kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Karasuk (flod)

Karasuk (russisk: Карасук) er en flod i Novosibirsk oblast i Rusland. Den er 531 km lang, med et afvandingsområde på 11.300 km².

Karasuk begynder omkring 100 km sydvest for Novosibirsk, på 190 moh. Den løber i sydvestlig retning gennem en bred dal i de sydlige dele af Barabasletten, til den munder ud i et endorheisk bækken med små søer og sumper omkring 105 moh, på grænsen til Kasakhstan. Ved høj vandstand løber noget vand fra øst for byen Karasuk i sydlig retning over Tjuman (russisk: Чуман) til floden Burla (russisk: Бурла), og en anden del i nordlig retning over greinen Baganjonok (russisk: Баганёнок) til floden Bagan (russisk: Баган). Karasuk har ingen større bifloder.

Ved flodens nedre løb ligger byen og jernbaneknudepunktet Karasuk.

Karasuks kildeområde blev 26. marts 2007 erklæret som specielt værneværdigt område.

Referencer 

Floder i Novosibirsk oblast
Astrup (Bjergsted Sogn)

Astrup Gods er et gods umiddelbart vest for Skarre Sø ved Jyderup, Kalundborg Kommune. Det har også heddet Skarsholm og kan føres tilbage til omkring 1240. I 1952 købte firmaet Poul Bergsøe & Søn godset.

Senere blev godset opkøbt af Henrik Schrøder som er en af arvingerne af Radiometer Copenhagen.

Ejere af Astrupgaard

(1670-1683) Vilhelm Gyldenkrone

(1683-1699) Arvinger efter Vilhelm Gyldenkrone

(1699-       ) Severin Rasmussen

(       -1705) Peder Lauritzen

(1703-1722) Carl Ahlefeldt

(1722-1724) Grevinde Walter

(1724-1729) Christoffer Watkinson

(1729-1742) John Thornton

(1742-1757) Christian Lerche

(1757-1766) Amalie M.C. Leiningen-Westerburg, gift Lerche

(1766-1804) Georg Flemming Lerche

(1804-1852) Christian Cornelius Lerche

(1857-1881) F.Fr. Lerche

(1881-1895) Vilhelm C.M. Lerche

(1895-1907) Gustav Lerche

(1907-1910) Christian Cornelius Lubbi Lerche

(1910-1917) Christian Lotzbeck

(1917-1934) Jens Schou

(1934-1952) E. Gammeltoft-Schougaard

(1952-1985) Poul Bergsøe & søn

(1985-2022) Henrik Schrøder

(2022-) Anne Kirstine Schrøder Hart-Hansen

Se også 
 Skarsholm

Herregårde i Holbæk Amt
Herregårde i Kalundborg Kommune
Otzberg

Otzberg er en kommune i Kreis Darmstadt-Dieburg med venskabsbyerne
 Lencloître, Département Vienne, Frankrig, siden 1983
 Langenweißbach, Landkreis Zwickau, Tyskland, siden 1990

Kommunalvalg 2011
Roßdorf (Hessen)

Roßdorf er en kommune i Kreis Darmstadt-Dieburg med venskabsbyerne
 Roßdorf, Thüringen, Tyskland
 Lichtentanne, Landkreis Zwickau, Tyskland
 Vösendorf, Østrig
 Reggello, Italien
 Benátky nad Jizerou, Tjekkiet
 Kindberg, Østrig

Kommunalvalg 2011
Kraków zloty

Kraków zloty var møntenheden i Fristaden Kraków fra 1835 til 1847. 1 zloty = 30 groszy.

Møntenhedens historie 
Fristaden Kraków fik af Wienerkongressen lov til at indføre sin egen møntenhed i 1815, men benyttede sig ikke af denne mulighed før 1835, da russiske myndigheder fik den polske ørn fjernet fra polsk zloty, som var en fælles møntfod for Kongeriget Polen og Fristaden Kraków. Fjernelse af den polske ørn fra polske mønter, som var en del af russiske repressalier efter Novemberopstanden, fik Fristaden Krakóws regering til at protestere imod denne akt ved at indføre sin egen møntfod, med den polske ørn på, som indgår i Krakóws våben. På forsiden af de nye mønter var Fristadens våben og polsk påskrift: "WOLNE MIASTO KRAKOW" (Fristaden Kraków). På bagsiden vises den pågældende mønts pålydende værdi og årstal (1835) omringet af en egekrans.

