kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Some People Have Real Problems

Some People Have Real Problems er den fjerde studiealbum fra den australske sangerinde Sia. Albummet, som er udgivet i 2008, indeholdt singler, herunder "Day Too Soon", "The Girl You Lost to Cocaine" og "Soon We'll Be Found". I live-optrædener i sidstnævnte sang, brugte Sia tegnsprog til at ledsage hendes sang. Albummet viser en mere optimistisk pop-stil end Sia tidligere dystre albums, mens show-casing Sias vokal på en række store ballader. Sangen "Buttons", fik opmærksomhed på grund af sin video, hvor Sia ansigt er forvrænget af pinde, snor, net og kondomer. Albummet debuterede som nummer 26 på den amerikanske Billboard 200 hitliste.

Trackliste 

Nær tidspunktet for udgivelsen, kunne de, der har købt cd'en downloade 4 bonusnumre: "Buttons", "Blame It on the Radio", "Cares at the Door" (B-siden til Storbritanniens udgivelse af "Day Too Soon"), og "Bring It to Me".

"Buttons" 
"Buttons" er et skjult spor efter "Lullaby" i den internationale udgave af albummet, men det er en normal spor på den australske udgave, hvor det var den første single. "Buttons" er skrevet af Freescha og Furler.

Sia bestilt filmskaberen Kris Moyes til instruerer musikvideoen, som øjeblikkeligt gik viralt gennem forskellige online mediekanaler, herunder Perez Hiltons Blog, som vinder 300.000 hits på under 3 timer.

Videoen er skudt i instruktørens Hollywood-lejlighed, hvor instruktøreren manipulerer Sias image ved hjælp af forskellige træ og plastmaterialer, som hun udfører sangen mod en pastel backrdop.

Videoen polariseret publikum har været sjovt og grov, og samtidig sexet. "Buttons" anses for at være en anti-pop musikvideo, som viser Sia som et menneske.

Personale 
 Sia - vokal
 Beck – kor (spor 6 og 9)
 Dan Carey - guitar (spor 6)
 Tony Cousins - mastering
 Larry Goldings - keys (spor 1-4, 7, 10, 12 og 13)
 Jimmy Hogarth - guitar (spor 1, 4, 6, 11 og 13), keys (spor 1), slagtøj (spor 6)
 Jim Hunt - messing (spor 5 og 11)
 Greg Kurstin - keys (spor 9)
 Pantera (Furlers hund) - kor (spor 9)
 Giovanni Ribisi - kor (spor 9)
 Jason Lee - kor (spor 9)
 Martin Slattery - klarinet og fløjter (spor 6), slagtøj (spor 3)
 Eddie Stevens - keys (spor 2, 3, 5-11 og 13)
 Joey Waronker - trommer (spor 2-11 og 13), slagtøj (spor 5, 7 og 8)
 Felix Bloxsom - trommer (spor 1 og 12), slagtøj (spor 1)
 Jeremy Wheatley - Mixing
 Khoa Truong - guitar sporing og arrangere
 Samuel Dixon - bas på alle spor

Salg og hitlister 
Efter sin udgivelse debuterede albummet som nummer 26 på den amerikanske Billboard 200 hitliste, og sælger omkring 20.000 eksemplarer i sin første uge. Albummet blev også valgt som iTunes Top Pop Album 2008.

Albummet modtog Guld akkreditering i den australske ARIA Charts i 2011.

Album

Singler 
Den første single "Day Too Soon" blev udgivet den 12. november 2007 i Det Forenede Kongerige og blev efterfulgt af "The Girl You Lost to Cocaine" den 21. april 2008 og senere efterfulgt af "Soon We'll Be Found" som blev udgivet på 13. oktober 2008.

