Dyreret

Dyreret eller dyrs rettigheder er en filosofisk ide. Dyrebefrielsesbevægelsen kæmper mod, at dyr bliver betragtet som menneskers ejendom. Bevægelsen er en radikal social bevægelse, der ikke kun sigter mod at skaffe bedre forhold for dyr, men også at indlemme andre arter end mennesket i det moralske fællesskab ved at give deres grundlæggende interesser samme vægt som menneskers. Påstanden er, at dyr hverken juridisk eller etisk bør betragtes som menneskers ejendom eller behandles som ressourcer for menneskelige formål.

Inden for dyreretsfilosoffernes egne rækker findes der forskellige tilgange til filosofien. Nogle kæmper ud fra et utilitaristisk synspunkt, mens andre støtter ideen om dyrs rettigheder ud fra et abolitionistisk.

Kritikere af dyrerettigheder indvender, at dyr hverken er bevidste, formår at indgå i en social kontrakt eller foretager moralske valg. Derfor kan de ikke kan besidde rettigheder, og det er ikke er forkert at bruge dem som mad, til fornøjelse og i forskningsøjemed, selv om mennesker kan have pligt til at sørge for, at de ikke lider unødvendigt. Dette synspunkt kaldes generelt dyrevelfærdssynspunktet og fastholdes af nogle af verdens ældste dyrebeskyttelsesorganisationer.

Filosofi 

Dyreret er et begreb, som påstår, at dyr har grundlæggende rettigheder, som retten til deres eget liv. Og at de grundlæggende dyrerettigheder bør reflekteres af loven. Dyreretsforkæmpere afviser tanken om, at dyr blot er ting eller ejendom, som udelukkende skal gavne mennesker. Det må ikke forveksles med dyrevelfærd, som kun anerkender, at dyrs interesser skal vægtes, men uden at tilskrive dem specifikke rettigheder.

Dyreret betyder ikke, at mennesker og dyr skal behandles ens i alle henseender, fordi en række menneskelige samfundsforhold ikke er en del af dyrenes verden og altså ikke er noget, de kan have interesser i. Nogle filosoffer skelner også mellem dyr, som er selvbevidste, og dem, der "blot" har bevidsthed og er modtagelige for sanseindtryk. De taler for, at kun selvbevidste dyr, eller endda kun dyr som har en betydelig grad af selvopfattelse, bør tildeles retten til deres eget liv. Tilhængere af dyreret mener, at enhver, som gør dyr til en "vare", som bruges til mad, underholdning, kosmetik, tøj, dyreforsøg eller noget andet, krænker dyrs ret til en tilværelse.

I slutningen af 1960'erne og først i 1970'erne demonstrerede Martin E.P. Seligman, at hunde, som gentagne gange bliver udsat for elektrochok, opfører sig næsten som deprimerede mennesker. Han skrev:

I modsætning hertil har dyr som vandmænd simple nervesystemer og reflekser, men er ude af stand til at få deres handlinger til at give mening, eller forfølge nogen former for mål, og er på samme måde ude af stand til at bemærke, om de er i fangenskab eller ej. Men sindets biologi er næsten en stor sort boks, og enhver form for påstande om eksistensen af, eller mangelen på, bevidsthed hos andre dyr baseret på deres psykologi, er spekulative. 

Debatten om dyreetik vanskeliggøres som andre moralske debatter af besværet med at skabe klare kriterier om moral og politik. Det normale menneske/ikke-menneske forhold har dybe rødder i forhistorisk tid og traditioner, mens argumenter for dyrs rettigheder vanskeliggøres på grund af menneskets manglende evne til at forstå de givne dyrs subjektive tilstand.

Modstandere af dyrs rettigheder har fremhævet forskelle mellem mennesker og dyr, som de mener kan retfærdiggøre tildelingen af rettigheder til førstnævnte, men ikke til sidstnævnte. Der er blevet fremhævet, at definitionen af mennesket, deriblandt at det besidder en sjæl, har evnen til at bruge et sprog, har selvbevidsthed, et højt intelligensniveau og evnen til at opfatte andres rettigheder og interesser. Modargumentet lyder, at sådanne kriterier muligvis kan gælde for nogle mennesker, men ikke alle, eller for alle mennesker, men også for nogle dyr.

