kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Søren Vandsø

Søren Vandsø (født 19. april 1973) er generalsekretær for Det Konservative Folkeparti. Vandsø er tidligere landsformand i Konservativ Ungdom.

Vandsø er fra Them syd for Silkeborg, hvor han stadig bor med sin familie.

Politisk karriere 
Søren Vandsø blev valgt som KU-landsformand ved ungdomspartiets landråd i 1996 med blot seks stemmer. Han var landsformand i to år, indtil han valgte at trække sig ved landsrådet i 1998, efter Vandsø havde kritiseret valget af Det Konservative Folkepartis gruppeformand, Hans Engell offentligt.

Vandsø er tidligere kendt for at have haft en meget skeptisk holdning til Den Europæiske Union. Specielt i sin tid som landsformand i Konservativ Ungdom, var Vandsø udpræget EU-skeptisk. Flere gange har Vandsø stået i spidsen for kampagner for et 'nej' ved bl.a. folkeafstemningen i 1998. Han udtalte kort efter valget som KU-landsformand, at både Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet skulle nedlægges, og at alle beslutninger skulle træffes i Ministerrådet.

I 1999 måtte Vandsø trække sig som kredsformand i Silkeborgkredsen, efter, at han havde meddelt, at han ved det foregående europaparlamentsvalg havde stemt på Jens Peter Bonde fra JuniBevægelsen.

Vandsø forsøgte tidligere at stille op ved EP-valget i 2004, men valgte kort før landrådet i 2003 at opgive planerne om at stille op, da han oplevede stor modstand internt i Det Konservative Folkeparti.

I 2007 forlod Vandsø Det Konservative Folkeparti og meldte sig ind i Venstre med henvisning til, at dér var "højere til loftet". Han vendte dog senere tilbage til de konservative og blev partisekretær i 2015.

Referencer 

Formænd for Konservativ Ungdom
Søren Brunoe

Søren Brunoe (17 januar 1916 i København – 31. maj 1994) var en dansk maler og billedhugger. Hans forældre var skuespilleren, senere forretningsmand Aage B. og Ellen Bolette Johanne Jansen. Han var ugift. 

1943 blev han for første gang antaget til Kunstnernes Efterårsudstilling med en kvindeskulptur. Fra 1950`erne specialiserede han sig i portrætter af nybygninger for en del af de københavnske rederier, og blev i 1961 uofficielt anerkendt som den danske flådes marinemaler. Han tog ofte med på dens togter og leverede portrætter af flådens fartøjer, også til officerer og menige efter bestilling. Stilen er naturalistisk med et impressionistisk anstrøg, den blå farve dominerer. Skibsportrætterne er i almindelighed i olie på lærred, friere maritime motiver er ofte tegnet.

Han blev student på Gammel Hellerup Gymnasium, gik på teknisk skole i Odense, og fra 1942-50 var han elev på Peter Rostrup Bøyesens private malerskole. Senere på André Lhôtes Akademi i Paris.

Eksterne henvisninger og kilder 
 
 Marinemaleren Brunoe

Malere fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Marinemalere
Portrætmalere
Sølvbrednæb

Sølvbrednæb () er en fugl i brednæbfamilien.

Sølvbrednæb lever i Bangladesh, Bhutan, Cambodja, Kina, Indien, Indonesien, Laos, Malaysia, Burma, Nepal, Thailand og Vietnam. Dens naturlige levesteder er subtropiske eller tropiske fugtige lavtliggende skove og subtropiske eller tropiske fugtige bjergskove.

Arten er i tilbagegang på grund af tab af levesteder, men kategoriseres af IUCN som ikke truet.

Noter

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Sydøstasien
Brednæb
Skifergrå hejre

Skifergrå hejre () er en fugl i hejrefamilien.