Udgivelse

Referencer 

Album fra 2008
Sia-album
John Cunningham

John Cunningham (ca. 1575-1651) var en skotsk adelsmand og kendt som øverstbefalende på den af den danske kong Christian 4. 1605 udsendte ekspedition for at genopdage Grønland. Ekspeditionen bestod af skibene "Trost", "Løven" og "Katten". Cunningham var om bord på "Trost", på hvilket skib også befandt sig lodsen James Hall, der var kendt i de grønlandske farvande og derfor til dels var den egentlige leder. "Trost" og "Katten" kom ind til Grønlands vestkyst på 66 1/2° n. br. i en fjord, som kaldtes "Kong Christian’s Fjord", af grønlænderne kaldet Itivdlek. Et højt kendeligt fjeld på nordsiden af denne fjord kaldtes "Mount Cunningham" (grønlandsk: Kakatsiak, 1020 m højt). Hall undersøgte og kortlagde kysten nord over til "Brade Ranson’s Fjord" (grønlandsk: Atanek) på 68° n. br. En fjord omtrent midt på denne Strækning kaldtes af Hall for "Cunningham Fjord". Cunningham tog landet i besiddelse i den danske konges navn. "Løven" kom til land længere mod syd. Alle skibe vendte tilbage samme efterår efter at have haft forbindelse med beboerne. Cunningham kaldtes sædvanligvis i Danmark og Norge "Hans König" og skrev sig "til Gjerdrup" (i det vestlige Sjælland). Efter at have tjent som kongelig skibshøvedsmand til 1619, blev han lensmand på Vardøhus i Norge til 1651, men døde kort efter i Danmark.

Eksterne henvisninger 
Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bind V (1916), s. 346; opslag: Cunningham, John

Opdagelsesrejsende fra Storbritannien
Polarforskere fra Storbritannien
EM i håndbold 2014 - Gruppe 1 (kvinder)

EM i håndbold 2014, gruppe 1 er gruppe 1 i mellemrunden ved EM i håndbold 2014 i Ungarn og Kroatien.

Stilling 

Alle tider er lokale (UTC+1).

Kampe

Referencer 

2014 - Gruppe 1 (kvinder)
Håndbold i 2014
Kvindehåndbold
Elephant Island

Elephant Island (spansk: Isla Elefante) er en isdækket kuperet ø i øgruppen Sydshetlandsøerne ved Antarktis. Øen ligger 1290 km vest-sydvest for Sydgeorgien, 940 km syd for Falklandsøerne og 890 km sydøst for Kap Horn. Øen ligger indenfor kravområdet til Argentinsk Antarktis, Chilensk Antarktis og Britisk Antarktis. Øens højeste punkt er 852 m.o.h., der er beliggende i bjergkæden Pardo Ridge. 

Øen har ingen flora af betydning og er præget af tåge og sne. Vindene kan være kraftige, helt op til 160 km/t. Øen har æselpingviner og sæler langs kysten og rempingviner yngler på øen. Der er ikke permanent ophold af mennesker på øen.

Elephant Island har formentlig fået sit navn efter den den elefanthovedlignende form på øen, ligesom der blev observeret søelefanter på øen af kaptajn George Powell i 1821.

Elephant Island som tilholdssted for Endurance-ekspeditionens deltagere 
Elephant Island er primært kendt for at været tilflugtssted for Endurance-ekspeditionen under ledelse af Ernest Shackleton, da ekspeditionen i 1916 mistende skibet Endurance i ismasserne. Ekspeditionens deltagere sejlede fra en isflage til Elephant Island, hvor mandskabet fandt en strand, hvor de kunne anlægge en midlertidig lejr. Øen er ubeboet, og da der ikke kunne forventes at komme skibe forbi øen, besluttede Shackleton og enkelte andre at sejle de 1.290 km til Sydgeorgien i en redningsbåd for dér at hente hjælp til de nødstedte på øen. Shackleton og de øvrige rejste afsted den 24. april 1916 ved vinterens begyndelse og kom første tilbage med hjælp den 30. august 1916. Samtlige på øen havde overlevet. Mandskabet havde i fire måneder brugt to redningsbåde dækket med teltdug som ly for vinteren. 

Der er på øen rejst en buste af kaptajn Luis Alberto Pardo fra skibet Yelcho, der kom de nødstedte til undsætning, og der er opsat en række mindeplader m.v. på de historiske steder på øen.

