kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tomas Tranströmer

Tomas Gösta Tranströmer (15. april 1931 - 26. marts 2015) var en svensk forfatter og oversætter, hvis digtning har haft stor betydning både nationalt og internationalt. Hans værker er oversat til flere end 60 sprog, og han modtog Nobelprisen i litteratur i 2011 "fordi han, gennem sine kondenserede, gennemsigtige beskrivelser, viser os en ny tilgang til virkeligheden."

Tranströmer debuterede i 1954 med digtsamlingen 17 dikter og siden udgav han hen ved en snes samlinger af digte, herunder Langsom musik (1990) og Østersøer (1996), der er udkommet på dansk. Han arbejdede desuden i en årrække som psykolog, indtil han i 1990 fik et slagtilfælde, og siden havde han yderst svært ved at tale, så andre kunne forstå det.

Tranströmer døde den 26. marts 2015.

Noter

Eksterne henvisninger 

Digtere fra Sverige
Nobelprismodtagere i litteratur
Oversættere fra Sverige
Nobelprismodtagere fra Sverige
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Ane Halsboe-Jørgensen

Ane Halsboe-Jørgensen (født Halsboe-Larsen, 4. maj 1983 i Fjerritslev) er dansk, socialdemokratisk Beskæftigelsesminister. Hun har tidligere været kultur- og kirkeminister og uddannelses- og forskningsminister i Regeringen Mette Frederiksen I. Hun er medlem af Folketinget for Socialdemokratiet siden folketingsvalget 2011.

Uddannelse og baggrund 
Ane Halsboe-Jørgensen er datter af gymnasielærer Per Halsboe-Larsen og socialrådgiver Aino Halsboe. Hun er gift med Peter Strauss Halsboe-Jørgensen, særlig rådgiver for klima-, energi- og forsyningsminister, Dan Jørgensen.

Hun er sproglig student fra Fjerritslev Gymnasium i 2002 og kandidat i statskundskab,cand.scient.pol., fra Københavns Universitet i 2009. 

Hun har arbejdet som lærervikar og pædagogmedhjælper i Nordjylland. I arbejderbevægelsen har hun arbejdet som kampagnemedarbejder for Ritt Bjerregaard i 2005, i LO's arbejdsmiljøafdeling i 2005-2007, som kommunikationskonsulent for LO i 2009-2011 og i Danmarks Socialdemokratiske Ungdom. Hun har desuden været kommunikationsassistent hos Scandinavian International Management Institute i 2008-2009 og praktikant for Danmarks permanente repræsentation ved FN i 2007-2008.

Politisk karriere 
Ane Halsboe-Jørgensen blev valgt i Nordjyllands Storkreds ved folketingsvalget 2011, hvor hun senere blev næstformand for folketingsgruppen.
Ane Halsboe-Jørgensen er opstillet i Brønderslevkredsen og har været medlem af Socialdemokratiet siden 1998. Hun blev genvalgt ved folketingsvalget 2015 og folketingsvalget 2019. Hun har været børneordfører, formand for Folketingets udenrigsudvalg samt medlem af finans-, skatte- og beskæftigelsesudvalget.

Halsboe-Jørgensen blev uddannelses- og forskningsminister i Regeringen Mette Frederiksen I indtil d. 16. august 2021, hvor hun blev kirke- og kulturminister.

Udgivelser 
Ane Halsboe-Jørgensen og Pernille Rosenkrantz-Theil udgav i 2018 bogen Det betaler sig at investere i mennesker. Bogen er en kritik af finansministeriets regnemodeller og et forsvar for at indregne værdien af velfærd i politiske beslutninger.

Referencer 

Folketingsmedlemmer i 2010'erne
Folketingsmedlemmer i 2020'erne
Nuværende folketingsmedlemmer fra Socialdemokraterne
Politologer fra Danmark
Fagforeningsfolk fra Danmark
Regeringen Mette Frederiksen I
Danske ministre fra Socialdemokraterne
Uddannelses- og forskningsministre fra Danmark
Kulturministre fra Danmark
Kirkeministre fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Regeringen Mette Frederiksen II
Grafen

Grafen eller grafén er et ét-atomigt Carbon-lag, der består udelukkende af carbonatomer med sp2-bindinger i et regulært heksagonalt gitter og frit bevægelige π-elektroner. Grafen er transparant, elektrisk ledende, varmeledende og 200 gange stærkere end stål, hvilket gør at det bliver betegnet som et mirakelmateriale.