Egretta vinaceigula lever i sumpe og rørskove i det sydlige centrale Afrika. De største bestande findes i Zambia og Botswana. I Zambia er der måske 500 til 1.000, der hovedsageligt findes i Liuwa-Plain-Nationalpark og Bangweulusøen, der er dog ingen bekræftede yngletilfælde i disse områder. I det nordlige Botswana er der formentlig over 2.000 fugle, hovedsageligt i nærheden af Okavangodeltaet og Cuandofloden. I dette område er der mindst 10 kendte ynglekolonier. Denne bestand strækker sig ind i det nordlige Namibia med anslået 300 fugle på Cuandoflodsletten og i Caprivi-striben. Der er en enkelt bekræftet rapport om et mislykket yngleforsøg i Nylsvley naturreservat i Limpopoprovinsen i Sydafrika. Den skifergrå hejre lever mere nomadisk uden for yngletiden, og er blevet registreret i DR Congo, Zimbabwe og sjældent i det nordlige Sydafrika. I Mozambique er tilstedeværelsen i Zambezideltaet ikke officielt bekræftet ligesom den kan forekomme i Angola og muligvis Malawi. Skifergrå hejre forekommer næsten altid i mindre grupper, sjældent mere end 100 individer. Den samlede bestand på verdensplan er sandsynligvis i størrelsesordenen 3.000 til 5.000 individer.

IUCN kategoriserer arten som sårbar.

Noter

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Centralafrika
Fugle fra det sydlige Afrika
Hejrer
Otto Eerelman

Otto Eerelman (født 23. marts 1839 i Groningen, død 3. oktober 1926 i Groningen) var en hollandsk maler. Han er bedst kendt for sine skildringer af hunde og heste. Han var tillige hofmaler udførte flere portrætter af Wilhelmina, som prinsesse og dronning.

Liv og gerning 

Han viste en tidlig evner for kunst og, imod sine forældres ønsker, blev han indskrevet på Academie Minerva i 1860, hvor han studerede med J.H. Egenberger. Efter endt uddannelse tilbragte han endnu et år på Det kongelige Akademi for fine Kunster i Antwerpen. Senere tog han privatundervisning i studierne af Lawrence Alma-Tadema.

Efter et kort ophold i Paris, vendte han tilbage til Groningen og arbejdede som lærer på akademiet fra 1867 til 1874. [2] Han flyttede til Bruxelles dette år for at etablere sig som maler, men af ukendte årsager flyttede han til Haag i 1875, hvor han boede indtil 1902. Det var på denne tid, at han fungerede som hofmaler, og mange af hans værker kan stadig ses i Het Loo.

I 1898 blev en illustreret album kaldet "Paardenrassen" (Hestevæddeløb) offentliggjort, indeholdende 40 litografier af Eerelmans malerier af Richard Schoenbeck (1840-1919). Det medtog dronning Wilhelminas favorit hest, "Woyko", og viste sig at være meget populære. Senere blev en kommenteret samling af hans værker oversat til engelsk af Clara Bell under titlen "heste og hunde". Hans mest kendte maleri, "De paardenkeuring op de Grote Markt op de 28ste augustus" skildrer en årlig fest (gengivende heste) afholdt til minde om ophævelsen af belejringen af Groningen.

Af helbredsmæssige årsager ("reumatiske neuralgi") opholdt han sig fem år i Arnhem, der efter vendte han tilbage til Groningen i 1907. I en alder af firs blev han gjort en ridder, og en gade i Groningen blev opkaldt efter ham. Det blev sagt, at man kunne sige, om besøgende på Louvre var fra Groningen, fordi de ville spørge efter Eerelmans værker. Han blev dog efterhånden glemt i anden halvdel af det 20. århundrede. Det er først for nylig, at interessen for hans værker er blevet genoplivet. Fra april til august 2015 blev en stor retrospektiv udstilling afholdt på museet Nienoord i Leek.

Noter

Litteratur 
 Otto Eerelman 1839-1926: schilder van paard en karos (Nationaal Rijtuigmuseum Nienoord, Leek), schilder van dieren en planten (Borg Verhildersum, Leens), schilder van portret en genre (Fraeylemaborg, Slochteren), Van Soeren, Amsterdam 1989, . 
 Harry J. Kraaij: Otto Eeerelman: Groninger kunstenaar, 1839–1826. Scriptum Art, Schiedam 2012, .