Eksterne links 

 

Øer i Antarktis
Endurance

Endurance var en tremastet barkentine som Ernest Shackleton benyttede til at sejle til Antarktis på Endurance-ekspeditionen i 1914. Hun blev søsat i 1912 i Sandefjord i Norge. Under ekspeditionen blev skibet fanget i pakisen, hvor det til sidst blev knust og sank tre år senere i Weddellhavet ved Antarktis.

Vraget 
Vraget af Endurance blev fundet den 5. marts 2022. I en pressemeddelelse den 9. marts 2022 blev det oplyst, at et efterforskningshold havde fundet vraget i Weddellhavet på 3.008 meters dybdesyd for den position, der oprindeligt var blevet beregnet af Worsley.

Vraget blev rapporteret til at være i særdeles god tilstand, og efterforskningsholdet har foretaget en omfattende fotografering og opmåling af vraget. Navnet Endurance på stævnen står klart. Holdet har ikke taget dele af vraget op til overfladen, da det er beskyttet som et historisk sted efter Antarctic Treaty System.

Referencer 

Skibsekspeditioner
Skibe fra Norge
Rosshavet

Rosshavet er er et hav (en stor bugt) fra Sydishavet ind mod det antarktiske kontinent, mellem Victoria Land og Marie Byrd Land (150°V – 170°Ø). Bugten er navngivet efter James Clark Ross, der opdagede området i 1841. Den inderste del af bugten, ud til 73°S, er dækket af en tyk isbræmme (Rossbarrieren).

Roald Amundsen begyndte sin ekspedition mod Sydpoolen i Bay of Whales ved Rossbarrieren i 1911.

Ved en international aftale mellem 26 lande samt EU i 2016 blev et område på mere end 1,5 million km2 givet status som beskyttelsesområde, hvor fiskeri og naturudnyttelse ikke er tilladt. Det er verdens største naturbeskyttelsesområde.

Referencer 

 

Det Sydlige Ishav
Bugter i Antarktis
Els von Gemmingen

Els von Gemmingen (29. juni 1466 - 25. december 1532 i Speyer) var priorinde i Magdalenenklosteret i Speyer i 1504.

Liv og virke 

Els (Elisabeth) var en blandt flere børn af Hans von Gemmingen til Michelfeld, kaldet Keck Hans (1431-1487) og hans kone Brigitta von Neuenstein. Faderen havde planlagt en gejstlig karriere for alle sine børn frem til Orendel (1464-1520). Hendes bror Uriel von Gemmingen (1468-1514) arbejdede for Kurfyrstendømmet Mainz og Bistum Mainz fra 1508-1514. Els blev indskrevet på Magdaleneklostret i Speyer, hvor hun i 1498 sammen med sin bror George (1458-1511), donerede et kostbart vindue til kirkens kor. I 1504 blev hun valgt som priorinde i klostret, og i 1507 var hun involveret i opførelsen af den katolske kirke i Walldorf, hvor klostrets tiende blev sendt hen.

Hendes udsmykkede antifonar er blevet bevaret og befandt sig i 1929 i en schweizisk samling, før den blev solgt igen i 2012 på kunstauktion. Den rigt dekorerede liturgiske bog indeholder en miniature af Fol. 171, som forestiller den knælende Elizabeth foran sankt Katharina. Den er karakteriseret ved våbenskjolde for familiemedlemmer fra en von Gemmingen. Hun har et banner over hovedet og er klædt i en kappe tilhørende dominikanerordenen.

Referencer

Litteratur 
 Carl Wilhelm Friedrich Ludwig Stocker: Familien-Chronik der Freiherrn von Gemmingen, Heidelberg 1895, S. 211.
 Konrad von Busch und Franz Xaver Glasschröder: Chorregel und jüngeres Seelbuch des alten Speyerer Domkapitels, Speyer, Historischer Verein der Pfalz, 1923, side 629 og 630 (med biografisk oplysninger og datoer)

Personer fra Tyskland
Jeronimus Spengler

Jeronimus Spengler (1589–1635) var en tysk glasmaler af schweizisk afstamning. Han var søn af Caspar Spengler (1553–1604) fra Sankt Gallen. Faderen var også glasmaler og rejste i 1582 til Konstanz, hvor han havde fået arbejde, hvor man antager at Jeronimus blev født. Hans værker er signeret med I.SP.

