overvågningscenter Syd

Maritimt Overvågningscenter Syd (MOCS) var det ene af de to danske maritime overvågningscentre. Centeret var fysisk placeret ved Rytterknægten i Almindingen på Bornholm. MOCS var tidligere benævnt Bornholms Marinedistrikt (BHM) og var en niveau III myndighed der blev etableret den 20. juni 1945 først som det Bornholmske Marinedistrikt, og fra 1953 som Bornholms Marinedistrikt. BHM blev nedlagt 31. december 2010. I stedet for marinedistriktet oprettede man MOCS, der blev direkte underlagt Marinestaben (MST) i Værnsfælles Forsvarskommando (VFK) som en ansvar IV myndighed. MOCS blev efterfølgende underlagt Søværnets Overvågningsenhed (SOE).

På det militære område holder et detachement fra Flyvevåbnets Air Control Wing til. Det opererer en Marconi Martello S-723 langtrækkende luftvarslingsradar. Denne radar er en af Flyvevåbnets tre faste radarhoveder der overvåger luftrummet over Danmark.

MOCS's ansvarsområde dækkede de danske farvande fra Bornholm og vestover langs den tyske grænse og op til Kronborg ved Øresund, spidsen af Langeland og Als. De resterende danske farvande var dækket af Maritimt overvågningscenter Nord (MOCN). 

MOCS havde ansvaret for at alle skibe i det ovennævnte havområde til enhver tid var identificeret, således at man i SOK, når man kombinerede billedet fra begge overvågningscentre fik et komplet billede af det danske farvand. Desuden deltog centeret i søredninger indenfor centrets ansvarsområde, samt øvelser i dansk farvand. Når udenlandske orlogsskibe passerede gennem dansk farvand blev de holdt under observation, således at de ikke foretog sig andet end den tilladte uskadelige passage. 

Til at udføre disse opgaver havde centeret kontinuerligt et antal patruljefartøjer fra Søværnet og Marinehjemmeværnet, bemandede og fjernbetjente udkigsstationer samt kystradarstationer til sin rådighed.

I forsvarsforliget 2013-2017 blev det besluttet at nedlægge de to overvågningscentre og samle overvågningsaktiviteterne i SOK's operationsbunker i Aarhus, der siden har ændret navn til Marinestaben. Den 16. oktober 2016 blev centeret lukket og aktiviteterne blev overført til det nyoprettede Maritimt Overvågningscenter (MOC) i Frederikshavn som erstattede både MOCS og MOCN.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Forsvaret.dk/SOK/Nationalt/MOCS

Søværnet
Greatest Hits (Amy Diamond)

Greatest Hits er Amy Diamonds sjette album. Det skulle være udkommet 3. november 2010, men blev udgivet 29. oktober 2010 udsendt af Bonnier Amigo Music Group.

Sangliste 

Album fra 2010
Amy Deasismont-album
Antimakassar

Antimakassarer er tekstil- eller papirovertræk til stolerygge, oprindeligt til beskyttelse mod makassarolie, en hårolie der især var populær i 1800-tallet. Antimakassaren kom frem midt i 1800-tallet i form af hæklede overtræk. Senere kom simplere versioner frem, og i dag er den almindeligste antimakassar blot et stykke papir (gerne med påtrykt logo), som sættes på nakkepartiet af fly- og togsæder. Pga. hygiejnen skiftes de hyppigt.

 

Hygiejne
Interiør
Sæder
VTS Storebælt

VTS Storebælt (Vessel Traffic Service Storebælt, engelsk: Great Belt VTS) er et sikkerhedssystem der blev etableret i 1993 for at sikre anlægsarbejdet af Storebæltsbroen mod påsejling. I 1998 da broen var færdigkonstrueret blev ordningen permanent. 

Den fysiske placering for VTS Storebælts kontrolcenter er på Flådestation Korsør og er bemandet af en overordnet chef samt 21 mand på syv vagthold hver bestående af tre operatører. Alle ansatte i kontrolcenteret er civilt ansatte med skibsføreruddannelse. Grundet de forbedrede overvågningssystemer besluttede Storebæltsforbindelsen at ophæve aftalen med Søværnet om brug afviserfartøjer fra udgangen af marts måned 2011.