Eksterne henvisninger 

Malere fra Nederlandene
Hofmalere
Dudley Castle

Dudley Castle er ruinen af et fæstningsværk i byen Dudley i West Midlands i England. Dudley Zoo ligger på borgens område på Castle Hill. Den ligger i udkanten af kalkstensminen Wenlock Group, hvor der blev drevet udstrakt minedrift under den industrielle revolution, og som nu fredet sammen med Wren's Nest Hill, som de bedste eksempler på kalkstensindustrien i Dudley. Ruinen er listed building af første grad. Dudley Tunnel løber under Castle Hill, men ikke under selve fæstningen.

Ifølge legenden opførte sakserne allerede i 700-tallet en fæstning i træ, som de kaldte Dud. Det bliver ikke taget seriøst af historikerne, der daterer borgen til 1066 i forbindelse med den normanniske erobring af England.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Luftfoto  af Dudley Castle.
The Friends of Dudley Castle 

Slotte i West Midlands
Dudley
Whirlpool Corporation

The Whirlpool Corporation () er en amerikansk multinational producent af husholdningsmaskiner. I 2014 havde koncernen en omsætning på 19,9 mia. amerikanske dollar, og omkring 100.000 ansatte, hvilket gjorde koncernen til verdens største producent af husholdningsmaskiner.
Koncernen har hovedsæde i Benton Charter Township i Michigan i USA. Der drives omkring 70 centre i verden med fabrikations- og forskningsfaciliteter.

Virksomhedens mærker omfatter Whirlpool, Maytag, KitchenAid, Jenn-Air, Amana, Gladiator GarageWorks, Inglis, Estate, Brastemp, Bauknecht, Indesit og Hotpoint.

Efter overtagelsen af Maytag Corporation 31. marts 2006 overgik Whirlpool Corporation Electrolux som verdens største producent af husholdningsmaskiner.

Historie 
Upton Machine Company blev etableret 11. november 1911 af Louis Upton (Lou) og hans onkel Emory Upton. Efter et fejlslagent forretningseventyr overtog Lou et patent på en manuel tøjvasker og han henvendte sig til Emory for at undersøge om, der kunne tilføjes en elektrisk motor til designet. Med investeringshjælp på 5.000 $ begyndte de at producere elektrisk-motordrevne vridevaskere.

I 1929 fusionerede Upton med Nineteen Hundred Washer Company fra Binghamton i New York og navnet Nineteen Hundred Corporation blev indført. I 1947 blev introduceret en automatisk spinder-type vaskemaskine, som blev solgt af Sears Roebuck under mærket "Kenmore" og et år senere solgt af virksomheden under mærket "Whirlpool".

I 1950 blev The Nineteen Hundred Corporations navn ændret til The Whirlpool Corporation.

Væsentlige mærker 
 Acros
 Admiral
 Amana
 Ariston
 Bauknecht
 Brastemp
 Consul
 Estate
 Gladiator GarageWorks
 Hotpoint (Europa)
 Indesit
 Inglis
 Jenn-Air
 KitchenAid
 Maytag
 Polar
 Privileg
 Roper
 Scholtès
 Hefei Sanyo
 Whirlpool

Referencer 

 Wisconsin Historical Archives FAQ  

Multinationale virksomheder
Elektronikvirksomheder fra USA
Michigan
Etableret i 1911
Orientalske studier

Orientalske studier er en videnskabelig disciplin, der beskæftiger sig med studiet af såvel de orientalske sprog som humanistiske og samfundsvidenskabelige aspekter af livet og staterne i Orienten, dvs. hele Asien og de tilstødende områder. En videnskabsmand, der arbejder indenfor dette område, kaldes en orientalist.

