kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lerup Kirke

Lerup Kirke ligger i Lerup Sogn i det tidligere Øster Han Herred, Hjørring Amt, nu Jammerbugt Kommune i Vendsyssel. Kirken var viet til Vor Frue i middelalderen, og stedet havde betydning i forbindelse med store markeder. Kor og skib er opført i romansk tid af fint tilhugne granitkvadre over skråkantsokkel. Den romanske syddør er retkantet afsluttet og er stadig i brug, norddøren er tilmuret men anes under de nyere vinduer. To af korets romanske vinduer er stadig i brug. Tårnet er opført af genanvendte kvadre og munkesten samt en del kamp i sengotisk tid, våbenhuset er af nyere dato.

Den runde korbue med skråkantede kragsten er bevaret, men noget udvidet. Skibets vestende har fladt bjælkeloft, skibets østende og koret har sengotiske hvælv. Altertavlen er fra anden halvdel af 1600-tallet, tavlen blev stafferet i 1700-tallet på bekostning af Hans Rudolf Grabow til Bratskov og hustru Øllegård Rantzau, hvis våben ses i topstykket. Prædikestolen er fra begyndelsen af 1700-tallet. I korets nordvæg ses en gravsten over præsten Joh. Hornemann (død 1697).

I skibets hvælv ses kalkmalede våben omgivet af rankeværk, i rankeværket ses fugle. Kalkmalerierne dateres til første halvdel af 1500-tallet. Kalkmalerierne har en vis lighed med kalkmalerierne i den nærliggende Torslev Kirke, der har hørt under ejeren til Kokkedal. Kalkmalerierne i Lerup nævnes i De danske kirker (1970) og Saxtorph nævner i 1997, at de blev afrenset i 1977, det må derfor antages, at kalkmalerierne i Lerup har stået fremme et stykke tid.

I skibets 1. fag i østkappen mod nord ses våben for Gøye, mod syd ses våben for Banner. Disse to våben er formodentlig anevåben for rigsmarsk Erik Eriksen Banner (1484-1554), Erik Banners mor var Karen Stensdatter Gøye og faderen var Erik Andersen Banner til Asdal og Kokkedal. I nordkappen mod øst ses våben for Rosenkrantz. I Danske kalkmalerier (1997) tolker Niels Matthias Saxtorph dette våben som et våben for Friis. Friis af Haraldskær havde et våben lig dette, men våbenet for Rosenkrantz havde også en skrå sort-hvid tern i blåt og rødt før 1524, efter 1524 blev der tilføjet to løver. Da der ikke er direkte familiære forbindelser til Friis, må våbenet tolkes som en Rosenkrantz, der knyttes til Mette Nielsdatter, som var Erik Banners 1.hustru, hendes far var Niels Eriksen Rosenkrantz til Bjørnholm, han døde i 1516.

Den romanske døbefont af granit har primitive figurer, hvis betydning er uvis (Mackeprang 182). Kummen er udsmykket med en tovsnoning øverst og derunder nedadvendte tunger over en figurfrise. Til højre for en løvelignende figur ses en mur, der kan opfattes som en skillellinje. Læser man fontens kumme venstre om fra muren, ser man først en løve, en svært tolkelig figur, dernæst en slange over en taglignende konstruktion, Korsfæstelsen, en liggende figur, en stående figur, en fugl og en stående figur med sværd foran et kors.

Eksterne kilder og henvisninger 

 Efter Nordenskirker.dk  (tilladelse fra Hideko Bondesen)

Kirker i Aalborg Stift
Kirker i Hjørring Amt
Kirker i Jammerbugt Kommune
Bolette Puggaard

Bolette Cathrine Frederikke Puggaard, født Hage (født 7. februar 1798 i Stege, død 11. september 1847 i København) var en dansk maler. 

Hun var datter af købmand Christopher Friedenreich Hage og Christiane Arnette Just. Gift 13. august 1816 i Stege med købmand Hans Puggaard. De blev forældre til Christopher og Rudolph Puggaard samt svigerforældre til politikeren Orla Lehmann. 