Man har kun nået at indføre tre sølv mønter af værdi 5 og 10 groszy og 1 zloty, som var præget i Den kejserlige Mønt i Wien. Der var planer om at indføre yderligere to mønter (3 grosze af kobber og 2 zlote af sølv), men efter en opstand i 1846 blev Fristaden indlemmet i Østrig og året efter var Kraków zloty trukket ud af omløbet til fordel for den østrigske gylden. Omvekslingskursen var 1 gylden = 4 zlote og 12 groszy. I dag er Kraków zloty en uhyre sjælden mønt pga et lille antal af mønter som var præget og relativ kort tid hvor de var i omløbet (kun i 12 år). Af denne årsag er mønterne et meget eftersøgt og dyrt samleobjekt blandt møntsamlere.

Kilder 
 Tadeusz Kałkowski: Tysiąc lat monety polskiej, Wydawnictwo Literackie, Kraków 1974,
 Czesław Kamiński, Edmund Kopicki: Katalog monet polskich 1764-1864, KAW, Warszawa 1977,
 Chester Krause, Clifford Mishler: Standard Catalog of World Coins, 19th Century Edition, 1801-1900, Iola 1997, 

Historiske møntenheder
Polens historie
Herman Schell

Herman (eller Hermann) Schell (født 28. februar 1850 i Freiburg im Breisgau, død 31. maj 1906 i Würzburg) var en tysk katolsk teolog. 

Efter filosofiske og teologiske studier i sin fødeby og nogle års præstegerning blev han 1884 professor i apologetik og kristelig arkæologi, og i denne stilling forblev han til sin død og arbejdede på at forene den katolske kirkelære med moderne kultur og videnskab. 

Han udfoldede en flittig forfattervirksomhed: Katholische Dogmatik I—IV (1889—93); Die göttliche Wahrheit des Christentums I—II )1895—96), senere udgave under titlen Apologie des Christentums I—II (1901—05); Der Katholizismus als Prinzip des Fortschritts (1897, 7. oplag 1899); Die neue Zeit und der alte Glaube (2. oplag 1898); Das Problem des Geistes (2. oplag 1898).

Hans udvikling førte ham efterhånden så vidt i retning af reformkatolicisme, at nogle af hans bøger 1898 kom på index, og han måtte "underkaste sig"; 1903 udgav han en skildring af Jesu liv Christus, hvori han ængsteligt undgik enhver form for bibelkritik.

Kilder 

 

Teologer fra Tyskland
Ansatte ved Würzburgs Universitet
Salmonsens
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Haninge kommun

Haninge kommun  er en skærgårdskommune som ligger yderst på Södertörn i den sydlige del af Stockholms län. Hovedbyen er Handen (en del af Stockholm). Nabokommuner er Huddinge, Botkyrka, Tyresö, Värmdö og Nynäshamn.

Administrativ historik 
Ved kommunereformen i 1952  dannedes tre storkommuner i området: Västerhaninge, Dalarö og Österhaninge . Ved kommunereformen i 1971 blev  Västerhaninge og Österhaninge smmenlagt til Haninge kommun.

Byer 
I kommunens nordlige del ligger byerne Handen, Vendelsö, Brandbergen, Norrby, Vendelsömalm og Vega, som er en del af Stockholm. 

Derudover ligger følgende byer i  Haninge kommun:
 Dalarö (T0132)
 Jordbro (T0200)
 Muskö (T0238)
 Väländan (T0402)
 Västerhaninge (T0404)

Natur 
I Haninge indgår et omfattende arkipelag med flere tusinde øer, holme, og skær, hvor nogle af de større er: Björnholmen, Utö, Ornö, Fjärdlång, Muskö, Kymendö og Huvudskär, samt halvøen og naturreservatet Gålö. I Haninge ligger også Tyresta Nationalpark med 55 km vandringsstier gennem uberørt vildmark. Syd for om bydelen Jordbro ligger et  lille naturreservat med navnet Gullringskärret. På linje i skovområdet Hanveden ligger Rudans-, Paradisets- og Tornbergets naturreservat. Totalt er der  17 reservater i kommunen.