VTS Storebælt overvåger havområdet omkring Storebæltsbroen og sikrer at alle skibe der kommer ind i området følger de korrekte sejlruter for således at undgå en kollision med broen. Dette havområde er sidenhen blevet udvidet for således også at dække området omkring Hatter Barn for at formindske risikoen for grundstødningen i dette område. Når skibe sejler ind i området er de forpligtet til at kalde Storebælt VTS og forklare deres forventede sejlplan igennem Hatter Barn og under storebæltsbroen, dybgang og hvorvidt de transporterer farligt gods. Dette gøres nord for broen på civil VHF-kanal 74 og syd for broen på civil VHF-kanal 11. Ved passage af broen er der en fartgrænse på 20 knob.

Referencer 

Søværnet
Transport i Korsør
Storebælt
Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player

Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player er det sjette studiealbum af den britiske sanger Elton John. Albummet indeholder to singler, "Daniel" og "Crocodile Rock", som var Elton Johns to første singler som nåede førstepladsen i både USA og Canada. Albummet nåede førstepladsen i Storbritannien på UK Singles Chart og førstepladsen i USA på Billboard 200. Albummet blev certificeret tre gange platin af Recording Industry Association of America.

Sporliste 
Alle sange er skrevet af Elton John og Bernie Taupin.

Musikere 
 Elton John – vokal, piano, orgel, cembalo, mellotron
 Davey Johnstone – elektrisk guitar, akustisk guitar, banjo, mandolin, baggrundsvokal
 Dee Murray – basguitar, baggrundsvokal
 Nigel Olsson – trommer, maracas, baggrundsvokal

Hitlister

Se også
Skyd på pianisten

Referencer 

Elton John-album
Album fra 1973
Happy Meal

Happy Meal er en børnemenu som man kan købe hos McDonald's. Den består af en burger (hamburger eller cheeseburger) eller 4 stykker Chicken McNuggets. Derudover skal man vælge mellem pommes fritter eller gulerødder, og et stykke drikkevare. Der følger også et stykke legetøj eller andet børnevenligt produkt med i menuen, ofte i forbindelse af promoveringen af en ny film, en ny populær børne-tv-serie, et ny videospil m.m.

Promoveringen af Happy Meal startede med Ronald McDonald.

Referencer 

McDonald's
Etableret i 1979
Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy

Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy er den niende studiealbum fra Elton John, det blev udgivet i 1975. Det nåede førstepladsen på Billboard 200 og blev der i syv uger. Albummet nåede også førstepladsen i Canada og nummer to på UK Albums Chart. Albummet blev certificeret guld i 1975 og senere platin af Recording Industry Association of America. I 2003 blev albummet placeret som nummer 158 på Rolling Stones liste over de 500 bedste album til alle tider.

"Someone Saved My Life Tonight" er den eneste single fra albummet og nåede nummer fire på Billboard Hot 100. Det var generelt betragtet som den bedste sang på albummet.

Sporliste 
Alle sange er skrevet af Elton John og Bernie Taupin.

Musikere 
Elton John – piano, mellotron, synthesizer, cembalo
Davey Johnstone – akustisk guitar, elektrisk guitar, mandolin
Dee Murray – basguitar
Nigel Olsson – tromler
Ray Cooper – percussion

Hitlister

Certificeringer

Referencer 

Elton John-album
Album fra 1975
Poul Marstrand

Poul Frederik Marstrand (13. maj 1851 i København – 13. oktober 1902 i Valby) var en dansk maskinfabrikant, medstifter af Titan.

Marstrand var søn af maleren Wilhelm Marstrand og hustru Margrethe Christine Weidemann. 1875 oprettede han et jernstøberi og maskinfabrik i København, der fra 1889 fik navnet Marstrand, Helweg & Co., da han gik sammen med ingeniøren Regnar Helweg (1861-1932). Fabrikken var ledende i Danmark på det elektrotekniske område og blev i 1897 sammensluttet med A/S Koefoed & Hauberg (tidligere Hellerung & Haubergs Maskinfabrik og S.C. Haubergs Maskinfabrik) i den nye store virksomhed Titan A/S. Samtidig blev Marstrand direktør for Titan, hvilket han i fællesskab med Helweg og S.C. Hauberg var indtil sin død 1902. En af Marstrands søstre var i øvrigt gift med Hans Henrik Schou fra maskinfabrikken A/S Atlas.