Andre modstandere af dyrs rettigheder har fremhævet dobbeltmoralen i, at tilhængere af dyreret mener, at dyr bør beskyttes mod mennesker, men ikke mod andre dyr. Baronesse Mary Warnock skrev i sin bog An Intelligent Person's Guide to Ethics:

Dyreret og dyrevelfærd 
Tanken om dyreret forveksles ofte med dyrevelfærd. Der er forskelle på de to begreber. Dyreretsforkæmpere mener filosofisk set, at dyr har rettigheder, som ikke bør krænkes. Mens dyrevelfærdsorganisationer mener, at dyrs levevilkår skal forbedres, uden at tage stilling til rettighedsbegrebet. Fx kæmper fortalere for dyrevelfærd for forbedrede forhold for dyr i dyretransporter og i industrialiserede landbrug, mens dyreretsfortalere kæmper for en fuldstændig afskaffelse af kommercielt dyrehold, da en af de basale rettigheder, som dyr ifølge dyreretsorganisationer bør have, er retten til sit eget liv – en ret som ikke bliver tilgodeset, hvis dyret vokser op som en del af et kommercielt dyrehold.

Forskellige tilgange til dyreret 
Peter Singer og Tom Regan er de bedst kendte fortalere for dyrs frigørelse, selv om de har hver deres filosofiske fremgangsmåde. En tredje vigtig tænker er Gary Francione, som repræsenterer det abolitionistiske syn: dyr bør lige som mennesker have den grundlæggende rettighed ikke at blive behandlet som menneskers ejendom.

Utilitaristisk tilgang 
Selvom Singer siges at være den ideologiske grundlægger af nutidens dyrebefrielsesbevægelse, er hans tilgang til et dyrs moralske status ikke baseret på begrebet om rettigheder, men på utilitaristiske principper. Hans bog Animal Liberation fra 1975 talte for, at det afgørende for at tage hensyn til andre mennesker ikke begrundes i deres intelligens (idet der stadig skal tages hensyn til fx børn og mentalt handicappede), i deres evne til at handle moralsk (igen børn eller sindssyge), eller af nogen anden egenskab, som ifølge sin natur er menneskelig, men snarere på grundlag af deres evne til at opleve lidelse. Han argumenterer for, at hvis det at kunne opleve lidelse er afgørende for at tage hensyn til andre og dyr også kan opleve lidelse, vil det at ekskludere dem fra sådanne hensyn være en form for diskriminering, som han benævner "speciesisme."

Singer bruger specielt et argument, som han kalder "argumentet fra grænsetilfælde": Hvis vi giver rettigheder til mennesker baseret på nogle egenskaber, de besidder, så kan vi ikke argumentere for, at mennesker som mangler den egenskab bør have rettigheder. Sådan en egenskab kan være evnen til at indgå en social kontrakt eller rationalitet. Men et spædbarn født med en defekt, så det aldrig vil opnå de egenskaber (og fx aldrig blive mere intelligent end en hund), ønsker vi stadig at give rettigheder. Men så kan vi ikke tildele rettigheder til barnet alene (og ikke hunden) uden at det er speciesisme. Singer mener, at måden hvorpå mennesker bruger dyr ikke er retfærdig, fordi fordelene for menneskene er forsvindende små i forhold til mængden af dyrs lidelse, og fordi han mener at de samme fordele kan opnås på andre måder, som ikke involverer den samme grad af lidelse.
 
En større debat i flere dele mellem Singer og den amerikanske dommer Richard Posner om Animal Liberation kan læses online. I debatten argumenterer Posner for, at i stedet for at basere sin filosofi på ideen om at hensyntagen til smerte fordi alle dyr er lige, fortæller hans moralske intuition ham, at mennesker foretrækker deres egen art. Hvis en hund truede et spædbarn, og det for at få hunden til at stoppe ville kræve, at man påførte hunden mere smerte, end hunden ville have forårsaget hos spædbarnet, ville vi, menneskene, alligevel skåne spædbarnet. Det ville være "uhyrligt at skåne hunden."
Singer udfordrede Posners moralske intuition med etiske argumenter om, at de tidligere ulige rettigheder for homoseksuelle, kvinder og andre racer også blev retfærdiggjort ved brug af moralsk intuition. Posner svarede, at lighed i borgerrettigheder ikke opnåedes af etiske grunde, men på grund af fakta, som indikerede, at der ikke var nogen betydelig forskel mellem mennesker af forskellig race, køn eller seksuel orientering, som ville kunne retfærdiggøre ulighed. Hvis og når der fremkommer lignende fakta om forskellene mellem mennesker og dyr, vil de forskelle i rettigheder også forsvinde. Men lighed vil drives af fakta og ikke af etiske argumenter, som går mod det moralske instinkt. Posner kalder sin egen fremgangsmåde for "blødt utilitaristisk" i modsætning til Singers "hårdt utilitaristiske", hvori begreberne "hård" og "blød" henviser til den styrke, de etiske argumenters logik har til at overvinde den moralske intuition. Posner konkluderer sine filosofiske argumenter med:

Posner er blevet kritiseret for at drage den naturalistiske fejlslutning, når han med argumentet at størstedelen af Amerikas befolkning deler hans intuitionistiske måde at tænke på slutter, at det også bør være sådan. Kritikere af etisk intuitionisme har indvendt, at størstedelen af intuitionen ikke indeholder andet, end hvad vores historie og opdragelse har lært os om, hvordan vi altid har handlet.

Rettighedsbaseret tilgang 
Tom Regan (The Case for Animal Rights og Empty Cages) argumenterer for, at ikke-menneskelige dyr har rettigheder ligesom mennesker. Han mener, at eftersom menneskers rettigheder er baseret på besiddelsen af bestemte, kognitive evner, og eftersom i det mindste nogle ikke-menneskelige dyr også besidder disse evner, bør sådanne dyr have de samme rettigheder som mennesker. Selv om kun almindelige mennesker kan handle moralsk, skal både mennesker, der er "grænsetilfælde", og mindst nogle ikke-mennesker have status som moralske "patienter".

Dyr, som falder i denne gruppe, har "naturlig værdi" som individer og må ikke betragtes som et middel til at nå et mål. Ifølge Regan bør vi afskaffe avl af dyr til brug som mad, dyreforsøg og kommerciel jagt. Regans teori omfatter ikke alle sansende dyr, men kun dem, som kan vurderes at være subjekter for deres eget liv. Han mener, at alle normale pattedyr, som er mindst et år gamle, ville passe ind i denne vurdering.

Der er dog visse argumenter imod Regans rettighedsbaserede fremgangsmåde: Hvis vi skal beskytte dyr ved at give dem rettigheder fra menneskehedens område, skal vi så også beskytte dem mod andre dyr? Dette rejser også spørgsmålet, om tildeling af en bestemt moralsk status for dyr vil kunne betyde udryddelse af visse grupper af rovdyr.

Som utilitarist kan Singer acceptere, at dyr i visse hypotetiske scenarier legitimt vil kunne bruges som middel til at opnå (menneskelige eller ikke-menneskelige) mål, mens Regan mener, at vi bør behandle dyr, som vi ville behandle personer, og han håndhæver den strenge kantianske idé, at de aldrig bør ofres blot som midler til at nå et mål, men bør behandles som deres eget mål. Kant mente dog ikke selv, at dyr hørte under det, han kaldte den moralske lov; hans opfattelse var, at vi burde vise medlidenhed med dem, men hovedsagelig fordi mennesker ellers ville brutaliseres, og altså ikke for dyrenes egen skyld.

På trods af disse teoretiske forskelle er Singer og Regan stort ser enige om, hvad der skal gøres i praksis. For eksempel er de enige om, at indførelsen af vegansk kost og afskaffelse af næsten alle former for dyreforsøg er etisk obligatorisk.

Rettigheder kræver forpligtelser 
Kritikere som Carl Cohen, filosofiprofessor ved University of Michigan og University of Michigan Medical School, er imod at tildele dyr status som personer. Cohen skrev i New England Journal of Medicine i oktober 1986 at "indehavere af rettigheder skal være i stand til at forstå de regler og pligter, som styrer alle, dem selv inklusive. Ved at anvende sådanne regler må rettighedsindehaverne erkende mulige konflikter mellem, hvad der er i deres egen interesse og hvad der er retfærdigt. Begrebet rettigheder kan kun bruges korrekt i et samfund af væsner, som er i stand til at anlægge selv-restriktive moralske vurderinger."

Cohen modsiger Peter Singers argument om, at moralske valg ikke kan bruges som kriterium for at vurdere, hvem der kan tildeles rettigheder, eftersom fx hjerneskadede mennesker kan miste evnen til at foretage moralske valg. Cohen siger, at testen for moralske valg "ikke er en test som skal udføres for hvert menneske for sig."
Omvendt er det et eksempel på speciesisme, da Cohen ved sin teori om, at menneskeracen "overordnet set" har kvalificeret sig, dermed mener, at kriteriet for at få tildelt rettigheder er at være menneske.