Bolette Puggaard hørte sammen med sin mand Hans Puggaard, datteren Maria og svigersønnen Orla Lehmann til kredsen af borgerlige mæcener, der i slutningen af den danske guldalder støttede kunstnere som Constantin Hansen, Wilhelm Marstrand, Jørgen Roed, Jørgen Sonne og H.W. Bissen. Under familiens besøg i Rom i 1830'erne lærte Puggaard Bertel Thorvaldsen at kende. Under besøget i Rom malede Puggaard et antal italienske landskaber. Desuden malede hun landskaber fra Danmark og Norge. 

Hun er begravet på Holmens Kirkegård.

Kilder 
 Marianne Saabye: ‘Puggaardske studier’, i: Meddelelser fra Thorvaldsens Museum 1978, side 72-116.

Eksterne henvisninger 
 

Malere fra Danmark
Personer fra Stege
Danskere i 1800-tallet
Bolette
Mæcener fra Danmark
Enghien-les-Bains

Enghien-les-Bains er en mindre fransk kommune, der ligger ved Lac d'Enghien cirka 11 km nord for Paris. Byens indbyggertal var i 2008 12.115
Enghien ligger ved nogle svovlholdige kilder, der fra gammel tid har gjort byen til et kursted.

Eksterne henvisninger

Kilder 

Byer i Val-d'Oise
Franske kurbyer
Żagań

Żagań (, fransk og ,  og ) er hovedbyen i Gmina Żagań i Powiat żagański i den vestlige del af Polen. Byen er beliggende i voivodskabet Lubusz ved floden Bóbr. Byen er bl.a. kendt for det barokke Żagańslot fra 1670 og den tidligere krigsfangelejr Stalag Luft III.

Monumenter 
 Żagańslottet
 Palace park
 Post-augustinian komplekset
 Post-franciscan komplekset
 Post-evangelical kirketårnet

Sport 
Żagań er hjemsted for følgende sportsklubber:
 Czarni Żagań – fodboldklub, som nu spiller i II Liga (3. hold)
 WKS Sobieski Żagań – volleyballklub, som nu spiller i II liga (3. hold)
 KS Bóbr Żagań – volleyball og rugbyklub
 UKS Orzeł Żagań – ungdoms-floorballklub

Kendte personer fra Żagań 
 Johannes Kepler (1571–1630), tysk astronom, matematiker og astrolog. Han boede i perioden 1628-1630 i Żagań.
 Albrecht von Wallenstein (1583–1634), hertug af Żagań fra 1627 til 1634.
 Johann Ignaz von Felbiger (1724–1788), uddannelsesreformator, og medlem Augustinerordenen i Żagań.
 Peter von Biron (1724–1800), hertug af Żagań fra 1786 til 1800.
 Louis XVIII (1755–1824), fremtidig konge af Frankrig. Han tilbragte flere måneder af 1793 i Żagań.
 Stendhal (1783–1842), fransk forfatter. Han tilbragte flere måneder af 1813 i Żagań.
 Dorothea de Talleyrand-Périgord (1793–1862), prinsesse af Żagań fra 1844 til 1862.
 Honoré de Balzac (1799–1850), fransk forfatter. Han tilbragte to uger i 1847 i Żagań.
 Franz Liszt (1811–1886), ungarsk komponist og pianist, som to gange besøgte Żagań.
 Božena Němcová (1820–1862), tjekkisk forfatter. Hun besøgte to gange Żagań.
 Adolf Engler (1844–1930), tysk botaniker, født i Żagań,
 Reinhold Röhricht (1842–1905), tysk historiker. Han studerede i Żagań fra 1852 til 1862
 Bronisława Wajs (1908–1987), polsk-rumænsk klassisk digter. Hun levede i Żagań i 50'erne.
 Wolfgang Samuel (født 1935), amerikansk forfatter, født i Żagań. Han fortæller om sin barndoms flugt fra de russiske tropper i sin erindringsbog, German Boy.
 Waldemar Skrzypczak (født 1956), polsk general, fra 2006 til 2009 kommandør af Wojska Lądowe RP. Fra 2003 til 2006 var han chef for den 11. Armoured Cavalry Division i Żagań.
 Tadeusz Buk (1960–2010), polsk general, fra 2009 til 2010 kommandør af Wojska Lądowe RP. Fra 2002 til 2005 var han chef for den 34. Armoured Cavalry Brigade i Żagań.
 Mariusz Jurasik (født 1976), polsk håndboldspiller. Han begyndte sin karriere i WKS Sobieski Żagań
 Łukasz Garguła (født 1981), polsk fodboldspiller. Han spiller for Wisła Kraków og Polens fodboldlandshold