Opdagelsen af grafen gjorde at Andre Geim og Konstantin Novoselov i 2010 fik Nobelprisen i fysik, da man før kun havde beskæftiget sig med grafen teoretisk, og man ikke mente at det var stabilt.

Grafen er en to-dimensional version af Buckminsterfulleren eller 'Buckyballs' og kulstof-nanorør.

Mekanisk og elektrisk er grafen bemærkelsesværdigt samtidig med at det er en fantastisk varmeleder – faktisk den bedste kendte varmeleder – hvilket tilsammen gør grafen til et vidunderstof i computerindustrien. Den mindste transistor er blevet fremstillet af grafen. Grafen kan lede elektrisk strøm, enten som ledere eller som halvledere.

Fremstilling 
Der findes flere metoder til fremstilling af grafen.

Kløvet grafen 
Den første metode, som blev brugt til opdagelsen, er den såkaldte Tape-metode (på engelsk: Scotch-tape-method), hvor man lægger et stykke grafit på et stykke tape. Derefter trækker man det af, hvorefter der ligger et tyndere lag grafit tilbage, som forhåbentligt er grafen. Efter man har gjort dette en del gange overføres grafenen til en siliciumskive, hvorefter man kan studere grafen. Dette er en billig og simpel fremstillingsmetode, dog er det nogle uregelmæssige stykker man får og der er meget grafit mellem det.

Chemical vapor deposition 
En anden meget brugt metode er at lade en nikkel- eller kobberskive blive udsat for en carbondamp. Derved vil carbonatomerne sætte sig på metaloverfladen og der vil dannes et lag grafen. Dog er det muligt at der dannes flere lag og der kan også være forureninger eller "fejl" (huller eller andre uregelmæssigheder) i grafenen.

Egenskaber 
Grafen er et materiale med nogle meget interessante egenskaber. Det er ekstremt stærkt i forhold til størrelse og vægt. Desuden har det en meget høj elektronmobilitet og det fungerer som en halvleder uden båndgab. Især de elektriske egenskaber gør at man ønsker at kunne fremstille store mængder grafen, da man håber at det kan bruges i stedet for silicium i halvlederindustrien.

Da grafen består af kulstof, er det generelt ikke farligt, men det kommer helt an på forholdene, og forskning mangler. Meget små partikler er skadelige at indånde.

Historie 
Kunstig Intelligens (AI) er siden 2018 blevet inddraget i udvikling af grafen.

Se også 

 Carbyn
 Germanén
 Fosforén
 Kulstof-nanorør
 Polyacetylener

Eksterne links 
 Grafens egenskaber
 Grafen, nanotubes og fulleren. emu.dk, 2014
 Halvledere af GaAs på grafen. Videnskab.dk
 Introducing Graphene. Video. Cambridge University

Referencer 

Materialer
Carbon
Nanoteknologi
Fremspirende teknologi
Charles Napier

Charles Napier (12. april 1936 – 5. oktober 2011) var en amerikansk skuespiller kendt fra blandt andet Ondskabens øjne.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Dag Malmberg

Dag Åke Sigvard Malmberg, født 18. januar 1953 i Gävle, er en svensk skuespiller og instruktør.

Filmografi 
 "Spring Tide" (2016)
 Call Girl (2012)
 Broen (2011 – 2018)
 Saltön (2010)
 Göta kanal 3 – Kanalkungens hemlighet (2009)
 Stenhuggaren (2009)
 Les Grandes Personnes (2008)
 Irene Huss (2007 – 2011)
 Kodenavn Hunter (2007) (TV)
 Saltön (2007)
 Saltön (2005)
 Krama mig (2005)
 En sång för Martin (2001)
 Den bästa sommaren (2000)
 Jakten på en mördare (1999)
 Sjätte dagen (1999)
 Glappet (1997)
 År av drömmar (1994)
 Träpatronerna (1998)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Sverige
Personer fra Gävle
Indre (flertydig)

Indre har flere betydninger:
 Indre – departement i Frankrig
 Indre (matematik) – et begreb i matematik
 Indre (flod) – en flod i Frankrig
Nantes (flertydig)

Nantes har flere betydninger:
 Nantes, by i Frankrig
 Nantes (São Paulo), kvarter i São Paulo
 Nantes (Québec), en kommune i den canadiske provins Québec
Kazdanga Slot

Kazdanga Slot () er et slot i Kazdanga pagasts i Aizpute novads i det vestlige Letland.