Kultur 
Syd for  Jordbro ligger Jordbro gravfelt som anses for at være Nordens største fra ældre jernalder. Området var beboet allerede i stenalderen og har som synlig gravplads mindst været benyttet siden bronzealderen. De fleste af gravene er dog fra jernalderen og man ophørte med brugen af stedet med vikingetidens kristendom. På åsen området var der i middelalderen  en henrettelsesplads ved den såkaldte Galgstenen. 

I området omkring Tornberget, som med sine 111 moh. er det højeste punkt i Stockholms län, har man fundet et stort antal efterladenskaber efter flere tusind år gamle bosættelser. I det hele taget er Haninge rigt på fortidsfund, og i  farvandet ud for Dalarö findes et flere kendte skibsvrag som Riksäpplet, Dalarövraket, Ingrid Horn og Jutholmsvraket.

Personer fra Haninge kommun

Edvard Hugo von Zeipel († 1959)
Ivar Lo-Johansson, arbejderforfatter, voksede op i Djurgårdsgrind († 1990)
Lottie Knutson (1964-), journalist

Eksterne kilder og henvisninger 

 Haninge kommun
 Lyckebyskolan

Kommuner i Stockholms län
Forstæder til Stockholm
Egemen Korkmaz

Egemen Korkmaz (født 3. november 1982 i Balıkesir), er en tyrkisk fodboldspiller, som i øjeblikket spiller for İstanbul Başakşehir. Han har tidligere spillet for Fenerbahce og Besiktas.

Opnået inden for fodbold, af Egemen Korkmaz:

Trabzonspor:
Tyrkisk Cup: 2009-10,
Super Cup: 2010

Fenerbahce: 
Tyrkiske Liga: 2013-14,
Tyrkisk Cup: 2012-13,
Super Cup: 2014,
Uefa Europa League: Semi-finalist 2012-13

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Beşiktaş JK
Fodboldspillere fra Tyrkiet
Gösta Ekman (født 1939)

Gösta Ekman (født 28. juli 1939 i Stockholm, død 1. april 2017) var en svensk skuespiller, instruktør og manuskriptforfatter.

Han er søn af skuespilleren, filminstruktøren og manuskriptforfatteren Hasse Ekman og barnebarn af skuespilleren Gösta Ekman.

I 2011 er han måske en mere kendt skuespiller end sin farfar blandt den unge generation. Han har medvirket i en lang række svenske film- og teaterforestillinger og blev kendt allerede i 1960'erne via det svenske fjernsyn.

Ekman spillede Charles-Ingvar "Sickan" Jönsson i filmene om Jönssonligan, der er en svensk bearbejdelse af Olsen-banden-filmene. Han arbejdede meget med Tage Danielsson og Hans Alfredson, der udgjorde komikerduoen Hasseåtage.