Internationale relationer

Søsterbyer 
  Duns, Skotland
  Netphen, Tyskland
  Ortrand, Tyskland
  Teltow, Tyskland

Eksterne henvisninger 

 Officielle hjemmeside 
 Map from mapa.szukacz.pl 
 "Le château de Sagan" 

Byer i Polen
Tidligere tyske byer
Bóbr

Bóbr (tjekkisk: Bobr; tysk: Bober) er en flod, der løber gennem den nordlige del af Tjekkiet og den sydvestlige del af Polen.

Floden er en af Oders bifloder, og er med 272 km den tiende længste flod i Polen. Det topografiske opland er på 5.876 km².

Byer langs Bóbr
 Lubawka
 Kamienna Góra
 Jelenia Góra
 Wleń
 Lwówek Śląski
 Bolesławiec
 Szprotawa
 Małomice
 Żagań
 Nowogród Bobrzański
 Krosno Odrzańskie

Floder i Polen
Floder i Tjekkiet
Clichy

Clichy er en kommune i det franske departement Hauts-de-Seine. Indbyggertallet var i 2008 på 58.388

Kilder 

Byer i Hauts-de-Seine
Krigsfangelejr

En krigsfangelejr er et fængsel, ofte i form af en baraklejr, for tilfangetagne fremmede soldater (krigsfanger) under og umiddelbart efter en krig.

Internationale traktater, såsom Genève-konventionen omfatter krigsfanger og tager sigte på at sikre minimumsstandarder i behandlingen af fangerne. Disse overvåges af Røde Kors (ICRC).

Se også 
 Stalag

Eksterne henvisninger 
 POW Camp Listings – Liste over tyske krigsfangelejre
Sophia af Liegnitz

Sophia von Liegnitz (født 1525, død 6. februar 1546) var en datter af Frederick 2. af Legnica og Magdalena af Sachsen. Den 15. februar 1545 blev hun gift med kurfyrste Johan Georg af Brandenburg.

Piast-slægten
Huset Hohenzollern
Anna Marie af Braunschweig-Calenberg-Göttingen

Anna Marie af Braunschweig-Calenberg-Göttingen (født 23. april 1532, død 20. marts 1568) var hertuginde af Preussen fra 1550 til 1568 som ægtefælle til hertug Albrecht af Preussen.

Anna Marie var en datter af hertug Erik af Braunschweig-Lüneburg (1470-1540) og Elisabeth af Brandenburg (1510-1558). I år 1550 blev hun gift med Albrecht af Preussen (1490-1568) der siden 1525 havde været den første hertug af Preussen. Den 20. marts 1568 døde Albrecht af pesten på borgen i Tapiau i Østpreussen, og 16 timer senere blev han efterfulgt i graven af sin hustru Anna Marie.

Fra ægteskabet kom følgende børn:
 en datter, Elisabeth (1551-1596)
 Albrekt Fredrik af Preussen (1553-1618), som efterfulgte Albrecht som hertug.

Huset Welf
Martins Dukurs

Martins Dukurs (31. marts 1984 i Riga i Lettiske SSR) er en lettisk skeletonfører, OL-medaljetager, to gange mester af verdenscupen (2009—10; 2010—11), verdensmester i 2011 samt to gange europamester. For sine olympiske resultater tildeltes Dukurs Trestjerneordenen.

Dukurs gik til volleyball og atletik i sin barndom. Han begyndte at gå til skeleton i 1998, og kom på Letlands olympiske deltagerhold i 2004. Ved Vinter-OL i 2006 i Torino opnåede han en 7. plads, men ved VM i skeleton i 2007 en 6. plads. Dukurs vandt den samlede stilling i skeleton-verdenscupen i 2009—10, og har vundet i alt fire verdenscup-sæsoner, blandt den seneste i Igls i Østrig, hvor han samtidig blev europamester i 2010. Martins Dukurs er den eneste lettiske sportsudøver, som nogensinde har vundet den samlede stilling i verdenscupen i en vintersport, en bedrift han gentog i skeleton-verdenscupen i 2010—11.