Den britiske filosof Roger Scruton har som Cohen talt for, at rettigheder kun kan tildeles væsner, som er i stand til at forstå dem og til at gengælde dem ved at følge deres egne forpligtelser over for andre væsner. Scruton taler også mod dyrs rettigheder af praktiske grunde. Fx støtter han i Animal Rights and Wrongs rævejagt, fordi det beskytter rævenes levesteder. (Scruton var ekspert som deltager i rævejagter).

Om Singer har Scruton skrevet:

Scruton kommer ikke med egentlige argumenter mod Singer, men kan siges at foretage en cirkelslutning, idet han blot postulerer, at mennesker rangerer mennesker over dyr.

Han fordømmer dog industrialiserede landbrug, hvor dyr i stor skala lukkes inde i små bure og lever under dårlige forhold, fordi han siger, at dyrene ikke får et minimalt acceptabelt liv. Dermed hælder Scruton i større grad til dyrevelfærdssynspunktet.

I The Animals Issue: Moral Theory in Practice taler den britiske filosof Peter Carruthers for, at mennesker kun har forpligtelser over for andre væsner, som kan tage del i en hypotetisk social kontrakt, og dermed er dyr ekskluderet fra gruppen af væsner, som mennesker har moralske forpligtelser overfor.
Carruthers' argumentation er inspireret af John Rawls' En teori om retfærdighed og ideen om, at hvis man skulle forestille sig at være bag et "uvidenhedens slør", hvor man ikke kender sit køn, alder, race, religion, arbejde etc., ville alle stemme for en verden, hvor alle bliver behandlet lige godt, uanset hvor man ender.
Dyreretsfortalere påpeger, at Rawls' En teori om retfærdighed mangler en vigtig parameter: hvad der ville ske, hvis man ikke kendte sin art. Det er ikke behandlet i værket, som dermed udelukkende beskæftiger sig med retfærdighed hos mennesker.

Argumenter om social kontrakt omhandler ikke problemet om dyr, hvis de havde indgået sådanne kontrakter med andre af deres art. Samarbejde og relativt fredelig sameksistens i gruppesituationer er karakteristisk for mange arter. Jules Masserman (1905-1989), tidligere formand for American Psychiatric Association, konkluderede i 1964, at hovedparten af en gruppe rhesusaber konsekvent ville foretrække at lide sult frem for at sikre sig mad på bekostning af elektrochok til en artsfælle. I Massermans studie lader det til, at rhesusaber muligvis handler efter Den Gyldne Regel.

Disse argumenter omtaler ikke menneskerettigheds-modellen. FN's Verdenserklæring om Menneskerettighederne indeholder ingen lignende krav.

Abolitionistisk syn 
Gary Franciones værk (Introduction to Animal Rights, et.al.) er baseret på præmissen om, at hvis ikke-menneskelige dyr betragtes som ejendom, bliver enhver rettighed, som de eventuelt ville være tildelt, undermineret direkte af deres status som ejendom. Han pointerer, at en opfordring til ligeligt at vurdere din ejendoms interesser i forhold til dine egne interesser er absurd. Uden den grundlæggende ret til ikke at blive behandlet som menneskers ejendom har ikke-menneskelige dyr overhovedet ingen rettigheder, siger han. Francione postulerer, at den eneste gyldige determinant for moralsk status er, om et væsen er modtageligt overfor sanseindtryk eller ej, i modsætning til Regan, som ser kvalitative grader i hans "subjekt-for-et-liv"'s subjektive oplevelser baseret på en løs fastsættelse af, hvem der falder inden for den kategori. Francione påstår, at der ikke er nogen egentlig dyreretsbevægelse i USA, men kun en dyrevelfærdsbevægelse. I stil med sin filosofiske position og sit arbejde med dyrs juridiske rettigheder for Animal Rights Law Project ved Rutgers University, pointerer han, at enhver bestræbelse, som ikke taler for afskaffelsen af dyrs status som ejendom, er vildledt, fordi den uundgåeligt vil resultere i en institutionalisering af udnyttelsen af dyr. Det er logisk selvmodsigende og dømt til aldrig at opnå det erklærede mål om at forbedre dyrs levevilkår. Francione fastholder, at et samfund som betragter hunde og katte som familiemedlemmer og alligevel dræber køer, kyllinger og grise udviser hvad han kalder "moralsk skizofreni".

Historie

Tidlige historie 

Det 20. århundredes debat om dyrerettigheder har rødder tilbage til de tidligste græske filosoffer. I det 6. århundrede f.Kr. opfordrede Pythagoras, den græske filosof og matematiker, som er blevet kaldt verdens første dyreretsfilosof, til respekt for dyr, fordi han troede på sjælens vandring mellem mennesker og dyr; ved at dræbe et dyr kunne man ved et uheld dræbe en forfader. Han talte for vegetarisme, idet han afviste brugen af dyr som mad eller til religiøse ofringer.