Filmografi 
Gösta Ekman har medvirket som skuespiller i følgende film – andre relationer nævnt i parentes. Filmens danske titel er brugt, når den kendes.
 Swing it, fröken! (1956)
 Chans (1962)
 Niels Holgersens vidunderlige rejse (1962)
 Er svenskerne sådan? (1964)
 Äkteskapsbrottaren (1964)
 Hul i broho'det (1965)
 Festivitetssalongen (1965)
 Yngsjömordet (1966)
 I ho'det på en gammel dreng (1968)
 Jeg elsker, du elsker (1968)
 Lådan (1968, også instruktør)
 Duet for kannibaler (1969)
 Som dag og nat (1969)
 Æblekrigen (1971)
 Manden der holdt op med at ryge (1972)
 Dunderklumpen (1974, stemme)
 Ægget er skørt (1975)
 Slip fangerne løs - det er forår! (1975)
 Ansigt til ansigt (1976)
 En vandring i solen (1978)
 Picassos eventyr (1978)
 En kärleksommar (1979)
 Lucie (1979)
 Manden der blev millionær (1980)
 Varning för Jönssonligan (1981)
 Skrald (1981)
 Græsenkemænd (1982)
 Den enfoldige morder (1982)
 Jönssonligan & DynamitHarry (1982)
 Kalabaliken i Bender (1983)
 Jönssonligan får guldfeber (1984)
 Slagskämpen (1984)
 Dødgo'e venner (1985)
 Ærter og knurhår (1986, også instruktør og manuskriptforfatter)
 Jönssonligan dyker upp igen (1986, også manuskriptforfatter)
 Arilds tid (1988)
 Kronvidnet (1989)
 Jönssonligan på Mallorca (1989, også manuskriptforfatter)
 Den hemliga vännen (1990)
 Hemmeligheden under jorden (1991)
 Manden på balkonen (1993)
 Brandbilen som forsvandt (1993)
 Stockholm Marathon (1994)
 En på miljonen (1995)
 Nu er pappa trött igen! (1996)
 Det bli'r aldrig som man har tænkt (2000)
 Puder (2001)
 Skenbart – en film om tåg (2003)
 Asta Nilssons sällskap (2005, også medinstruktør)

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Sverige
Personer fra Stockholm
Pļaviņas Vandkraftværk

Pļaviņas Vandkraftværk ( eller Pļaviņu HES) er det største kraftværk i Letland og et af de største vandkraftværker i den Europæiske Union. Vandkraftværket ligger i nærheden af byen Aizkraukle i floden Daugava. Det har ti individuelle turbiner med en samlet kapacitet på 868,50 megawatt.

Opførelsen af Pļaviņas Vandkraftværk vakte en usædvanlig bølge af protester i 1958. De fleste af Letlands indbyggere modsatte sig oversvømmelsen af historiske steder, i særdeleshed naturskønne slugter med sjældne planter og naturtræk, såsom Staburags, en klippe sammenlignelig med den tyske Lorelei i kulturel betydning. Konstruktionen af dæmningen godkendtes i 1959, men, først efter udrensning af relativt liberale og nationalt orienterede ledere under Eduards Berklavs og deres udskiftning med Moskva-tro, ideologisk konservative kadrer ledet af Arvīds Pelše.

Den første af kraftværkets turbiner sattes i funktion i december 1965. Kraftværket sattes i fuld drift i 1968 ved igangsættelsen af den fjerde turbine. I perioden fra 1991 til 2001 blev yderligere seks turbiner installeret ud over de oprindelige fire turbiner. I samme tidsrum udførtes også en ombygning af værket, og en anden ombygning planlagt til afslutning i 2010 indledtes i 2007. Vandkraftværket drives i dag af virksomheden Latvenergo.

Kildehenvisninger 

Vandkraftværker i Letland
Junior-VM i håndbold 1977 (mænd)

Juniorverdensmesterskabet i håndbold for mænd 1977 var det første junior-VM i håndbold for mænd, og turneringen med deltagelse af 21 hold afvikledes i Sverige i perioden 11. – 19. april 1977.

Turneringen blev vunder af Sovjetunionen, som i finalen besejrede Ungarn med 24-10. Bronzemedaljerne gik til Jugoslavien, som i bronzekampen vandt 24-21 over Spanien.

Resultater 

De 21 deltagende hold var inddelt i otte grupper med to eller tre hold i hver. I treholdsgrupperne spillede holdene en enkeltturnering alle-mod-alle, mens holdene i toholdsgrupperne spillede to kampe mod hinanden. De otte gruppevindere gik videre til kampene om placeringerne 1-8, holdene, der sluttede som nr. 2 i hver gruppe, spillede videre i kampene om 9.- til 16.-pladsen. De fem treere spillede om 17.- til 21.-pladsen

Indledende runde

Gruppe A

Gruppe B

Gruppe C

Gruppe D

Gruppe E

Gruppe F

Gruppe G

Gruppe H

Hovedrunde 

I hovedrunden samledes de otte gruppevindere fra den indledende runde i gruppe I og II. I hver gruppe spillede holdene en enkeltturnering alle-mod-alle, og de to gruppevindere kvalificerede sig til finalen. De to toere gik videre til bronzekampen, mens treerne gik videre til placeringskamp om femtepladsen. Endelig måtte de to firere tage til takke med at spille om syvendepladsen.