Martins Dukurs er siden den 24. marts 2010 Kavaler af Trestjerneordenen, en orden han fik overrakt af Letlands præsident Valdis Zatlers på Riga Slot den 3. maj 2010.

Se også 
 Letlands deltagelse i Olympiske lege

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

Personer fra Riga
Sportsfolk fra Letland
Kavalerer af Trestjerneordenen
Skeletonførere
Deltagere for Letland ved vinter-OL 2006
Deltagere for Letland ved vinter-OL 2010
Deltagere for Letland ved vinter-OL 2014
Deltagere for Letland ved vinter-OL 2018
Deltagere for Letland ved vinter-OL 2022
Olympiske sølvmedaljevindere fra Letland
Sjællandsserien Herrer 2011-12

Sæson 2011-12 i Sjællandsserien. Den femtebedste fodboldrække (en blandt flere) i Danmarksturneringen.

Det er derimod den bedste fodboldrække for herrer administreret af lokalunionen DBU Sjælland. Serien består af i alt 14 hold, som spiller 26 kampe ude og hjemme. Fodboldrækkens turnering følger Superligaen med start i efteråret og afslutning i foråret. Der spilles om oprykning til Danmarksserien

Deltagere

Kort over deltagere

Stilling

Fodnoter 

Fodboldsæson 2011-12
Fodboldturneringer i Danmark
Sæsoner i Sjællandsserien
Hendrick van Buyten

Hendrick van Buyten (1632 – juli 1701) var bager i Delft. Han er kendt for sin forbindelse med maleren Johannes Vermeer. Da diplomaten Balthasar de Monconys besøgte ham i august 1663 ejede han et maleri af Vermeer. Van Buyten fortalte Monconys, at han havde betalt 600 gylden for det. Moncony mente, det var en høj pris, og at det kun var 60 gylden værd. En gylden var en god dagsløn.

Vermeers hustru, Catharina Bolnes, erkendte i januar 1676 halvanden måned efter mandens død at hun havde solgt to af hans malerier til van Buyten. Catharina angav, at hun havde modtaget 617 gylden for dem, penge som hun skyldte for brød. Han ville returnere malerierne ”en person der spiller på cister” og et ”forestillende to personer, af hvilke den ene sidder ned for at skrive et brev”, hvis hun betalte gælden. Catharina havde flere gange opfordret ham til det. Hun betalte hovedparten af gælden tilbage i løbet af tolv år, ved afdrag på halvtreds gylden om året. Van Buyten må have leveret meget brød for at regningen kunne blive på mere end 726 gylden.

Van Buyten var gift med Machtelt van Asson og i 1683 med Adriana Waelpot.

Noter

Eksterne henvisninger 
 http://www.essentialvermeer.com/clients_patrons/vermeer's_clients_and_patrons.html#Buyten 
 Montias in Google Books 

Personer fra Delft
Bagere
Kockumskranen

Kockumskranen er en cirka 140 meter høj kran opført i 1973–74. Den var frem til 2002 Malmøs vartegn og stod på Kockums tidligere værftsområde i Malmø, inden den flyttedes til et værft i Sydkorea. Kranen var på det tidspunkt verdens største bukkran. Den har en løftekapacitet på 1.500 tons (dog gjordes et løft på 1.560 tons – en hel forskibssektion – der regnedes for en prøvebelastning af kranen). Sporvidden er 175 meter og sporlængden i Malmø var 710 meter. 

I årene 1974 til 1985 arbejdede kranen på treholdsskift og næsten altid selv på lørdage og søndage. Sektionerne vejede i gennemsnit fra 1.200 til 1.300 tons. Sektionerne kunne "frivendes" i luften. Under dokens eksistens byggedes cirka 75 fartøjer. Af disse var cirka 40 tankere på 250.000 og 350.000 tons. Desuden byggedes et stort antal specialfartøjer. De to sidste fartøjer som byggedes var krydstogtsskibe. Kranen solgtes i begyndelsen af 1990'erne til Burmeister & Wain, som dog gik konkurs inden kranen blev flyttet. Sidste gang kranen anvendtes i Sverige var i 1997 for at løfte fundamenter til Øresundsbroens pyloner. 

