kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Renaud Gagneux

Renaud Gagneux (født 15. maj 1947 i Paris, død 24. januar 2018) var en fransk komponist.

Renaud Gagneux studerede klaver hos Alfred Cortot og komposition hos Henri Dutilleux på École Normale i Paris. I 1966 tog han til Köln for at studere komposition hos Karlheinz Stockhausen, senere hos André Jolivet og Olivier Messiaen på Paris konservatorium, her vandt han første prisen i komposition i 1972. I 1972 han blev ansat i Groupe de Recherches Musicales de l'ORTF. Hans talrige priser omfatter SACEM Grand Prix for kammermusik (1977), Prix Georges Enesco (1983), prisen for nyt talent tildelt af SACD (1989), Composers' Prize of the Sacem (1990), og SACEM Grand Prix 1993 for hans samlede værker.

Kompositioner (udvalgte) 

 Koncert for dobbeltbas og orkester, op.6 (1981)
 Koncert for Tuba, Klaver og Orkester, op.9 (1982-83)
 Koncert for Viola og Orkester, op.51 (1997)
 Duo for Violin og Viola (1973)
 Les échos de la mémoire, op.13, for orkester (1985)
 String Quartet nr.1, op.15 (1986)
 String Quartet No.2, op.16 (1986)
 Qamar, op.20, string quintet and string orchestra (1988)
 String Quartet No.3, op.23, 1989
 Haec Anima ..., for 12 eller 24 dobbeltbasser (1992)
 Masse, op.42, for orgel (1994)

Ekstern henvisning 
 Renaud Gagneux 

Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Komponister fra Frankrig
Personer fra Paris
Heeresgruppe G

Den tyske Heeresgruppe G kæmpede på Vestfronten under 2. Verdenskrig og var underlagt OB West.

Da den allierede invasion i Sydfrankrig (Operation Dragoon) fandt sted, havde Heeresgruppe G 11 divisioner til rådighed til forsvaret af Frankrig syd for Loire floden. Efter den vellykkede allierede invasion i Sydfrankrig den 17.-18. august gav den tyske overkommando (OKW) Heeresgruppe G bortset fra fæstningstropperne ordre til rømme det sydlige Frankrig. Det tyske 64. Korps, som havde haft kommandoen over tropperne i det sydvestlige Frankrig efter at 1. armé var blevet trukket tilbage til en position ved Seinen sydvest for Paris nogle uger tidligere, dannede tre marchkolonner og trak sig tilbage østpå mod Dijon. Samtidig trak 19. armé sig tilbage nordpå gennem Rhone-dalen mod Plateau de Langres hvor den blev mødt af den 5. tyske panserarmé, som var overført til Heeresgruppe G med henblik på et modangreb mod den 3. amerikanske armé under general George S. Patton. Tilbagetrækningen gik imidlertid ikke som planlagt. Da 19. armé trak sig tilbage, blev mange tropper fra Heeresgruppe G taget til fange i store grupper af den 6. amerikanske armégruppe. Da tilbagetrækningen var tilendebragt, havde general Johannes Blaskowitz mistet omkring halvdelen af sin styrke og blev afløst den 21. september af general Hermann Balck. I midten af september var 5. panserarmé i stilling på venstre fløj af den tyske linje nord for den schweiziske grænse. Herfra angreb 5. panserarmé sammen med elementer af 1. arme den amerikanske 3. arme, mens den stærkt reducerede tyske 19. armé stod overfor den franske 1. armé og den 7. amerikanske armé under general Alexander M. Patch.

Heeresgruppe G kæmpede i Vogeserne i november 1944 og trak sig tilbage gennem Lorraine og det nordlige Alsace i december 1944. I slutningen af november 1944 mistede Heeresgruppe G midlertidig kommndoen over de tyske tropper i Colmar-lommen ved Rhinen syd for Bienwald til den kortlivede Heeresgruppe Oberrhein. Mindst en af dens divisioner, 21. panserdivision, kæmpede på den sydlige flanke i Ardennerslaget I januar havde den en hovedrolle i Operation Nordwind, det sidste større tyske modangreb på Vestfronten. Da Nordwind slog fejl, og da tyskerne blev fordrevet fra Colmar-lommen, blev Heeresgruppe Oberrhein nedlagt, og Heeresgruppe G overkog ansvaret for forsvaret af hele det sydvestlige Tyskland.