De otte gruppetoere blev samlet i gruppe III og IV. I hver gruppe spillede holdene en enkeltturnering alle-mod-alle, og alt efter placeringerne i grupper, kvalificerede holdene sig til placeringskampene om 9.- til 16.-pladsen.

Dem fem gruppetreere spillede videre i gruppe V og VI, samt i placeringskampene om 17.- til 21.-pladsen.

Gruppe I

Gruppe II

Gruppe III

Gruppe IV

Gruppe V

Gruppe VI

Placerings- og finalekampe

Medaljevindere

Kilder / eksterne henvisninger 
 IHF – Junior-VM 1977

Noter 

Håndbold i 1977
VM i håndbold
Redningskrans

En redningskrans (eller bjærgemærs i maritimt sprog) er en flydende anordning (en slags bøje), som anvendes ved livreddning i vand. 

En redningskrans er udformet som en ring af et hårdt flydende materiale som kork eller skumplast betrukket med stof og med en ring af reb påsat den ydre kant. 

Redningskranse skal forefindes på både, ved bådebroer, havne og andre kystområder.

Disse må ikke forveksles med baderinge, som anvendes som legetøj.

Se også 
Bøje
Redningspost
Redningsvest 
Redningsbåd og livline
Badering og badebold
TrygFonden Kystlivredning

Brand- og redningsudstyr
Skibsterminologi
Ford Kuga

Ford Kuga er en kompakt SUV baseret på C1-platformen. Som køber kan man vælge mellem to versioner med enten for- eller firehjulstræk. Begge versioner er udstyret med en 2.0L dieselmotor eller en 2.5L benzinmotor. 

Bilen blev sat i produktion i 2008 i Saarlouis, Tyskland. I Storbritannien koster bilen fra £20,500 – en pris der minder meget om prisen for andre mindre SUV’er som Peugeot 4007, Citroën C-Crosser og Opel Antara. Bilens brændstofforbrug er 6,41L/100 km.

Internationale markeder 
I 2007 besluttede Ford at sælge Kuga-modellen i Nordamerika, men beslutningen blev siden skrinlagt. I juli 2008 blev det endnu engang offentliggjort, at Ford planlægger at introducere Kuga’en i Nordamerika. I oktober 2009 kom det frem, at Ford planlægger at bygge Kuga’en på fabrikken i Louisville. Senere, i 2010, blev det klart, at Ford vil stoppe produktionen af 2. generation af Ford Escape og i stedet sælge Kuga’en som den næste Ford Escape-generation. Siden 2010 har Ford Kuga’en været på markedet i Argentina. 

Det er sandsynligt, at Kuga’en vil komme på markedet som hybridbil. Hvis det sker, bliver Kuga’en den første hybridbil produceret af Ford og solgt i Europa.

Tekniske specifikationer

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Ford Kuga Officielt websted for Europa 
 Ford Kuga Officielt websted for Danmark 

Kuga
SUV'er
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 2008
Biler fra 2000'erne
Biler fra 2010'erne
Esplanaden (Riga)

Esplanaden () er et rummeligt parkanlæg i den østlige del af Rigas centrum, hovedstaden i Letland.

Pladsen benyttedes indtil 1812 som eksercerplads af tsaristiske tropper, et område som frem til midten af 1800-tallet lå udenfor Rigas befæstning, og som hovedsagelig bestod af sanddyner.

Området købtes af Rigas byråd, og blev første gang bebygget, efter det fandtes egnet til opførslen af et udstillingsområde i anledning af 700-året for Rigas grundlæggelse i 1901. Frem til 1. verdenskrig var det bynære område blevet omringet af bebyggelse efter udvidelsen af Rigas østlige forstæder. Her opførtes blandt andet bygningen hvor Letlands Kunstakademi i dag har til huse, Letlands Nationale Kunstmuseum og Kristi Fødsel-Katedralen.