I 2002 afmonteredes kranen og afskibedes til Ulsan i Sydkorea, efter at Hyundai Heavy Industries havde købt den for det symbolske beløb af 1 amerikansk dollar. Kranen er i dag rødmalat med teksten "HYUNDAI" i hvidt og kaldes af koreanerne i folkemunde for "Malmøs tårer", da det siges at Malmøs indbyggere græd da de så den blive bugseret væk.

Kildehenvisninger 

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Malmø
Kraner
Puggaard

Handelsmandsslægten Puggaard føres tilbage til gårdfæster i Tved Jes Hansen (ca. 1635-1696), hvis sønnesøn, ølhandler i Ribe Hans Hansen Tved (eller Puggaard) (1720-1796) antog navnet efter sin forgænger i ægteskabet ølhandler Thomas Nielsen Puggaard (1699-1742). Hans Hansen Puggaard var bedstefader til grosserer, etatsråd Hans Puggaard (1788-1866), der var gift med Bolette Cathrine Frederikke Puggaard, født Hage (1798-1847) og fader til Arnette (Annette) Marie Bolette Puggaard (1821-1849), gift med politikeren Peter Martin Orla Lehmann (1810-1870) og til brødrene, grosserer, borgerrepræsentant Christopher Rudolph Puggaard (1818-1885) og geologen, dr. phil. Hans Christopher Wilhelm Puggaard (1823-1864), af hvis børn skal nævnes Ebba Margrethe Puggaard (1856-1910), gift med dr. jur. Carl Johannes Ussing (1854-1896), og Gerda Puggaard (1859-1926), der ægtede professor Julius Paludan (1843-1926), og som var moder til forfatteren Stig Henning Jacob Puggaard Paludan (1896-1975).

Grosserer C.R. Puggaard var fader til Bolette Puggaard (1844-1929), der var gift med komponisten Wilhelm Emilius Zinn Hartmann (1836-1898), og Signe Elisabeth Puggaard (1847-1899), der ægtede kaptajn, bankdirektør Jørgen Henry August Tegner (1843-1911).

Kilder 
 Albert Fabritius, "Puggaard", i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), Dansk Biografisk Leksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1932-44.
 Theodor Hauch-Fausbøll: Hans Puggaards Slægt, 1938.
 Samme: Slægthaandbogen, 1900, s. 836-839.

Noter 

 
Slægter fra Danmark
Suldalsvatnet

Suldalsvatnet er en sø i Suldal kommune i Rogaland fylke i Norge. Søen strækker sig fra Roalkvam i nordøst, til Suldalsosen i sydvest. Suldalsvannet har i alle år vært en central færdselsåre i Suldal. I tidlige tider var det robådene som prægede færdslen, men i 1885 blev "Suldalsdampen" sat ind i passagertrafik. I 1930'erne kom færgen Suldalsporten, som sejlede på strækningen Nesflaten–Solheimsvik. I forbindelse med opførelsen af Ulla-Førre kraftværkerne i 1970-80'erne blev der etableret bilvej langs vandet, og rutetrafikken blev indstillet.
Suldalsvatnet er også kendt som et godt fiskevand, og hvert år arrangeres Storaure-festivalen i Nesflaten.

Suldalsvatnet er en af Norges dybeste søer.

Søer i Rogaland
Emin Boztepe

Emin Boztepe (født 17. juni 1962) er en amerikansk kampsportsudøver af tyrkisk oprindelse, der havde tysk statsborgerskab forud for naturalisation. Han blev berømt ved hans udfordring af Stormester William Cheung i 1986, og senere ved en udfordring af "the Gracie Familiy", som dog aldrig kom til at ske.

Emin var først elev hos Stormester Keith Kernspecht, men grundet økonomiske vanskeligheder med Kernspecht, tog Emin til Hongkong for at studere hos Leung Ting, hvor han var et prominent medlem indtil 2002, hvor han kom i økonomiske vanskeligheder med Leung Ting, og tog til USA og dannede sin egen WT organisation.