Personer fra Tyskland
William de Valence 1. jarl af Pembroke

William de Valence (død 18. maj 1296), født Guillaume de Lusignan, var en fransk adelig, som blev vigtig for den englelske politik på grund af hans nære bekendtskab med Henry III. Han var kraftigt involveret i prins Edwards kampe mod oprørere ledet af Simon de Montfort. He antog navnet de Valence ("fra Valence").

Personer fra middelalderen
Tjek fødselsår
Borgfred

Udtrykket borgfred er et begreb, som stammer fra middelalderen. I dag bruges begrebet om en politisk aftale mellem politiske partier om at undgå strid om et eller flere emner f.eks. i en krisesituation.

Borgfred i middelalderen 
Borgfred blev i middelalderens Tysk-romerske rige brugt som betegnelse for et højhedsområde omkring en borg, hvor fejder - det vil sige fjendtlige handlinger - mellem privatpersoner var strengt forbudt og overtrædelser af forbuddet blev straffet strengere end hvis de blev begået andre steder.

Borgherren kunne give personer asyl på sin borg, og dermed yde dem sin beskyttelse, men også forlange at de overholdt hans love. Når der var flere parter, som tog ophold på en borg - og dermed havde status af borgherren blev der aftalt såkaldte borgfredsaftaler, som ofte i betydelig detaljeringsgrad regulerede samlivet på borgen.

Overholdelse af borgfreden blev især i Højmiddelalderen håndhævet strengt. Ved besøg på andre borge, også hvis der var tale om fjenders borge, måtte fejder stilles i bero, da der også herskede borgfred i det område som borgen var en del af. Borgfreden kunne ophæves med et særligt fejdebrev - således at det blev legalt at gennemføre en belejring af den pågældende borg.

Borgfred forsvandt som tysk retsbegreb i 1700- og 1800-tallet i forbindelse med revisioner af lovgivningen

Se også 
 Kirkefred
 Tingfred

Litteratur 
 Gerd Althoff: Spielregeln der Politik im Mittelalter. Kommunikation in Frieden und Fehde. Primus-Verlag, Darmstadt 1997, .
 Herbert Obenaus: Recht und Verfassung der Gesellschaften mit St. Jörgenschild in Schwaben. Untersuchung über Adel, Einzug, Schiedsgericht und Fehde im 15. Jahrhundert (Veröffentlichungen des Max-Planck-Instituts für Geschichte; 7). Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 1961.
 Margret Sänger: Die Burgfrieden der Grafen von Katzenelnbogen, in: Blätter für deutsche Landesgeschichte 116 (1980), S. 189-234.
 Christoph Terharn: Die Herforder Fehden. Ein Beitrag zum Fehderecht. Schmitt, Berlin 1994, .
 Thomas Vogel: Fehderecht und Fehdepraxis im Spätmittelalter am Beispiel der Reichshauptstadt Nürnberg. Lang, Frankfurt/M. 1998, .
 Felix Busson: Ritterlicher Ehrenschutz. Verlag Franz Pechel, Graz 1907.

Henvisninger 

Jura
Middelalder
Retshistorie
Mathieu Depére

Mathieu Depère, Earl, (10. oktober 1746 - 6.  december 1825) var en fransk politiker under den store franske revolution, som han overlevede. Han spillede senere en rolle i opbygningen af det franske imperium under Napoleon I.

Politisk virke 
Han blev født i Mezin den 10. oktober 1746. Han støttede de revolutionære i 1789 og blev  i 1790udnævnt til  vicepræsident for den departementale administration i Lot-et-Garonne . Den 31.  august 1791 blev han af afdelingen valgt som stedfortræder i den lovgivende forsamling. Selv om han var med i de fleste møder, spillede han dog blot en sekundær rolle. Han trak sig tilbage fra posten under Robespierres terrorregime. Som repræsentant for sit departement gav han sin fulde støtte til Napoleon Bonaparte ved kuppet af 18. brumaire. I 1814 blev han udnævnt til Kommandør af Frankrig af Ludvig XVIII. Han forblev medlem af overhuset indtil sin død og støttede i forfatningsstriden monarkisterne. Han døde den 6. december  1825 i Toulouse .