Slottet opførtes  1800–04 i sen klassicisme efter tegning af Johann Georg Adam Berlitz. Der er en stenbro, der fører til slottet. På den anden side af floden er der rester af herregårdens bygninger, tjenesteboliger, stalde og forvalterens hus og stalde. Slottet blev brændt ned af bønder i løbet af revolutionen i 1905. Den tyskbaltiske baron von Manteuffel renoverede det efter tegning af arkitekt Paul Schultze-Naumburg i 1907. Renoveringen af Kazdanga Slot blev vigtig for udviklingen af nyklassicismen. I modsætning til naturskønne lånte former, erklærede arkitekten en tilbagevenden til hjemlandets tradition og nøjagtighed.

Genopbygningen af Kazdanga Slot viser en ny tilgang af arkitekten til den oprindelige bygning: Det er bemærkelsesværdigt, at slottet fra omkring år 1800 var en af de mest pragtfulde monumenter af klassicistisk arkitektur i Kurland. Dens restaurering var udgangspunkt for at revurdere både mønstre af ren klassicisme og lokale byggetraditioner. Selv elementer af videnskabelig restaurering kunne ses i genopbygningen. Princippet om historisk sanddruhed var vigtig i udformningen af interiør og reproduktion af de møbler, der var blevet ødelagt.

Under 1. verdenskrig blev slottet igen ødelagt. Det blev ombygget  1925–27. I 1930 fik en teknisk landbrugsskole til huse på slottet, en skole som stadig ligger der. Tæt på slottet ligger et ridderhus. Det har velbevaret interiør som trapper i barok-stil og ornamenteret parketgulv.

Kildehenvisninger 

Slotte i Letland
Køge Bugt Strandpark

Strandparken ved Køge Bugt er et syv km langt menneskeskabt strand-, natur- og friluftområde med klitter, søer og enge, beliggende i den nordlige del af Køge Bugt. Området fungerer også som beskyttelse mod oversvømmelse fra havet af de lavtliggende byområder tæt på kysten. Klitterne i Køge Bugt Strandpark er tilplantet med 2,6 millioner hjælmelokker hentet fra Vestjylland, og øvrige arealer med 190.000 buske og træer. Centralt i Strandparken ligger Arken – Museet for Moderne Kunst.  

Strandparken blev bygget i årene 1976-1979, indviet i 1980 og er i dag et sammenhængende naturområde med faciliteter såsom badebroer, toiletter, P-pladser og kiosker.

Strandparkens udformning blev skabt af idéer om kunstigt at skabe rekreative områder på den københavnske Vestegn der kunne måle sig med den nordsjællandske natur - som det sås ud fra et natursyn med rødder i dansk nationalromantik.  Strandparken blev skabt ved sandpumpning af sand fra Køge Bugt, ud fra tanker gjort i forbindelse med Køge Bugt-planen og mere konkret ud fra landskabsanalytiske skitser fra fredningsarbejde. Disse skitser tog udgangspunkt i den allerede eksisterende strandengskyst med lavt vand og sandøer udfor kysten. De naturlige skabte revler blev forstærket ud i bugten hvorved er udformet to halvøer ud fra kysten, med hver en badestrand vendt mod bugten.  Den nordøstligste halvø deles henover kommunegrænserne for Brøndby og Vallensbæk  medens den sydvestligste halvø går henover Ishøj og Greves grænser. Kystlinjen blev i alt trukket 700-800 m ud fra kysten. 

Bag strandene har klitområder og 6 saltvandssøer - skabt et nyt kystlandskab af blivende værdi. De  fredede dele af Ishøj strandenge, fredet før Strandparkens etablering, ligger nu mellem søområderne og bydannelsen - i stedet for som før ved kysten. Det drejer sig om et større område ved åmundingen fra Store Vejleå og et mindre område nord for åmundingen fra Lille Vejleå.

I Strandparken ligger også fire lystbådehavne: Brøndby Havn, Vallensbæk Havn, Ishøj Havn og Hundige Havn.

I litteratur 
Køge Bugt Strandpark danner rammen om flere scener i kriminalromanen Men mor kom ikke af Birgitte Bidgau-Davidsen, hvor nogle af bogens personer holder til i det hyggelige havnemiljø ved de pittoreske indsøer. Strandparken er også åsted for et af romanens indledende mord.