1883 ægtede han Thyra Valgerda Burmeister (1. marts 1864 i København – 1950), datter af kaptajn Paril Jacob Burmeister (1838-1874) og Agnes Johanne Constance Løwener (1840-1876). Blandt parrets børn var ingeniøren Vilhelm Marstrand og arkitekterne Knud og Paul Marstrand.

Litteratur 
 Vilhelm Marstrand, Poul Frederik Marstrand: Til børnebørn og børnebørns børn på hundredårsdagen 13. maj 1951, 1951.

Kilder 
 Henrik Harnow, Den danske ingeniørs historie 1850-1920, Systime 2005, s. 214-215. 

Poul
Danskere i 1800-tallet
Personer fra København
Fabrikanter fra Danmark
Dansk Dekommissionering

Dansk Dekommissionering (DD) er en statslig virksomhed under Uddannelses- og Forskningsministeriet og har til opgave at afvikle reaktorerne og forsøgsanlæggene fra det tidligere Forskningscenter Risø. Alle bygninger, anlæg og arealer skal renses til "greenfield," dvs. at der ikke længere er radiologiske restriktioner for brugen.   

DD har desuden landets eneste modtagestation for radioaktivt affald og brugte radioaktive kilder fra hospitaler, laboratorier og industri. Virksomheden bidrager til Uddannelses- og Forskningsministeriets arbejde med at finde en langsigtet løsning for det radioaktive affald i Danmark. Ifølge en folketingsbeslutning B 90 fra 2018 skal DD oplagre det radioaktive affald indtil senest 2073, hvor en permanent opbevaringsløsning skal være på plads.

Eksterne henvisninger 
 Dansk Dekommissionerings hjemmeside
 Uddannelses- og Forskningsministeriet

Etableret i 2000
Dekommissionering
Chania Lufthavn

Chania Lufthavn, "Ioannis Daskalogiannis",  er en lufthavn der ligger på tæt på Souda-bugten, 14 km øst for Chania, på den græske ø Kreta. Lufthavnen er opkaldt efter Ioannis Daskalogiannis, en oprører fra Kreta der i det 18. århundrede kæmpede imod det Osmanniske Rige.

Lufthavnen benyttes også af det græske luftvåben og United States Navys enhed, "United States Naval Support Activity (NSA) Souda Bay". Det var også her at Norges F-16-fly blev udstationeret under Operation Odyssey Dawn i 2011.

Eksterne henvisninger 

 Chania International Airports officielle hjemmeside

Referencer 

Lufthavne i Grækenland
Kreta
Chania
Joseph Joachim

Joseph Joachim (født 28. juni 1831 i Kittsee ved Pressburg, død 15. august 1907 i Berlin) var en ungarsk (slovakisk) violinvirtuos af jødisk byrd.

Efter at have modtaget den første undervisning af Serwaczynski i Pest kom han 1841 til konservatoriet i Wien, hvor Joseph Böhm blev hans lærer, og 1843 gik han til Leipzig, hvor han straks vakte Mendelssohns opmærksomhed; denne tog sig varmt af ham og ledede ikke alene hans musikalske studier, men sørgede også for hans ånds udvikling på andre områder og lagde derved grunden til den fine åndsdannelse, den modenhed og renhed i karakteren, der prægte Joachim som kunstner og som menneske.

I omgang med Leipzig-skolens koryfæer, mænd som Schumann, Mendelssohn, Gade, Hiller osv., dannede han sin faste kunstsanskuelse; under David studerede han de klassiske mestre, der senere skulde blive tyngdepunktet i hans repertoire (frem for alt Beethovens violinkoncert); teori læste han med Hauptmann.

Fra Leipzig foretog han koncertudflugter til forskellige tyske byer og gæstede 1844 første gang London, hvor han senere i lange tider skulde blive sæsonens årlige begivenhed. I 1850 drog han som koncertmester til Weimar, hvor omgangen med Liszt og Weimar-skolens tilhængere virkede befrugtende på hans udvikling, uden at den dog formåede at svække hans kærlighed til klassikerne eller vinde ham for den revolutionære nytyske skole.

I 1853 modtog han ansættelse som kongelig koncertmester og kammervirtuos i Hannover, hvor han gik over til den lutherske kirke, og hvor han forblev til 1866, da kongeriget inforlivedes med Preussen. I 1863 ægtede Joachim altsangerinden Amalie Schneeweiß. I 1882 ophævedes ægteskabet mellem dem.