Politikere fra Frankrig
Uljanovsk oblast

Uljanovsk oblast (, ) er en af 46 oblaster i Den Russiske Føderation. Oblasten har et areal på  km² og  indbyggere. Det administrative center i oblasten er placeret i byen Uljanovsk (), der med sine  indbyggere er oblastens største by. Den næststørste by i oblasten er Dimitrovgrad () med  indbyggere. Uljanovsk oblast ligger i Volgas føderale distrikt.

Geografi 

Oblasten er beliggende i den nordlige del af Østeuropæiske Slette i den europæiske del af Rusland, i den nordlige del af Volgaregion.

Den vestlige del af oblasten er præget af højene på Volgaplateauet med højder på op til 358 moh. Øst for Volga er oblasten et udpræget steppelandskab. En fjerdedel af oblastens område er dækket med løvfældende skove; resten er stepper og enge. Vådområder dækker omkring 6% af oblastens.

Grænser 
Uljanovsk oblast grænser op til Republikken Tjuvasjien mod nord, den Republikken Tatarstan mod nordøst, Samara oblast mod øst, Saratov oblast mod syd, Pensa oblast mod vest og Republikken Mordovija mod nordvest.

Klima 
Uljanovsk oblast har et moderat fastlandsklima med store temperaturforskelle. Den gennemsnitlige temperatur i juli er +19 °C og i januar -11 °C. Som vejrsystemer bevæger sig ind og ud af området, ændre gennemsnitlige daglige temperaturer ofte mere end 25 °C i løbet af få dage. Fast snedække er typisk til stede fra november til begyndelsen af april. Nattefrost forekommer indtil slutningen af maj, hvilket begrænser landbruget til kulde-resistente planter såsom rug og vinterhvede. Den årlige nedbør er på 400 mm.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Uljanovsk oblasts officielle hjemmeside  
 Artikel fra Kommersant 

 
Etableret i 1943
Vincenzo 1. af Gonzaga

Hertug Vincenzo I Gonzaga af Mantova (født 1562 i Mantova i Italien, død 1612) var  mæcen for komponisten Monteverdi  og digteren Torquato Tasso. Han støttede også flere andre litterati og kunstnere.

Vincenzo var en ekstravagant fyrste, og med sin ødselhed og lange regeringstid (1587–1612) satte han det meste af hertugdømmet Mantovas velstand over styr og reducerede det en gang så rige hertugdømmet til en af de ubetydelige blandt de norditalienske småstater.

Personer fra Italien
Italienere i 1500-tallet
Italienere i 1600-tallet
Kvalifikation til Eliteserien i ishockey 1993-94

Kvalifikationen til Eliteserien i ishockey 1993-94 var en turnering, hvor seks hold spillede om fire ledige pladser i Eliteserien i ishockey 1993-94. Turneringen blev spillet i perioden 10. januar - 28. februar 1993, og den havde deltagelse af nr. 7, 8, 9 og 10 fra Eliteserien i 1992-93 samt nr. 1 og 2 fra 1. division i 1992-93.

Resultatet blev at tre af Eliteserieholdene, Frederikshavn IK, Odense IK og Vojens IK, sikrede sig endnu en sæson i Eliteserien. Den sidste ledige plads i den bedste række gik til Hvidovre IK, som dermed rykkede op fra 1. division.

Til gengæld måtte Gladsaxe SF forlade Eliteserien efter blot én sæson i landets bedste række.

Kilder / eksterne henvisninger 
 Politiken, 11. januar - 1. marts 1993.

Noter 

Ishockey i 1993
Ishockey i Danmark
Kartellet

Kartellet er en dansk thrillerdrama fra 2014 instrueret af Charlotte Sachs Bostrup.