I det 4. århundrede f.Kr. skrev Aristoteles, at dyr på grund af deres irrationalitet rangerer langt under mennesker i scala naturae, og at dyr ikke selv har nogen interesser. Hans elev Theofrastos var uenig og talte mod at spise kød, fordi det berøvede dyrene deres liv og derfor ikke var retfærdigt. Han indvendte, at andre væsner kan ræsonnere, sanse og føle ganske som mennesker kan. Det vandt dog ikke større opbakning, og det blev Aristoteles' synspunkt – at mennesker og dyr befinder sig i forskellige moralske verdener, fordi kun den ene part er rationel – som med få undtagelser stod alene til det 17. århundrede.

Peter Singer skriver i Oxford Companion to Philosophy, at første kapitel i Første Mosebog beskriver, hvordan Gud gav menneskene magt over dyrene, hvilket modereres i toraen med påbud om at være mild fx eksempel ved kravet om, at okser hviler på sabbaten. Det Nye Testamente er derimod helt uden sådanne påbud, idet Paulus fx tolker sabbatkravet som en forordning, der skal gavne de menneskelige ejere og ikke dyrene. Augustin fremførte som argument, at Jesus lod de gadareniske svin drukne (Matt 8, 28-32) for at vise, at mennesket ikke har omsorgspligt over for dyrene. Synspunktet blev overtaget af Thomas Aquinas, som gjorde gældende, at vi alene skulle være gode mod dyr for at sikre os, at grusomme vaner ikke blev overført til den måde, hvorpå vi behandler andre mennesker.

Dette syn kategoriserer dyr som ejendom; ikke som juridiske entiteter med rettigheder, men som ting som andre juridiske entiteter udøver deres rettigheder over. De nuværende love om dyr omhandler derfor rettighederne for de mennesker som ejer dyr, og ikke dyrenes egne rettigheder. Der er straffelove mod dyreplageri; love som regulerer hvordan man holder dyr i byer og på gårde; love som regulerer dyretransporter internationalt, og bestemmer karantæne og inspektionsbestemmelser. Disse er skabt til at tilbyde dyrene lidt beskyttelse mod unødvendig fysisk skade og for at regulere brugen af dyr som mad, men de tilbyder ingen borgerrettigheder til dyr, som har status som ligner den menneskeslaver havde før ophævelsen af slaveriet. Den amerikanske jurist og underviser ved Harvard Law School Steven M. Wise skriver i Encyclopaedia Britannica at undladelsen af, at anerkende individuelle rettigheder gør dyr "usynlige for civillov."

Der er en voksende interesse for begrebet dyreret inden for loven, hovedsageligt i USA. Ideen om at udvide anerkendelsen af "personer" til at omfatte dyr får nu støtte af førende amerikanske retslærde som Alan Dershowitz og Laurence Tribe. Der bliver undervist i lov om dyr i 69 ud af 180 amerikanske jurauniversiteter, og 47 af dem har fonde til de studerende, og der bliver oprettet flere i Australien og Europa – dog endnu ingen i Danmark. Der er blevet oprettet tre specielle juridiske tidsskrifter – Animal Law, Journal of Animal Law og Journal of Animal Law and Ethics.
Det Seattle-baserede Great Ape Project arbejder på at få FN til at vedtage menneskeaberettighedserklæringen, som ville inkludere gorillaer, orangutanger, chimpanser og bonoboer i et "lighedsfællesskab" med mennesker, hvilket ville give dem tre grundlæggende friheder: Retten til livet, beskyttelse af individuel frihed og forbud mod tortur. Dette ses af et voksende antal fortalere for dyreret som det første skridt hen imod at give rettigheder til andre dyr.

I 2006 grundlagde brasilianere Revista Brasileira de Direito Animal, det første juridiske tidsskrift om dyrelov i Latinamerika.

Schweiz vedtog i 1992 en lov, som anerkender dyr som væsner, snarere end ting. Beskyttelsen af dyr blev indlagt i den tyske forfatning i 2002, da Forbundsrådet vedtog at tilføje ordene "og dyrs" til paragraffen i forfatningen som pålægger staten at beskytte menneskers [og dyrs] værdighed.