I 1868 kaldtes Joachim til Berlin som direktør for den nylig oprettede højskole for musik, og da denne hurtig udviklede sig således, at en omorganisation blev nødvendig, indskrænkede han sin virksomhed til afdelingen for strygeinstrumenter, der under hans ledelse snart skulde indtage den første plads blandt lignende institutioner.

Samtidig fortsatte han sin virksomhed som udøvende kunstner, både som solist og som kammermusikspiller; "Joachim-kvartetten" har haft en indgribende betydning for musiklivet i Berlin, ikke mindst ved fremførelsen af Beethovens sidste kvartetter og Brahms kompositioner. I ferierne aflagde Joachim besøg i udlandet (1868 og 1898 i København).

Også som orkesterdirigent har Joachim gjort sine rige evner og sin alsidige musikdannelse frugtbringende. I sine kompositioner er Joachim nærmest påvirket af Schumann; hans violinkoncert in ungarischer Weise er den betydeligste; desuden foreligger endnu to violinkoncerter, nogle mindre stykker for violin, ouverturer for orkester og en scene for altsolo med orkester.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 

 

Klassiske violinister
Komponister fra Ungarn
Medlemmer af Kungliga Musikaliska Akademien
Salmonsens
Æresdoktorer ved University of Cambridge
Æresdoktorer ved University of Oxford
Amalie Joachim

Amalie Joachim, født Schneeweiß (født 10. maj 1839 i Marburg i Steiermark, død 3. februar 1899 i Berlin) var en østrigsk altsangerinde.

Amalie Joachim var ansat ved hofoperaen i Hannover. Efter sit giftermål med Joseph Joachim 1863 opgav hun scenen og helligede sig udelukkende til koncertsalen og sin virksomhed som lærerinde; både i oratoriet og som romancesangerinde, særlig i foredraget af Schumann, fejrede hun store triumfer, og både som udøvende kunstnerinde og i sin lærervirksomhed stod hun værdig ved sin mands side. I 1882 ophævedes ægteskabet mellem dem.

Kilder 
 

Sangere fra Østrig
Operasangere
Jukos

Jukos (, ) var et russisk olieselskab, der tegnede sig for omkring 20% af den russiske olieproduktion.

Virksomheden ejedes af Mikhail Khodorkovskij, der den 25. oktober 2003 blev arresteret af de russiske myndigheder anklaget for skatteunddragelse. Virksomheden anklagedes at have skjult 7 milliarder rubler, og i 2004 blev Jukos solgt på tvangsauktion til Gazprom.

Navnet kommer fra Juganskneftegas (Юганскнефтегаз; "Jugansk", "olie", "gas") og Kujbysjevnefteorgsintez (Куйбышевнефтеоргсинтез; "Kujbysjev", "olie", "organisk syntese").

Referencer

Eksterne henvisninger 

Olieselskaber fra Rusland
Naturgasselskaber fra Rusland
Gazprom
Etableret i 1993
Ophørt i 2007
Neftejugansk

Neftejugansk (, ) er en by i Khanty-Mansij autonome okrug, der administrativt er en del af Tjumen oblast i Rusland. Byen har et areal på 154 km² og  indbyggere. Byens navn kommer af det russiske "nefte", der betyder olie, og "jugansk", der er afledt af det khantyske navn på en lille flod nær byen.

Historie 

Byen blev grundlagt den 16. oktober 1967, efter fundet af et oliefelt i 1961. Den vigtigste og eneste store virksomhed i byen er Juganskneftegaz, der blev oprettet i februar 1966. Byens økonomi er fortsat baseret på olie og byen var et vigtig center for det russiske olieselskab Yukos, som ejede Juganskneftegaz. 

På grund af lave lønninger hos Yukos var byen mindre velstående end Surgut, og mange forsøgte at flytte til Surgut for at arbejde for et andet kendt russisk olieselskab, Surgutneftegas. Det er imidlertid ikke let, på grund af betydelige forskelle i boligpriserne i Neftejugansk og Surgut.