Medvirkende 
 Anders W. Berthelsen - Lars Halbo
 Lene Maria Christensen - Rikke Halbo
 Flemming Enevold - Christian Storgaard
 Lars Brygmann - Bo Valentin
 Leif Sylvester - Willy Halbo
 Gitte Siem - Grethe Halbo
 Lars Ranthe - Knutte
 Benjamin Boe Rasmussen - Allan Svendsen
 Jesper Asholt - Carsten Jørgensen
 Jacob Lohmann - Jørgen Persson
 Kurt Ravn - Preben Pedersen
 Henrik Prip - Erling Nielsen
 Kristian Ibler - Keld Toft
Jesper Hermansen - Politimand

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Danske film fra 2014
Thrillerfilm fra Danmark
Dramafilm fra Danmark
Dansksprogede film
Film instrueret af Charlotte Sachs Bostrup
Dlouhá Třebová

Dlouhá Třebová er en landsby i det centrale Tjekkiet med et indbyggertal på 1.289 (2014). Byen ligger i regionen Pardubice. Byen er første gang omtalt i 1304.

Henvisninger 

 Landsbyens hjemmeside  

Byer i Tjekkiet
Umbraco Software

Umbraco er en open source CMS-platform, som blev udgivet i 2000. Det er udviklet af Niels Hartvig og Umbraco Core Team og udgivet under bl.a. MIT License Prior 4.5: MIT License (backend) og Umbraco License (UI).

Umbraco har siden 2005 været open source.

Systemet er udviklet i programmeringssproget C# og det indeholder flere typer framework og applikationer, som afvikles på Microsoft IIS

I 2009 blev systemet CMS Wire omtalt som et af de førende NET-baserede open source CMS systemer. I 2010 registeredes 1000 downloads dagligt. Umbraco var blandt de fem mest populære downloads via  Microsofts Web Platform, blot to placeringer lavere end den største rival DotNetNuke,
 
Virksomheden udviklede som led i en udviklingsstrategi i 2012/2013 sammen med Microsoft et pilotprojekt, der bygger bro mellem mellem Umbraco og Microsoft Azure.

Referencer

Eksterne henvisninger 
Umbracos officielle hjemmeside
Umbraco-licenser 
Umbraco på GitHub

Internetteknologi
Fri software-licenser
Birkenfeld (Nahe)

Birkenfeld er en by i Landkreis Birkenfeld i den sydvestlige del af Rheinland-Pfalz.
 
Byen er sæde for landkredsens forvaltning, og den er statsanerkendt som rekreationsby.

Byen ligger ved floden Nahe, der en biflod til Rhinen. I 2013 havde Birkenfeld 6.732 indbyggere.

Historie 
Kejser Ludvig 4. af Bayern gav byen købstadsrettigheder i 1332. Byen og dens opland delt mellem Markgrevskabet Baden og grevskabet Veldenz i 1437.
 
I 1584 valgte pfalzgreve Karl 1. af Zweibrücken-Birkenfeld byen som sin residensby.

Byen blev annekteret af den Første franske republik i 1797.

På Wienerkongressen blev byen og dens omegn delt, så byen og de andre områder nord for floden Nahe (Fyrstedømmet Birkenfeld) blev tildelt Storhertugdømmet Oldenborg, mens Sachsen-Coburg-Saalfeld fik området syd for floden (Fyrstedømmet Lichtenberg). Et lille område mod sydøst (Meisenheim) gik dog til Hessen-Homburg.

Preussen overtog Lichtenberg i 1834, Meisenheim i 1867 og Birkenfeld i 1937.

I dag er området delt mellem Rheinland-Pfalz mod nord og Landkreis St. Wendel og Landkreis Merzig-Wadern i Saarland mod syd.

Byer i Rheinland-Pfalz
Landkreis Birkenfeld

Landkreis Birkenfeld er en landkreis i  delstaten Rheinland-Pfalz i Tyskland.

Birkenfeld er hovedby.

Byer og kommuner
Kreisen havde   indbyggere pr.    