Steven Wise skriver, at juridiske argumenter for dyrs rettigheder er stærkt underbygget af mere og mere sofistikerede videnskabelige undersøgelser af dyrs kognitive, følelsesmæssige og sociale kapaciteter, og af udviklinger indenfor genetik, neurovidenskab, psykologi, lingvistik, fysiologi, udvikling og etologi, hvoraf mange har vist, at mennesker og dyr har en lang række opførsler, kapaciteter og genetisk materiale til fælles. Ifølge Wise er de første alvorlige retslige kampe mod dyrs status som "ting" måske kun få år væk.

I Danmark er der endnu ikke gjort nogle konkrete tiltag med henblik på at tildele dyr rettigheder, da de fleste organisationer er mere fokuseret på dyrevelfærd, og egentlige dyreretsorganisationer som Anima endnu ikke har indflydelse. Dog er flere parter aktive i en kamp for at forbyde rodeo i Danmark. Forsøgsdyrenes Værn arbejder også med at få fritaget dyr for at kunne blive brugt i forsøg, hvilket i teorien tildeler dyrene rettigheder.

Dyrerettigheder og menneskerettigheder 
Robert Bidinotto, miljøretsskeptiker, sagde i en tale til Northeastern Association of Fish and Wildlife Agencies i 1992: Stram opretholdelse af dyrs rettigheder forbyder direkte beskyttelse af mennesker og deres værdier mod naturens mange rovdyr. Tab til mennesker er acceptable... det er tab til dyr ikke. For så er det jo logisk at bævere må ændre vandløbenes retning, men mennesket må ikke. Græshopper må lægge hundrede mil planteliv øde... men mennesket må ikke. Pumaer må spise får og kyllinger, men mennesket må ikke.

Mange andre dyreretsaktivister tror på, at menneskerettigheder og dyrerettigheder er tæt forbundne. Ronnie Lee, grundlæggeren af Animal Liberation Front, talte om Gandhi og Martin Luther King som inspirationskilder. Robin Webb, presseansvarlig for ALF i Storbritannien, har henvist til dyrerettigheder som "den ultimative befrielsesbevægelse", og en udvidelse af kampen for menneskers rettigheder. Steven Best, som var menneskerettighedsaktivist før han blev involveret i dyrs rettigheder, har skrevet flere essays om forbindelsen mellem de to bevægelser.

Dyrs rettigheder og Holocaust 
Nogle forfattere og dyreretsgrupper har sammenlignet behandlingen af dyr med Holocaust.

Charles Patterson skriver i sin bog Eternal Treblinka at behandlingen af dyr i dag og Holocaust har "fælles rødder." I en kampagne som i høj grad var baseret på Pattersons bog, organiserede PETA i 2003 en omrejsende udstilling kaldet "Holocaust on your Plate," som blandede billeder af jøder i koncentrationslejre med dyr som bliver dræbt og mishandlet. PETA's præsident Ingrid Newkirk er blevet citeret for at sige "Seks millioner jøder døde i koncentrationslejre, men seks milliarder slagtekyllinger vil dø i år i slagterier."

National Primate Research Exhibition Hall er et projekt bestående af dyreretsaktivister i Wisconsin. Det sammenligner sig selv med Holocaust Memorial ved Auschwitz og bruger billeder fra Holocaust i sin litteratur og planlægger yderligere brug af dem i sine udstillinger.

I 2001 indeholdt dyreretswebsiden meat.org en sektion kaldet "Animal Holocaust", som bestod af billeder af dyr dekoreret med ordene "Holocaust Victim" ("Offer for Holocaust"). Northwest Animal Rights Network of Seattle har udsendt en reklame, hvori billeder af døde, nøgne Holocaust-ofre sidestilles med fotografier af døde køer og et stort svastika i midten.

Sammenligningen af behandlingen af dyr med Holocaust er højst kontroversiel, og er blevet kritiseret af Anti-Defamation League og United States Holocaust Memorial Museum. Anti-Defamation League kritiserede brugen af Holocaust-billeder i kampagner for dyrs rettigheder som trivialisering af mordet på seks millioner jøder. PETA's præsident Ingrid Newkirk gav to år senere en officiel undskyldning og sagde, at hun havde indset, at kampagnen havde smertet nogle mennesker: "Det har aldrig været vores mening, og vi er meget kede af det."

National Primate Research Exhibition Hall har omvendt udtalt at sådanne sammenligninger nogle gange er korrekte og passende.

Dyreret i Danmark og Skandinavien 

Den tidligste dyreretstanke i Skandinavien kan spores tilbage til det 18. århundrede, hvor man ofte spejlede sig i dyreverdenen, og hvor fabler var voldsomt populære.