Benævnelser for disciplinen 

Som akademisk disciplin kaldes området ved forskellige udtryk i forskellige lande med forskellige akademiske traditioner. I angelsaksiske lande har området traditionelt været kaldt oriental studies, der i senere år ofte er blevet erstattet af mere snævert navngivne discipliner som "Asian studies", "Middle Eastern studies" og "Islamic studies". I Tyskland og Østrig kaldes området for orientalistik. Det samme er tilfældet i Sverige, hvor Uppsala Universitet (Institutionen för lingvistik och filologi) udbyder et større orientalistikprogram med tyngde i studiet af de fire sprog arabisk, hindi, persisk og tyrkisk. Også i Norge anvendes ordet orientalistikk for det videnskabelige studium af Orientens kulturer. I Frankrig kaldes området orientalisme scientifique, dvs. "videnskabelig orientalisme", for at adskille det fra den bredere betydning af orientalisme, der er betegnelsen for en særlig vestlig kulturel opfattelse af det "eksotiske" Østen, der lejlighedsvis har spillet en vigtig rolle i den vestlige kultur. Et alternativt udtryk i Frakrig for det videnskabelige studium er orientologie.

Historie 

Som en akademisk disciplin blev området grundlagt i 1795 med etableringen af  i Paris. Her underviste Silvestre de Sacy (1758-1838), der fik stor indflydelse på udviklingen af området. I 1845 blev Deutsche Morgenländische Gesellschaft, der fortsat i dag helliger sig studiet af Asien, Afrika og Oceanien, grundlagt i Tyskland. I Wien blev "Institut for Orientalistik" oprettet i 1886.

I løbet af det 19. århundrede blev området ved siden af den tekstkritiske forskning i stigende grad præget af eurocentriske begreber fra den europæiske kolonitid som "Orientens mysterier" (for eksempel via oversættelser af Antoine Gallands udgave af Tusind og en Nat), eller "islams tilbageståenhed", jf. orientalisme.

Underdiscipliner indenfor orientalske studier, som i en del tilfælde rækker udover emnet, er eksempelvis assyriologi, sinologi, iranistik og arabistik, og den i nyere tid mere udbredte islamforskning. I en bredere forstand kan også egyptologi og afrikastudier henregnes som delområder.

En japansk pendant til orientalske studier var rangaku, japanske studier af Vesten under Japans isolationsperiode 1641-1853.

Se også 

 Der Neue Orient, tysk orientalistisk fagtidsskrift 1917-1943

Kilder 

Filologi
Orientalistik
Gemsbok

Gemsbokken (Oryx gazella) er et dyr i underfamilien hesteantiloper af skedehornede pattedyr. Den har en skulderhøjde på omkring 1,2 m, er mellem 1,9 og 2,4 m lang og vejer 100-210 kg. Pelsen er lys brunlig-grå med lysere partier bagtil. Halen er lang og sort. En mørk stribe går fra kinden og nedad langs kanten mod halsen, og der er ligeledes en markant mørk stribe nederst langs hver side af kroppen. Benene er hvide med et mørkt område foran. Begge køn har lange, lige horn, der i gennemsnit er 85 cm lange.

Gemsbokken lever naturligt i tørre områder i det sydlige Afrika, som Kalahari-ørkenen. Den er afbildet i Namibias nationalvåben, og er almindeligt forekommende i Namibia. Dyrene lever i flokke på normalt mellem 10-40 individer af begge køn, som anføres af en dominerende han og derudover består af nogle få ikke-dominerende hanner samt hunner. De er ganske hurtige og kan opnå en fart på op til 60 km/t.

Udover det naturlige udbredelsesområde i det sydlige Afrika er gemsbokken udsat i New Mexico i USA, hvor der i perioden 1969-1977 blev udsat 93 dyr, som siden har formeret sig til omkring 3.000 individer. I det naturlige udbredelsesområde estimeres det, at der lever omkring 373.000 gemsbokke.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Dyr fra det sydlige Afrika
Heste- og sabelantiloper
Honigsee

Honigsee er en by og kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Preetz-Land i den sydvestlige del af Kreis Plön. Kreis Plön ligger i den østlige/centrale del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Honigsee er beliggende omkring 7 km syd for Kiel og omkring 5 km vest for Preetz, lige øst for Bundesstraße 404 der går fra Kiel mod Bad Segeberg. I kommunen ligger ud over byen Honigsee, bebyggelserne Holz, Kleinhavighorst og Großhavighorst. Kommunen afgrænses mod syd og sydvest af det lille vandløb Honigau, der løber gennem søen Honigsee, lige syd for byen.