På parkområdet står i dag flere mindesmærker for betydelige personligheder gennem Letlands historie, blandt andre af forfatteren Rainis.

Litteratur 
  

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Riga
Parker
Hvid eskallonia

 
Hvid eskallonia (Escallonia virgata) er en lille, åben busk med blankt løv og masser af hvide blomster. Den klarer sig kun på de mildeste voksesteder her i landet, men bruges her og der som prydbusk.

Beskrivelse 
Hvid eskallonia er en løvfældende busk med en åben og udspærret vækst. Barken er først lysegrøn og fint håret med en rødlig solside. Senere bliver den rødbrun med nedløbende bladar. Gamle grene kan få en bark, som er grålig og afskallende. Knopperne er knippestillede fra bladhjørnerne, lysegrønne og små. Bladene er tykke (næsten sukkulente) og omvendt ægformede med tandet rand. Oversiden er blank og mørkegrøn, mens undersiden er lysegrøn. Blomstringen foregår i december-februar (i Chile), svarende til juni-august, hvor man finder blomsterne samlet i endestillede stande med 6-15 blomster. Enkeltblomsterne er regelmæssige og 5-tallige med hvide eller blegt lyserøde kronblade. Frugterne er kapsler.

Rodsystemet består af højtliggende, trævlede rødder.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 1,50 x 1,50 m (15 x 15 cm/år), men i hjemlandet når planten dog ofte 3 m højde.

Hjemsted 
Arten er udbredt langs Andesbjergene i Chile fra region VII (Maule) til region XII (Magallanes og Antárctica Chilena) og på den tilsvarende, østlige side i Argentina. Alle steder er den knyttet til lysåbne voksesteder nær vand. 

I de blandede løv- og nåleskove sydøst for byen Arauco, provinsen Arauco, regionen Bio-Bió, Chile, vokser arten langs vedvarende vandløb sammen med bl.a. abetræ, antarktisk sydbøg, Baccharis linearis (en art af korsrod), Berberis microphylla (en art af berberis), Blechnum magellanicum (en art af kambregne), chilejordbær, Chusquea quila (en sydamerikansk bambus), Drimys winteri (chilensk: Canelo, et stedsegrønt træ), farvegunnera, Gaultheria phillyreifolia (en art af bjergte), hækfuchsia, ildbusk, kuglebuddleja, Podocarpus saligna (en art af sydtaks), rauli, Ribes punctatum (en art fra Ribs-slægten), roble, rød eskallonia og rødfrugtet revling

Noter 

Haveplanter
Hvide blomster
Chiles flora
Konsol

Konsol kaldes i arkitekturen et på en mur eller væg anbragt fremspring, hvis bestemmelse er at bære en hvælving eller søjle, en gesims eller balkon, en buste eller statue. Den kan være af sten, kaldet konsolsten eller kragsten, træ eller metal.

Som møbel gør konsollen samme funktion som ovenfor beskrevet. Da det i det 17. århundrede blev mode at anbringe borde ved væggene, kaldtes de konsolborde, fordi benene svingede ind imod et punkt nede i bordfodens underste del bagud mod væggen.

Rocaillestilen frembragte graciøse former af konsoller og yndede at anbringe dem under et spejl på vinduespillen. På Ludvig 16.'s tid rettedes benene, og konsollen blev firkantet. Spejlet kom til at hedde konsolspejl, og da konsollen i det 19. århundrede blev erstattet af et skab kaldtes dette konsolskab, skønt ethvert spor af navnets oprindelse er forsvundet. Man kendte også konsolkommoder, hvis tre ydre sider svajede og smalnede ned mod foden.

Knægte kaldes de konsolagtig udsvejfede brædder, der sidder under hylder; sparrenkopper (spærhoveder) er kubus- eller konsolsvejfede, rækkevis tætstillede, fra arkitekturen lånte ornamentsstykker, der under skabes corniche fingerer at bære den, men kun tjener til dekorativt at fylde den rette vinkel, denne danner med skabssiderne.

En udkraget bue bygger som konsollen på konstruktionsprincippet udkragning.