Her gjorde den danske præst Laurids Smith, som omtales som "en af Skandinaviens første dyrevenner", sig bemærket ved sine udtalelser bl.a. om at budskabet om at "elske sin næste" også omfattede dyrene. I bogen Forsøg til en Fuldstændig Lærebygning om Dyrenes Natur og Bestemmelse og Menneskets Pligter mod Dyrene, som er en samling af Smiths arbejder på området, skriver han:

Smith mente dog, at det var acceptabelt at spise kød, så længe det er en nødvendighed, og ikke en "luksusvare".
Han argumenterede for, at siden man ved dyrehold frarøvede dyrene deres frihed, havde man pligt til at kompensere derfor ved at sørge for, at dyrene havde gode forhold.

Selvom Laurids Smiths tanker i dag ville blive karakteriseret som dyrevelfærd, var han en af de første, som brugte begrebet "rettigheder" i forbindelse med dyr. Smiths ideer fik dog aldrig større indflydelse. Han døde i 1794 ukendt i offentligheden. Dog er der sat et mindesmærke for ham ved hovedindgangen til Holmens Kirkes kirkegård på hjørnet af Øster Farimagsgade og Dag Hammarskjölds Allé. Mindesmærket er flere gange blevet fornyet af Dyrenes Beskyttelse.

I dag er dyreretsbevægelsen ikke særlig udbredt i Danmark, og kun Anima (stiftet 2000) er en egentlig dyreretsorganisation. I juli 2007 havde den omkring 3.500 medlemmer. Anima arbejder hovedsagelig på græsrodsniveau med uddeling af pamfletter og brochurer samt gennemførelse af protestaktioner.

Foreningen har siden 2000 kørt en separat kampagne mod pelsavl i Danmark – som dansk pendant til PETA's Fur Is Dead-kampagne. I denne kampagne har foreningen systematisk fokuseret kræfterne på et modefirma og forsøger ved hver tøjkæde indledningsvis at opsøge og påvirke de ansvarlige beslutningstagere til at afskaffe alle former for dyrepels i deres kollektioner. Hvis kæden, efter at have fået fremvist materiale om pelsdyrenes forhold, har vist sig uvillige til at stoppe pelshandelen, har Anima i stedet organiseret protestaktioner og flyeruddelinger foran tøjkædens forretninger på nationalt plan, for i stedet at påvirke kunderne til at handle andetsteds.

Pr. juli 2007 har Animas pelskampagne ført til, at en lang række danske tøjkæder og modefirmaer har valgt at blive pelsfri – deriblandt Dressmann, Helly Hansen, Hennes & Mauritz, Vero Moda med flere. Derudover indsamlede kampagnen i 2003 200.000 underskrifter for et forbud for hunde- og kattepels, som i september 2003 blev afleveret til justitsminister Lene Espersen. Forbuddet blev vedtaget i maj 2003, og EU fulgte efter med et handels- og importforbud i november 2006.

Ud over pelskampagnen har Anima også flere andre kampagner samt er deltager i flere globale dyreretskampagner, som fx Kentucky Fried Cruelty, og kampagnen mod foderproducenten Iams.

Forsøgsdyrenes Værn kan også ses som en dyreretsorganisation, da de kæmper for "afskaffelsen af alle lidelsesvoldende dyreforsøg," hvilket kan tolkes som, at de vil tildele forsøgsdyrene specifikke rettigheder. Af deres artikler fremgår det, at foreningen også tager afstand fra brugen af dyr som underholdning (for eksempel til cirkus, rodeo eller tyrefægtning), fra opdræt af pelsdyr og fra det industrialiserede landbrugs behandling af dyr. Derudover er foreningen også fortaler for vegetarismen . Organisationen har ca. 19.300 medlemmer, hvilket gør den til Danmarks største dyreretsorganisation – dog med fokus på et snævert område inden for dyreret.

I Sverige og Norge arbejder hhv. Djurens Rätt og NOAH (ikke at forveksle med den danske miljøorganisation af samme navn), som har henholdsvis 36.000 og 2.000 medlemmer. Djurens Rätt var tidligere også repræsenteret i Norge og Danmark.