Udfording af William Cheung 
Der er forvirring om hvorfor Emin udfordrede William Cheung. Dog såede Ving Tsun Athletic Assocoation Ltd., tvivl om Williams Cheungs autentitet ved udgivelsen af et brev i Martial Arts Magazine, hvor bestyrelsen [Wong Shun Leung, Leung Ting, Tong Chao Chi, Lok Yiu, Yip Ching, Ho Kam Ming, Siu Yuk Man, Chan Tak Chiu, Tsui Sheung Tim, Koo Sang, Lee Wai Chi, Victor Kan, og Yip Chun], på en pæn måde gav udtryk for at William Cheung var en bedrager.

Wiliam Cheung svarede blandt andet:

All these can be called tricks if you like, but the fact is that I am still "the best Wing Chun Fighter". I dare anyone to prove otherwise.

og

The fact is, that after 36 years of training in Wing Chun, I have the confidence to say that I am the most knowledgeable master in the Wing Chun System and I am the best fighter, and I am willing to prove it to them at any time, anywhere.

Denne udfordring blev taget op af Emin med VTAA Ltd's velsignelse, og en video blev taget af kampen, hvor Emin overbevisende overrumplede den selvudnævnte stormester.

Noter 

Kampsportsudøvere
Sportsfolk fra USA
Wimbledon-mesterskabet 1879

Wimbledon-mesterskabet 1879 var den tredje udgave af Wimbledon-mesterskaberne. Turneringen blev spillet i All England Lawn Tennis and Croquet Club i London, Storbritannien i perioden 7. – 16. juli 1879.

Turneringen var en herresingleturnering med deltagelse af 45 spillere. Mesterskabet skulle egentlig have været afgjort i udfordringsrunden, hvor den forsvarende mester, Frank Hadow, skulle møde vinderen af All Comers-turneringen, hvor de resterende spillere spillede om retten til at møde Hadow i udfordringsrunden. Men Hadow forsvarede ikke sin titel, og dermed gik titlen til vinderen af All Comers-turneringen, John Hartley, som i finalen besejrede Vere St. Leger Goold med 6-2, 6-4, 6-2.

Resultater 

Turneringen var en herresingleturnering og havde deltagelse af 45 spillere, hvoraf 36 var debutanter, og alle kampe blev spillet bedst af fem sæt. Spillerne servede underhånds eller i skulderhøjde, og den første spiller, der vandt seks partier i et sæt, vandt sættet, undtagen i All Comers-finalen, hvor sættene skulle vindes med mindst to overskydende partier.

De 45 spillere spillede i All Comers-turneringen om retten til at udfordre den forsvarende mester, Frank Hadow, i "udfordringsrunden". Men Hadow forsvarede ikke sin titel, og dermed gik titlen til vinderen af All Comers-turneringen, John Hartley, som i finalen besejrede Vere St. Leger Goold med 6-2, 6-4, 6-2. Finalen blev overværet af 1.100 tilskuere.

Udfordringsrunden 

I "udfordringsrunden" skulle vinderen af All Comers-finalen, John Hartley, spille mod den forsvarende mester, Frank Hadow, om mesterskabet i herresingle. Men Hadow forsvarede ikke sin titel, og dermed vandt John Hartley udfordringsrunden på walkover.

All comers-turneringen

Kvartfinaler, semifinaler og finale

Første til tredje runde

Kilder / eksterne henvisninger 
 The Championships, Wimbledon 
 Tennis Archives - Wimbledon 1879  

1879
Tennis i 1879
Den unge garde (ungdomsorganisation)

Den unge garde (Russisk: Молодая гвардия, Molodaja gvardija) er det Forenede Ruslands ungdomsorganisation. Organisationen er grundlagt i 2005 og er opkaldt efter en berømt garde, der opererede under 2. verdenskrig. Den Unge Garde har 83 regionale afdelinger fordelt ud over hele landet.

Organisationen er ved flere lejeligheder blevet beskyldt for at vinde stemmer til Det Forenede Rusland. Sagerne imod dem inkluderer ofte bestikkelse, vold, trusler. Dette kan dog ikke bekræftes men er ofte set som værende sandt.