 Idar-Oberstein, by ()

Forbundskommuner (Verbandsgemeinden) med tilhørende kommuner:

Eksterne henvisninger 

 Officielt websted

Rheinland-Pfalz' geografi
Landkreis i Rheinland-Pfalz
Balkandafne

Balkandafne (Daphne blagayana), også skrevet Balkan-Dafne, er en lille, stedsegrøn busk med en tæt, halvkugleformet vækst. Bladene er ovale, og de stærkt duftende blomster er flødehvide. Planten er en lidt vanskelig, men den er meget eftertragtet.


Kendetegn 
Balkandafne er en lille, stedsegrøn busk med en tæt og halvkugleformet vækst. Hovedgrenene er først krybende og opstigende, men senere næsten oprette. Barken er først lysegrøn, men derefter bliver den rødbrun og knudret. Gamle grene er grå. Knopperne er spredt stillede og samlede mod enden af skuddet. De er små og butte, lysebrune og hårløse. Bladene er ovale og helrandede. Oversiden er mørkegrøn og hårløs, mens undersiden er lyst grågrøn og ligeledes hårløs. Blomstringen foregår i april-maj, hvor man finder blomsterne samlet i endestillede, kompakte stande med 5-15 blomster. De enkelte blomster er 4-tallige og uregelmæssige. Det er nemlig bægerbladene, som er hvide, mens kronbladene mangler. Frugterne er hvidgule stenfrugter.

Rodsystemet består dels af rodslående grene, dels af grove, dybtgående hovedrødder og dels af forholdsvis få og tynde siderødder. Alle dele af planten – inklusive frugterne – er stærkt giftige.

Planten når en højde på ca. 0,50 m, men til gengæld en bredde på mere end 1,5 m.

Hjemsted 
Balkandafne hører oprindeligt hjemme i det sydøstlige Europa: Slovenien, Serbien, Kroatien, Bosnien, Makedonien, Albanien, Bulgarien og Grækenland. Alle steder foretrækker den voksesteder i skygge og med en kalkrig, veldrænet og næringsfattig jord. Den mellemste del af Balkanbjergene, som ligger i den nordlige del af Bulgarien, har et forholdsvis mildt klima, som skyldes opstigende, varm luft fra lavlandet mod syd. Her findes skove med rødgran og silkefyr som de dominerende arter. I disse skove vokser arten sammen med bl.a. akelejefrøstjerne, almindelig rypelyng, alpevoldtimian, bjerganemone, bredbladet klokke, Centaurea napulifera (en art af knopurt), Dianthus petraeus (en art af nellike), enblomstret vintergrøn, finbladet bjørnerod, fransk blåmunke, gul ensian, hedemelbærris, kranslilje, kratfladbælg, krybende kalkkarse, melittis, mosebølle, Potentilla rupestris (en art af potentil), prikket ensian, rejnfanbladet røllike, Rhododendron myrtifolium (en art af rododendron), rød dværgmispel, rød lungeurt, rød nellikerod, Scorzonera purpurea (en art af skorzoner), skinnende skabiose, skovstorkenæb, smalbladet klokke, snepude, stor tusindstråle, storbladet okseøje, storblomstret fingerbøl, storrodet storkenæb, svalerodensian, uldhåret klokke og ægte edelweiss

Note 

Stedsegrønne
Haveplanter
Hvide blomster
Duftende blomster
Dafne
Man Haron Monis

Man Haron Monis (19. januar 1964 − 16. december 2014) (persisk: شيخ مأن هارون مؤنس) var en iransk-født, australsk islamisk prædikant.

Haron blev født som Mohammad Hassan Manteghi Boroujerdi i Iran, hvor hans liberale fortolkning af islam førte til, at hans kone og børn blev anholdt. Derfor flygtede han i 1996 til Australien, hvor han blev tilkendt politisk asyl. Han skiftede navn til Man Haron Monis, og antog også titlen Sheik Haron.

Den 16. december 2014 blev Haron identificeret som personen, der havde taget 17 gidsler på en café i Sydney, Australien.

Referencer 

Islam
Personer fra Australien