Ulovlig dyreaktivisme i Danmark 
Igennem flere år har der specielt i de danske medier været fokus på en række sager hvor små grupper af aktivister under fællesnavnet "Dyrenes Befrielsesfront" (DBF) har protesteret ulovligt ved blandt andet at stifte brande i slagterier og slippe tilfangetagne mink ud i den danske natur – i 2000 blev over 9.000 mink således sluppet ud i den danske natur, og senere i 2003 yderligere 8.000 mink i Tarm. Specielt de mange løsladelser af mink i den danske natur er blevet kritiseret, da minken er en invasiv art i det danske økosystem, og dermed risikerer at fortrænge eller helt udrydde etablerede danske dyrearter. Nogle aktivister har givet udtryk for, at de er klar over de økologiske skader aktionerne fører med sig, men at aktionerne "kun er symbolske" og bruges i et forsøg på at komme til orde.

Etablerede dyreret- og velfærdsorganisationer som Anima og Dyrenes Beskyttelse har flere gange offentligt taget afstand fra de metoder, som benyttes af DBF. Foreningen Anima er dog generelt ikke interesseret i at debattere DBF.

Se også 
 Anima – dansk forening som kæmper for dyrs rettigheder
 Deontologi
 Det Dyreetiske Råd
 Forsøgsdyrenes Værn – dansk dyreretsforening med fokus på forsøgsdyrene
 Menneskerettighederne
 PETA
 Veganisme
 Dyrevelfærd

Yderligere læsning 
 "Animal rights," Encyclopaedia Britannica 
 "Ethics," Encyclopaedia Britannica 
 "Environmentalism," Encyclopaedia Britannica 
 Ball, Matt. En etisk teori  på Anima.dk
 Ball, Matt. Krav om rettigheder er ofte fejlagtige  på Anima.dk
 "'Personhood' Redefined: Animal Rights Strategy Gets at the Essence of Being Human" , Association of American Medical Colleges. 
 Bentham, Jeremy. En indføring i principperne for moral og lovgivning Clark, Stephen R.L. The Moral Status of Animals. (Clarendon Press 1977; paperback 1984) 
 Clark, Stephen R.L. Biology and Christian Ethics. (Cambridge University Press 2000)
 Dawkins, Richard. Gaps in the mind Dershowitz, Alan. Rights from Wrongs: A Secular Theory of the Origins of Rights, 2004. 
 Francione, Gary L., Rain without Thunder: The Ideology of the Animal Rights Movement (Temple University Press, 1996). 
 Franklin, Julian H., Animal Rights and Moral Philosophy (2005). 
 Frey, R.G. Interests and Rights: The Case Against Animals, Clarendon Press, 1980.  
 George. Kathryn Paxton. Animal, Vegetable, or Woman?, State University of New York Press.  
 Guither, Harold D. Animal Rights: History and Scope of a Radical Social Movement. Southern Illinois University Press; genoptryk 1997.  
 LaFollette, Hugh & Shanks, Niall. , Philosophy, januar 1996, vol. 71, nr. 275. 
 Michael, Steven. "Animal personhood: A Threat to Research" , The Physiologist, vol. 47, nr. 6, december 2004. 
 Rachel, James Created from Animals: The Moral Implications of Darwinism (1990) 
 Regan, Tom. The Case for Animal Rights, New York: Routledge, 1984,  (dansk: "Dyrenes Rettigheder" )
 Rousseau, Jean-Jacques. Afhandling om ulighedens oprindelse og grundlæggelse blandt menneskene, 1754.
 Scruton, Roger. Animal Rights and Wrongs, 1997. 
 Scruton, Roger. "Animal rights" , City Journal, sommer 2000. 
 Singer, Peter. Animal Liberation, 1975; New York: Avon Books, 1990,  
 Et uddrag på dansk kan findes her .
 Singer, Brent A.: An Extension of Rawls' Theory of Justice to Environmental Ethics. Environmental Ethics 10, 1988, p. 217-231
 Taylor, Angus. Animals and Ethics. Broadview Press, 2003. 
 VanDeVeer, Donald: Of Beasts, Persons, and the Original Position. The Monist 62, 1979, p. 368-377
 Wise, Steven M., Rattling the Cage: Toward Legal Rights for Animals'' (Cambridge, Perseus Books, 2000).

Fodnoter

Eksterne henvisninger 

 Anima's artikelbase med flere artikler om dyreret 
 Stop Vivisektion Danmark SVD 
 
 The Great Ape Project  
 Meet Your Meat en PETA-produceret slagteri-video fortalt af Alec Baldwin  – hjemmeside 
 National Association for Biomedical Research Animal Law Section  
 Stanford Encyclopedia of Philosophy om dyrs moralske status  
 Tom Regan Animal Rights Archive  

Politiske bevægelser