Ekstern henvisning og kilde
Strandparken I/S
"Brøndby Strands Historie" (Forstadsmuseet.dk)
Kresten Leth Jørnø: "Køge Bugt Strandpark" (Byplanhistoriske Noter 35; Dansk Byplanlaboratorium 1997; SBN 87-90413-03-2)

Noter 

Strande i Danmark
Vallensbæk Strand
Greve Strand
Ishøj Strand
Brøndby Strand
Badeanlæg
Aarhus Godsbanegård

Aarhus Godsbanegård er en tidligere godsbanegård i Aarhus. Den var i brug fra 1923 til 2000, men har rødder tilbage i 1800-tallet. I december 2010 annoncerede Realdania, at det nedlagte godsbaneterræn skal omdannes til et moderne bykvarter, med kulturhuset Godsbanen i centrum. Projektet gennemføres i et samarbejde mellem Aarhus Kommune og Realdania.  Godsbanen blev indviet 30. marts 2012

Historien
Oprindeligt var godsbanegården placeret ved den gamle Aarhus Banegård (hvor Aarhus Rutebilstation nu holder til).

I 1890'erne blev det foreslået at flytte godsbanegården ud på Mølleengen fra dens hidtidige placering. Planerne for omplaceringen nåede i både 1896 og 1898 helt ind i byplanerne, men der skulle altså gå hele 27 år, inden planerne blev ført ud i virkeligheden. Projektet var nemlig meget bekosteligt, og det afstedkom derfor en langvarig og tilbagevendende debat i både Byrådet og i Rigsdagen, der tøvede med at give statslige bevillinger. 

Først efter det i 1917 ved lov blev bestemt at flytte rangerbanegården og godsbanegården til Mølleengen ved Århus Å, blev planerne ført ud i livet. I 1919 blev en ny byplan vedtaget, og i 1920 kunne anlæggelsen af den nye godsbanegård i Skovgaardsgade begynde. På grund af vanskelige jordbundsforhold forestod først et omfattende piloteringsarbejde, som bl.a. indbefattede, at 1.150.000 m3 jord blev fyldt ud i engen ved håndkraft. Derudover blev en del af åen flyttet længere mod nord, og 3000 granstammer blevet banket ned i 20 meters dybde som fundament for anlæggets nye bygninger. Ingeniør for anlæggelsen var banechefen Thorvald Engqvist.

Den nye godsbanegårds hovedbygning blev tegnet i nybarok stil af overarkitekt Heinrich Wenck og opført 1920-22 efter en projekteringsfase, der var begyndt i 1918. Det blev et af Wencks sidste værker som embedsarkitekt. Bygningen er i to etager, 15 fag lang og krones af et helvalmet tag med en lanterne og fire tagryttere med et kobberbeklædt spir kronet af en barok løgkuppel. Facaden er inddelt i lisener. Den er opført i røde mursten og tækket med røde vingetegl. Ventilationshætter og inddækninger omkring kviste er også i kobber.

Vinkelret på hovedbygningen findes to varehaller, og mellem varehallerne var der oprindeligt et gårdrum, hvor skinnerne endte blindt. Her foregik på- og aflæsning af de ind- og udgående godstoge. Dette åbne gårdrum mellem hallerne blev senere i henholdsvis 1972 og 1984 via en tilbygning bygget sammen med de to varehaller.

I 1925 blev rangerbanegården indviet i tilslutning til godsbanegården.

De fleste bygninger på området har høj bevaringsværdi i kommuneatlasset.

Se også 
 Centralværkstederne (Aarhus)
 Godsbanen

Kilder 

 Søren Bitsch Christensen (red.), Århus Godsbanegård – historie og kulturarvsanbefalinger. Januar 2009, Dansk Center for Byhistorie 2009, s. 40.

Eksterne henvisninger 

 Dansk Center for Byhistorie, Aarhus Godsbanegård
 Online (PDF) 

Godsbanegård
Heinrich Wenck
Nedlagte jernbanestationer i Danmark
Etableret i 1923
Ophørt i 2000
Edwin von Manteuffel

Edwin Karl Rochus friherre von Manteuffel (24. februar 1809 i Dresden – 17. juni 1885 i Karlsbad) var en prøjsisk friherre og generalfeltmarskal.