Kilder/referencer 

Bygningsdele
Salmonsens
Bill Frisell

William Richard "Bill" Frisell (18 marts 1951 i Baltimore Maryland USA) er en amerikansk elguitarist og komponist.

Frisell's gennembrud kom i 1982 på pladen Psalm med Paul Motians gruppe. Han blev derefter husguitarist på pladeselskabet ECM, og indspillede med en lang række musikere såsom Jan Garbarek, Marc Johnson og Arild Anderson etc. 

Frisell dannede en innovativ gruppe med bassisten Kermit Driscoll og trommeslageren Joey Baron, som pådrog sig stor opmærksomhed. 

Frisell som stilistisk spiller en sjov blanding af jazz og country, med en lyd på guitaren som kunne minde om en steelguitar, har indspillet Buster Keaton filmmusik, og musik af Charles Ives, Aaron Copland, Bob Dylan og Madonna. Han medvirker tillige på to album af den danske jazzmusiker Jakob Bro.

Udvalgt Diskografi

I eget Navn 
 In Line
 Rambler
 Lookout For Hope
 Go West: Music For The Films Of Buster Keaton
 The High Sign/One Week: Music For The Films Of Buster Keaton
 Live Som sideman 
 Psalm – Paul Motian
 Bass Desires – Marc Johnson
 Bass Desires: Second Sight With Elvin Jones & Dave Holland
 The Stars Are All New Songs - Jakob Bro
 Time - Jakob Bro

Eksterne links 

 Biografi 

Jazzmusikere fra USA
Guitarister fra USA
Komponister fra USA
Stefan Salvatore

Stefan Salvatore er en fiktiv person, som er med i serien The Vampire Diaries (TVD)

Stefan er en god, moralsk og venlig vampyr som nægter at drikke blod fra mennesker. Han jager i stedet i skoven. Stefan  har en storebror ved navn Damon Salvatore og de er næsten altid vrede på hinanden. Han er 164 år gammel og er fra Italien. I bogen er han beskrevet som rigtig lækker og med fine og regelmæssige træk. Under Den amerikanske borgerkrig i USA faldt både han og hans bror for en bulgarsk vampyr ved navn Katherine Pierce (Katerina Petrova). Brødrene tvang hende til at vælge imellem dem hun elskede stefan men ville stadig have dem begge. Hun var af den overbevisning at det var hendes skyld at brødrene hadede hinanden og derfor forsvandt hun. Kathrine forvandlede dem begge til vampyrer inden hun forsvandt. Tv-serien er lavet af den amerikanske tv-kanal The CW.

I serien er han i første sæson sammen med Elena og bor sammen med Damon. I anden sæson kommer Katherine tilbage og siger at hun elsker Stefan og vil have ham til at slå op med Elena, da at han ikke gør det bliver han voldelig.

Stefan og Elena slår op på grund af Katherines trusler. Men kommer dog senere sammen igen. I slutningen af sæsonen er Damon ved at dø, han har brug for Klaus blod. Stefan følger med Klaus og efterlader alt inklusiv Elena til gengæld for Damon blodet og lever. I tredje sæson er Stefan blevet en "ripper" han dræber folk og slår hans menneskelighed fra. Han slår op med Elena, og alle hader ham. I midten af sæsonen får han hans menneskelighed tilbage, og han bliver venner med alle igen. I det sidste afsnit skal Elena vælge mellem Stefan og Damon,og hun vælger Stefan. 
I sæson 4 er Elena blevet vampyr og hun begynder at få følelser for Damon. Så det ender med hende og Stefan slår op. Han bliver gode venner med Caroline, det ender med at de bliver bedste venner. I sidste afsnit opdager Stefan at Silas er hans dobbeltgænger. Stefan Salvatore bliver gift med Caroline Forbes men i sidste episode (i was feeling epic) dør stefan fordi at han skal dræbe Katherine.
Stefan spilles af Paul Wesley, og er den ene af de 3 hovedroller. De andre 2 hovedroller er: Elena Gilbert som spilles af Nina Dobrev og Damon Salvatore som spilles af Ian Somerhalder

Eksterne henvisninger 
 

Fiktive personer