I juni 1998 blev Neftejugansks borgermester, Vladimir Petukhov, skudt ned og dræbt, og en Yukos-ansat blev sigtet for drabet. Petukhov var en af Yukos' kritikere. 20. september blev viceborgmesteren i byen, Dmitrij Jegortsev, angrebet med en kniv og blev såret. En anden viceborgermester, Igor Gribanov, døde i en brand i sit hjem i 2006.
Fra januar 2005 tilhører Juganskneftegaz det statslige olieselskab Rosneft.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i Khanty-Mansíjskij autonome okrug
Etableret i 1961
Menno van Coehoorn

Menno baron van Coehoorn (født marts 1641 i Leeuwarden, Frisland, død 17. marts 1704 i Wijkel) var en nederlandsk officer og fæstningsbygmester kendt som det nederlandske modstykke til Vauban i Frankrig.

Van Coehoorn gjorde sig først bemærket ved forsvaret af Maastricht (1673) og ved belejringen af Graven, hvor han indførte anvendelsen af de, efter ham opkaldte små, bærbare morterer, bestemte til bekastning af de fjendtlige løbegrave og batterier. Efter freden i Nijmegen (1678) forstærkede og ombyggede han en stor del af de hollandske fæstninger efter et af ham konstrueret befæstningssystem – den nyere nederlandske skole – hvis grundrids nærmede sig det tenaillære, og i hvilket han i stor udstrækning anvendte murede kasematter til dækning af skytset og kontregarder m.m. til beskyttelse for eskarpebeklædningen. 1692 forsvarede han det af ham selv befæstede Namur mod et angreb, der lededes af hans samtidige, den berømte ingeniørofficer Vauban, men blev såret og måtte overgive sig; 3 år senere erobrede han fæstningen tilbage. Sine principper for befæstningskunsten har han fremsat i flg. værker: Versterkinge des vijfhoeks met alle sijne buýtenwerken (1682) og Niewe vestingbouw (1685).

Eksterne henvisninger 

Baroner fra Nederlandene
Generaler fra Nederlandene
Ingeniører fra Nederlandene
Militærteoretikere
IS Halmia

Idrottssällskabet (Idrætselskabet) Halmia (ISH) er en hallandsk fodboldsklub fra Halmstad/Halmsted, stiftet i år 1907. Halmia spiller i 2019 i den fjerdebedste svenske række Division 2 (Västra Götaland). Hjemmebanen er Örjans vall. Spilledragten er hvide trøjer og røde bukser. De tre kronede hjerter i klubmærket er hentet fra Halmsteds  danske byvåben og Hallands danske tid, når Halmsted  var Kalmarunionens kongressby.

Klubben havde sin storhedtid i 1930'erne og 40'erne, hvor klubben i ni sæsoner spillede i den bedste svenske række Allsvenskan (1932-33 til 1933-34 og igen 1943-44 til 1949-50). Klubben opnåede senere oprykning til Allsvenskan, hvor klubben spillede i 1963, men måtte rykke ned igen efter alene at have vundet en enkelt kamp. Klubben vendte tilbage til Allsvenskan i 1979, hvor klubben igen måtte rykke ned efter alene at have vundet to kampe.

Tilskuerrekorden 20 381 mod Landskrona BoIS overgår lokalkonkurrenten Halmstads BK's rekord på 20 314 tilskuere mod Djurgården i 1955.

Blandt de mest kendte supporters, er Per Gessle fra popduoen Roxette.

Referencer 

Sport i Halmstad
Fodboldklubber i Sverige
Etableret i 1907
Fanejede fodboldklubber
Metrolinje 1 i Paris

Metrolinje 1 i Paris er en undergrundsbane på metronettet i Paris, Frankrig.

Eksterne henvisninger 

01
Metrolinje 2 i Paris

Metrolinje 2 i Paris er en undergrundsbane på metronettet i Paris, Frankrig.

Eksterne henvisninger 

02
Metrolinje 3 i Paris

Metrolinje 3 i Paris er en undergrundsbane på metronettet i Paris, Frankrig.

Eksterne henvisninger 

03
Metrolinje 3bis i Paris

Metrolinje 3bis i Paris er en undergrundsbane på metronettet i Paris, Frankrig.

Eksterne henvisninger 

03bis i Paris
Metrolinje 4 i Paris

Metrolinje 4 i Paris er en undergrundsbane på metronettet i Paris, Frankrig.

Metrolinje 4 går mellem Porte de Clignancourt og Porte d'Orléans. Linjen blev taget i brug i 1908 og er i dag 10,5 km lang.