Biografi 
Manteuffel trådte i 1827 ind i det prøjsiske garderytteri og blev det følgende år officer. I 1843 udnævntes han til ritmester og blev adjudant hos Prins Albrecht, i hvilken stilling han særlig under  Martsrevolutionen i 1848 kom i nær berøring med kong Frederik Vilhelm 4. af Preussen, der ansatte ham som fløjadjudant. Han blev flere gange anvendt til diplomatiske sendelser, forfremmedes i 1854 til oberst og kom 1857 i spidsen for kongens militærkabinet. I denne stilling fik han en betydelig indflydelse ved hærens reorganisation, og bestræbte sig navnlig for at indføre en foryngelse af officerskorpset, hvorved han skaffede sig ikke faa fjender. Manteuffel, der i 1858 var blevet forfremmet til generalmajor, udnævntes 1861 til generalløjtnant og generaladjutant. I krigen 1864 overværede han kampen ved Mysunde og prøjsernes overgang over Slien og fik 1865 overkommandoen i Slesvig. Manteuffel åbnede krigen 1866, idet han den 7. juni med sine tropper overskred Ejderen, hindrede stænderforsamlingens åbning og fordrev de østrigske tropper fra Holsten; rykkede derefter over Elben ind i Hannover og tog den 18. juni fæstningen Stade. Han blev nu underlagt Mainhæren under general Vogel von Falkenstein, overtog ved dennes udnævnelse til guvernør i Bøhmen den 20. juli overkommandoen over hæren og sejrede ved Hundtheim, Tauberbischofsheim, Helmstedt og Rossbrunn. I september udnævntes han til "General der Kavalerie" og kort efter til kommanderende general for det nyoprettede slesvig-holstenske korps (9.), hvilket korps han 1868 ombyttede med 1. korps. Med dette rykkede han i felten 1870, kæmpede ved Colombey-Nouilly og Noiseville, og fik efter Metz’ fald overkommandoen over 1. tyske armé, med hvilken han besejrede den franske nordhær ved Amiens og ved Halluefloden. Den 12. januar overtog han ledelsen af operationerne mod Bourbaki, bragte rettidig hjælp til belejrerne af Belfort og tvang Bourbaki til at søge ind på schweizisk territorium. Efter fredsslutningen førte han befalingen over okkupationshæren i Frankrig indtil dets fuldstændige rømning af tyske tropper 1873. Han udnævntes da til generalfeltmarskalk og gik såvel 1876 som 1879 i diplomatisk mission til Rusland, hvor han fik titel af russisk feltmarskalk. I 1879 ansattes han som statholder i Alsace-Lorraine og som chef for 15. armékorps. Manteuffel var en mand af fast karakter, en udmærket fører og administrator, en af medarbejderne ved grundlæggelsen af Tysklands storhed; som statholder optrådte han med mildhed, men det lykkedes ham dog ikke at vinde popularitet.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Salmonsens
Feltmarskaller fra Preussen
Personer i den 2. Slesvigske Krig fra Preussen
Tyskere i 1800-tallet
Friherrer fra Tyskland
Personer fra Dresden
Edwin
Dråby Sogn

Dalby Sogn henviser til flere artikler:
 Dråby Sogn (Syddjurs Kommune) – et sogn i Syddjurs Kommune
 Draaby Sogn (Frederikssund Kommune) – et sogn i Frederikssund Kommune
Vallensbæk Nordmark

Vallensbæk Nordmark er et villa- og rækkehuskvarter beliggende nær Albertslund Station, men beliggende i Vallensbæk Kommune. Kvarteret er, som navnet antyder, anlagt på de nordlige af Vallensbæk Landsbys jorder, nord for Holbækmotorvejen.

Nordmark
Kvarterer i Danmark
Klokkeskilla

Klokkeskilla (Hyacinthoides) er en slægt med 3 arter, der er udbredt i Syd- og Sydvesteuropa. Det er flerårige, urteagtige planter, der danner løg som overvintringsorganer. I løget forberedes fire grundstillede, hele, linjeformede blade, der er ensartet mørkegrønne på begge sider. Fra midten af løget fremkommer desuden den blomsterbærende stængel, som bærer en endestillet klase af blomster. De er 3-tallige, regelmæssige og klokkeformede med blå, lyserøde eller hvide kronblade. Frugten er en trerummet kapsel med 3-30 sorte frø.

 Spansk klokkeskilla (Hyacinthoides hispanica)
 Italiensk klokkeskilla (Hyacinthoides italica)
 Almindelig klokkeskilla (Hyacinthoides non-scripta)

Hyacint-familien
Charles Trenet

Charles Trenet (født Louis Charles Auguste Claude Trenet; 18. maj 1913 i Narbonne i Frankrig – 19. februar 2001 i Créteil i Frankrig) var en fransk sanger og sangskriver, mest kendt for hans indspilninger fra slutningen af 1930'erne og indtil midten af 1950'erne, selvom hans karriere fortsatte gennem 1990'erne. I en æra, hvor det var usædvanligt, at en sanger skrev sit eget materiale, skrev Trenet frodigst og afslog at indspille andre end hans egne sange.