Fra 1910 til 1930 var der i Honigsee, banegård på Kleinbahn Kirchbarkau–Preetz–Lütjenburg.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens side   på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Plön
Delvis integration

I infinitesimalregning, og særligt i matematisk analyse, er delvis integration (eller partiel integration) en proces, som finder integralet af et produkt af en funktion i form af integralet af dens afledte- og stamfunktion. Det bruges ofte til at omdanne samfunktionen af produktet af funktioner til en stamfunktion, hvor der nemmere kan findes en løsning. Reglen kan afledes ved at integrere produktreglen af differentiationen.

Hvis  og  , mens  og  , da vil delvis integration give:

eller mere kompakt:

Matematikeren Brook Taylor opdagede delvis integration, og udgav sin første beskrivelse af det i 1715. Mere generelle formuleringer af delvis integration eksisterer for Riemann–Stieltjes og Lebesgue–Stieltjes integraler. Den særskilte analoge sekvens kaldes delvis summatino.

Integration ved substitution

En anden metode til at beregne en stamfunktion er integration ved substitution.

Metoden foregår sådan, at man indsætter (substituerer)  i stedet for én af de to funktioner, som integranden består af; ligeledes indsætter man  . Ved bestemt integral skal man huske at skifte grænser fra "-grænser" til de tilsvarende "-grænser".

Partiel integration eller integration ved substitution

Det kan være vanskeligt at skelne mellem, hvornår man bør vælge partiel integration, og hvornår man bør anvende integration ved substitution.

Bøger 

 Carstensen, Jens & Frandsen, Jesper (1985): Matematik 2 - Matematik for gymnasiets matematisk-fysiske gren. Forlaget Systime, Herning. 
 Hebsgaard, Thomas m.fl. (1990): Matematik højniveau 2. Forlaget Trip, Vejle.

Referencer 

Integralregning
Filippa Idéhn

Filippa Idéhn (født 15. august 1990) er en svensk håndboldmålvogter. Hun spiller for Ikast Håndbold og Sveriges kvindehåndboldlandshold. Tidligere har hun spillet for IK Cyrus, IK Sävehof, Team Esbjerg, Brest Bretagne, CS Minaur Baia Mare og Silkeborg-Voel KFUM.

Eksterne henvisninger 

 Spillerprofil hos Team Esbjerg 
  Spillerprofil hos European Handball Federation 

Håndboldspillere fra Sverige
Håndboldspillere fra Team Esbjerg
Olympiske håndboldspillere fra Sverige
Gulmasket turako

Gulmasket turako () er en turako.

Gulmasket turako lever i skovområder og vandløbsnære naturtyper i Angola, Botswana, Burundi, Cameroun, Den Centralafrikanske Republik, DR Congo, Gabon, Kenya, Rwanda, Sydsudan, Tanzania, Uganda, og Zambia. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Centralafrika
Turakoer
Violturako

Violturako () er en turakoart.

Violturakoer lever i Vestafrika i et meget stort område fra Senegal til Nigeria, samt i en isoleret bestand mellem Tchad og Den Centralafrikanske Republik. Den foretrækker tropiske savanner, vådområder og skove. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Vestafrika
Turakoer
Kapturako

Kapturako () er en turakoart, der lever i Sydafrika.

Underarten Tauraco corythaix corythaix lever i det sydlige Swaziland og sydøstlige Sydafrika, den sydlige del af KwaZulu-Natalprovinsen og den østlige del af Vest-Kapprovinsen.

Underarten Tauraco corythaix phoebus lever i det nordøstlige Sydafrika, Limpopoprovinsen og Mpumalangaprovinsen, samt det nordvestlige Swaziland.

IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter

Eksterne henvisninger 

Fugle fra det sydlige Afrika
Turakoer
Hvidtoppet turako

Hvidtoppet turako () er en turakoart, der lever det sydøstlige Nigeria, nordlige Uganda, sydvestlige Sudan og vestlige Kenya. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - The world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Centralafrika
Turakoer
Violettoppet turako

Violettoppet turako () er en turakoart.