Linje 4 var den første linje i nord-syd-retning, og af samme grund også den første, der krydsede Seinen. Linjen er lagt således, at den betjener tre af banegårdene i Paris (Gare du Nord, Gare de l'Est og Montparnasse - Bienvenüe) samtidig med, at den undergår Det Franske Akademi.

Historik 

 April 1908: Åbning af den nordlige linjeføring (Porte de Clignancourt-Châtelet)
 Oktober 1908: Åbning af den sydlige linjeføring (Porte d'Orléans-Raspail)
 Januar 1910: Sammenkobling af de to linjer
 Slutningen af 1970: Flytning af den oprindelige stationen Les Halles for at gøre plads til en ny station på forstadsbanens linje C
 23. marts 2013: Åbning af stationen Mairie de Montrouge udgør den første udvidelse af linjen siden dennes anlæg i 1908.

Materiel 
Linje 4 fik vognsæt af typen MP59 i perioden oktober 1966-juli 1967. Da vogntypen MP89 blev taget i brug på linje 1 i 1990, blev MP59-sættene derfra overført til linje 4, og de oprindelige MP59-sæt på linje 4 overført til linje 11, som derved kunne skrotte de gamle vognsæt af typen MP55.

Hvert togsæt på linje 4 består af seks vogne. Disse er udstyret med gummihjul, som reducerer støjniveauet betragteligt, og som bidrager til en bedre affjedring.

Andet 
 Stationerne Cité og Saint-Michel er konstrueret på en særlig måde, og ligner ikke de øvrige samtidige metrostationer
 Linje 4 korresponderer med samtlige andre metrolinjer (bortset fra linje 3bis og linje 7bis) og samtlige RER-linjer.

Galleri

Eksterne links 

04
Metrolinje 5 i Paris

Metrolinje 5 i Paris er en undergrundsbane på metronettet i Paris, Frankrig.

Eksterne henvisninger 

05
Joseph von Eichendorff

Joseph Karl Benedikt von Eichendorff (født 10. marts 1788 på slottet Lubowitz i Oberschlesien, død 26. november 1857 i Nysa) var en tysk friherre og digter af den romantiske skole.

Von Eichendorff blev strengt katolsk opdraget, besøgte det katolske gymnasium i Breslau, og studerede derefter jura på universiteterne i Halle og Heidelberg. Her kom han til at stå romantikere som Arnim, Brentano, Görres og Creuzer nær og blev klar over sine poetiske anlæg. Han offentliggjorde nu sine første digte, blev grebet af frihedsbevægelsen mod det napoleonske åg og trådte ind i hæren som frivillig.

Da krigen var endt, giftede han sig, blev embedsmand, først referendar ved regeringen i Breslau, senere vortragender Rat i kultusministeriet i Berlin, hvor han trådte i nær berøring med ledende litterære kredse. I sin embedsvirksomhed blev han som streng katolik inddraget i konflikt med sine foresatte, tog 1845 sin afsked og førte i sine sidste år et ret omflakkende liv i Tyskland.

Von Eichendorffs digte (Gedichte, 1837), der er beåndede af ægte romantisk naturfølelse, har ikke mindst gennem tyske komponister vundet stor popularitet, men også hans novelle, Aus dem Leben eines Taugenichts har gjort hans navn kært og kendt i vide kredse ved den ynde og den lyriske inderlighed, der præger skildringerne. Von Eichendorff har fremdeles skrevet romaner som Ahnung und Gegenwart (1815), novellen Das Marmorbild (1826), sørgespillene Ezzelin von Romano (1828) og Der letzte Held von Marienburg (1830).

I sine senere år var han optaget af indgående litterære studier. Han oversatte en spansk folkebog Der Graf Lucanor og Calderons gejstlige festspil, samt udgav en række litteraturhistoriske værker, deriblandt Zur Geschichte des Dramas (1854) og Geschichte der poetischen Litteratur Deutschlands (1857). Men det er gennem sin lyrik, at von Eichendorff stadig har betydning, og at hans navn er mere end døde bogstaver.

Kilder 

 

Friherrer fra Tyskland
Digtere fra Tyskland
Novelleforfattere fra Tyskland
Romanforfattere fra Tyskland
Dramatikere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Personer fra Schlesien
Walhalla