Hans mest kendte sange er bl.a. "Boum!", "La Mer", "Y'a d'la joie", "Que reste-t-il de nos amours?", "Ménilmontant" og "Douce France". Hans katalog af sange er enormt, nummereringen kommer tæt på éttusinde. Mens mange af hans sange handler om relativt traditionelle emner som kærlighed, Paris, og nostalgi for hans yngre dage, men hvad virkelig adskiller Trenets sange fra hinanden var deres personlige, poetiske, til tider temmelig excentriske kvaliteter, ofte indgydet med en varm humor. Nogle af hans sange var ukonventionelle frembringelsen med finurlige billeder grænsende til det surrealistiske. "Y'a d'la joie" fremkalder "glæde" gennem en serie af afbrudte billeder, herunder af en metro-togvogn skydende sig ud af tunnelen i luften, Eiffeltårnet krydser gaden og en bager der gør fremragende brød. De elskende engageret i en menuet i "Polka du Roi" afslører sig selv i længden at være "ikke længere mennesker"; de er lavet af voks og fanget i Musée Grévin. Mange af hans hits fra 1930'erne og 1940'erne kombinerer effektivt melodiske og verbale nuancer af fransk sang med amerikanske swingrytmer.

Hans sang: "La Mer", som han ifølge legenden komponerede sammen med Leo Chauliac på et tog i 1943, blev indspillet i 1946. "La Mer" er måske hans mest kendte arbejde udenfor den fransktalende verden, med over 400 indspillede versioner. Sangen fik intet engelsk ord, og under titlen "Beyond the Sea", var den et hit for Bobby Darin i begyndelsen af 1960'erne, og George Benson i midten af 1980'erne. "La Mer" har været brugt i mange film såsom Bernardo Bertoluccis The Dreamers fra 2003, og senest i den afsluttende scene (på stranden) af Mr. Beans Ferie. Sangen blev også brugt i åbningsakreditteringen af 2007-filmen,The Diving Bell and the Butterfly, som brugte sangen til at fremhæve de lammende virkninger af et slagtilfælde, der fældede hans franske kollega Jean-Dominique Bauby. Den blev også brugt som åbnings-titelsangen i Steve Martins LA Story i 1991. Andre Trenet sange er blevet indspillet af populære franske sangere som Maurice Chevalier, Jean Sablon og Fréhel.

Eksterne henvisninger 

 
 Le portail des amis de Charles Trenet 

Sangere fra Frankrig
Sangskrivere fra Frankrig
Johannes Pfuhl

Johannes Pfuhl (født 20. februar 1846 i Löwenberg, Schlesien, død 3 maj 1914 i Baden-Baden) var en tysk billedhugger, far til Ernst Pfuhl.

Pfuhl, der fik sin uddannelse blandt andet på Berlins Akademi, blev især kendt ved sin udtryksfulde marmorstatue af Stein i Nassau a.d. Lahn. Andre værker var Perseus og Andromeda (Posen), rytterstatue af Vilhelm I (1893, Görlitz), mindesmærket for grev Eberhard til Stolberg-Wernigerode (Landshut i Schlesien) et cetera.

Kilder 

 

Billedhuggere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Personer fra Schlesien
Salmonsens
Solbjerg (Frederiksberg Kommune)

Solbjerg var en landsby beliggende ved det nuværende centrum af Frederiksberg. Byen har navn efter Solbjerget – i dag kaldet Valby Bakke.

Landsbyen blev nedlagt i 1620, og dens jord blev lagt ind under den nyoprettede ladegård ved Sankt Jørgens Sø, hvis jorder kom til at omfatte det meste af den nuværende Frederiksberg Kommune. Markerne ved Solbjerg blev i 1651 bortforpagtet til 20 nederlandske amagerbønder, der opførte landsbyen Ny Amager ved Allégade.

I dag indgår navnet Solbjerg i en række lokaliteter i det centrale Frederiksberg, blandt andet Solbjerg Sogn og Solbjerg Plads.

I 2006 skiftede Solbjerg Station navn til Fasanvej Station efter ønske fra Frederiksberg Kommune, da navnet Solbjerg blev anset for mindre kendt udenfor lokalområdet.

Referencer 

Frederiksberg
Københavnske bydele og forstæder i Region Hovedstaden