Erklærede mål 
Den Unge Garde blev grundlagt for at forene Ruslands ungdom og har som formål at:
 Engagere de unge i det sociale og politiske liv i Rusland.
 Uddanne ungdommen til patriotisme og stolthed overfor deres land.
 Styrke betingelserne for at skabe en multietnisk og multireligiøs dialog.
 Fremme de unges kultur ved at være med til at hæve de unges faglige og intellektuelle niveau.
 Bevare og fremme den russiske kultur ved at sætte fokus på udviklingen indenfor videnskab, sport og turisme i landet.

Politiske partier i Rusland

sv:Unga Gardet
Søren Søgaard A/S

Søren Søgaard A/S er en dansk fabrik af billardborde og -tilbehør. Virksomheden ligger i Vejle og er den største af sin art i både Danmark og Skandinavien.

Virksomheden blev grundlagt af billardspilleren Søren Søgaard, som i 1955 begyndte at opkøbe brugte billarder med henblik på at istandsætte og videresælge dem. Efterhånden udviklede virksomheden sig til en egentlig produktionsvirksomhed.

I 1970 opkøbte Søren Søgaard Danmarks dengang største og ældste billardfabrik P.O. Pedersen, der var grundlagt i 1887. Flere opkøb er siden fulgt efter: Donnerup Andersen i 1975, Bent Johansen i 1980, 3B Billard i 1984, Blok Dart i 1992 og Sole Billard i 2005.
 
I 1972 blev aktieselskabet Søren Søgaard A/S stiftet.

Kilder og eksterne henvisninger 
 Søren Søgaard A/S' hjemmeside
 VejleWiki om Søren Søgaard

Sportsudstyrsproducenter fra Danmark
Virksomheder i Vejle
Etableret i 1955
François-Céléstin de Loynes-Barraud de la Coudraye

François-Céléstin de Loynes-Barraud, chevalier de la Coudraye (1743 i Poitou – 1815 i Sankt Petersborg) var en fransk adelsmand, fysiker, søofficer og navigationslærer.

Han var løjtnant og fysiker i den franske marine, 1789 deputeret for adelen i Poitou ved stænderforsamlingen. Han emigrerede under den franske revolution i 1792 og kom til København i 1794, hvor han blev ansat som lektor ved Søetaten. Efter 18 års ophold her drog han til Sankt Petersborg; der døde han 1815. 

I 1796 fik La Coudraye Videnskabernes Selskabs guldmedalje for værket Théories des vents et des ondes (Teorier om vinde og bølger), der i 1785 også havde udløst en pris fra akademiet i Dijon. To måneder efter tildelingen af guldmedaljen blev La Coudraye udnævnt til indenlandsk medlem af selskabet.

Han udgav nogle få afhandlinger samt Forelæsninger over at finde Længden til Søs (1802; 2. udg. 1806).

Kilder 
 C. Christiansen, "François-Céléstin de Loynes-Barraud de la Coudraye", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Litteratur 
 Ulrik Langen, "Strøget af censuren", i Siden Saxo, 3 (2003), s. 14-24. Online-udgave (PDF)

Søofficerer fra Frankrig
Fysikere fra Frankrig
Lærere fra Danmark
Personer i oplysningstiden
Medlemmer af Videnskabernes Selskab
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Adel fra Frankrig
Jan van Mieris

Jan van Mieris (født 17. juni 1660, død 17. marts 1690) var en hollandsk kunstner fra den Den hollandske guldalder.

Han var født i Leiden, som den ældste søn af Frans van Mieris den ældre og blev oplært i maleriet af sin far og af Gerard de Lairesse. I hans ungdom forhindrede forskellige sygdomme ham i at udføre og komme videre i sit erhverv. Omkring 1686-7 drog han først til Tyskland og derfra videre til Florence, hvor hans fars navn gav ham en var modtagelse af storhertugen af Toscana Cosimo 3. af Toscana. Dernæst fortsatte han til Rom hvor hans talent allerede var velkendt, og hans værker meget eftertragtede. Men hans helbred forværredes, og han døde snart efter.

Eksterne henvisninger 

 Jan van Mieris på Art Encyclopedia

Malere fra Nederlandene
Personer fra Leiden