Violettoppet turako lever i Burundi, Kenya, Malawi, Mozambique, Rwanda, Sydafrika, Swaziland, Tanzania, Uganda, Zambia og Zimbabwe. Violettoppet turakos sydligste udbredelse er ved Mtamvuna floden på grænsen KwaZulu-Natal-Øst-Kapprovinsen. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra det sydlige Afrika
Fugle fra Østafrika
Turakoer
Fischers turako

Fischers turako () er en turakoart. Fischers turako findes i Kenya, Somalia og Tanzania. Dens naturlige levesteder er subtropiske eller tropiske fugtige lavlandsskove, subtropiske eller tropiske fugtige bjergskove og landbrugsarealer. Fischers turako er truet af tab af levesteder. IUCN kategoriserer arten som næsten truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Østafrika
Turakoer
Gulnæbbet turako

Gulnæbbet turako () er en turakoart.

Gulnæbbet turako lever i Angola, Cameroun, Congo, DR Congo, Elfenbenskysten, Ækvatorialguinea, Gabon, Ghana, Guinea, Liberia, Nigeria og Sierra Leone. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Centralafrika
Fugle fra Vestafrika
Turakoer
Sortnæbbet turako

Sortnæbbet turako () er en turakoart. Sortnæbbet turako er en endemisk art i Afrika syd for Sahara. Den er hjemmehørende i skovene i det centrale Afrika, i DR Congo, Uganda, det vestlige Kenya, Burundi, Rwanda og Sydsudan. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Centralafrika
Turakoer
Spidstoppet turako

Spidstoppet turako () er en turakoart. Spidstoppet turako findes i det skovklædte højland i det sydlige centrale Afrika. I det østlige lavland er den fortrængt af Livingstones turako, der ligner i udseende og adfærd.

Spidstoppet turako forekommer hovedsageligt i Zambia, det centrale Angola, den sydlige del af DR Congo, og højlandet i det sydlige Kenya, nordlige og vestlige Tanzania og vestlige Malawi. Det forekommer lokalt i Botswana, Namibia og Zimbabwe, hvor den lever nær floderne Zambezi og Cuando. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Centralafrika
Turakoer
Livingstones turako

Livingstones turako () er en turakoart, der lever i det subtropiske lavland i det sydøstlige Afrika. Der findes en isoleret bestand i Burundi. Derudover lever Livingstones turako i området fra det sydlige Tanzania til det østlige og sydlige Malawiøogstlige Zimbabwe. Den er almindelig i Mozambique og langs Sydafrikas subtropiske kyst. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra det sydlige Afrika
Turakoer
Grøntoppet turako

Grøntoppet turako () er en turakoart. Grøntoppet turako lever i skovene i Vest- og Centralafrika. Området strækker fra Senegal til DR Congo og i syd til det nordlige Angola. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Centralafrika
Fugle fra Vestafrika
Turakoer
Hartlaubs turako

Hartlaubs turako () er en turakoart, der lever på højlandet i Kenya og grænseområderne i Uganda og Tanzania. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Østafrika
Turakoer
Hvidkindet turako

Hvidkindet turako () er en turakoart. Den hvidkindede turako er hjemmehørende i Sudan, Sydsudan, Etiopien og Eritrea, hvor den lever i taks- og enebærkrat i højlandet. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne hewnvisninger 

Fugle fra Afrikas Horn
Turakoer
Vestlig larmfugl

Vestlig larmfugl () er en turakoart, der lever på akaciesavannen i Afrika fra Senegal og Gambia til den Centralafrikanske Republik og den vestlige del af den Demokratiske Republik Congo. IUCN kategoriserer arten som ikke truet.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Vestafrika
Turakoer
Maskelarmfugl

Maskelarmfugl () er en turakoart, der lever i det østlige Afrika.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Østafrika
Turakoer
Hvidbuget larmfugl

Hvidbuget larmfugl () er en turako, der lever på akaciesavannerne i Somalia, Ethiopien og det nordøstlige Tanzania.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Afrikas Horn
Fugle fra Østafrika
Turakoer
Kæmpeturako

Kæmpeturako () er en turako, der lever i lavlandsskovene i det vestlige og centrale Afrika.

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Fugle fra Centralafrika
Fugle fra Vestafrika
Turakoer