Selv om de ikke kunne stoppe de allieredes offensiv, som fejede gennem Rheinland-Pfalz og efterfølgende angreb over Rhinen, lykkedes det ikke desto mindre for tropperne i Heeresgruppe G at yde et energisk forsvar ved byerne Heilbronn, Crailsheim, Nürnberg og München i løbet af april 1945.

Heeresgruppe G overgav sig til amerikanske styrker ved Haar i Bayern den 5. maj 1945.

Ledende generaler

Slagorden

Referencer 
 Cole, Hugh M. UNITED STATES ARMY IN WORLD WAR: The European Theater of Operations THE ARDENNES: BATTLE OF THE BULGE
 Pogue, Forrest C. United States Army in World War II: European Theater of Operations: The Supreme Command
 The German View  website of the 100th (U.S.) Infantry Division Association

Fodnoter 

Tysklands militær
Skt. Gotthard-passet

Skt. Gotthard-passet eller Gotthard-passet (, ) er en af de vigtigste overgange i Alperne. Med en position omtrent midt i bjergkæden forbinder passet Europa nord og syd for Alperne, nærmere bestemt Reuss-dalen med Levantina-dalen, begge i Schweiz.

Under passet er i tidens løb udgravet indtil flere tunneller for at forbedre infrastrukturen i området. Skt. Gotthardtunnelen på 15 km til jernbanetrafik blev indviet i 1882. En 17 km lang motorvejstunnel under passet åbnede i 1980. Begge disse går fra Göschenen i nord til Airolo i syd, men følger hver sin vej gennem Alperne. Endelig blev en ny lavtliggende jernbanetunnel, Gotthard-Basistunnelen på mere end 57 km indviet d. 1. juni 2016.

Historie 

Navnet stammer fra Gotthard fra Hildesheim, en bayersk biskop, der levede omkring år tusind, helgenkåret i 1138. Passet er den mest direkte vej nord-syd, men også en af de mest besværligt tilgængelige før bygningen af veje og broer. Først i 1775 kendes den første passage med vogn gennem passet.

Galleri

Den gamle landevej 
I efteråret 2018 vinterlukkede vejen (Tremola) over passet den 6. november. Rydningen af vejen tager normalt mellem 4 og 6 uger med køretøjer bygget til snerydning af store snemængder. I foråret 2019 kunne der konstateres op til 13 meter sne på vejen. Vejen med benævnelsen Tremola på passets sydside er brostensbelagt.

Passet er 27 km langt fra Andermatt til Ariola. 24 km fra Hospental til Ariola. Det er via hovedvej 2 på sydsiden. Via Tremola er ruten over passet 23,3 km.

Geologi 
Gotthard-passet ligger på Gotthard-massivet, som er blandt de mest markante vandskel i Europa. Flere store floder udspringer i massivet. Det er bl.a. Rhinen, Reuss, Aare, Rhône og Ticino. Rhinen løber mod nord og munder ud i Nordsøen. Rhône løber mod syd til sydfrankrig og udmunder i Middelhavet. Ticino er i stor biflod til floden Po i Italien, som munder ud i Adriaterhavet.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

Bjergpas i Alperne
Bjergpas i Schweiz
Diodotos Tryfon af Seleukideriget

Diodotos Tryfon (? – 138 f.Kr.) var konge af Seleukideriget 142 f.Kr. til 138 f.Kr. og den første uden slægtsskab med seleukidedynastiet.

General Diodotos 
Diodotos blev født i Kasiana nær ved Apamea i Syrien og var efterkommer af græsk-makedonske kolonister. Under kong Demetrios 1. Soter var han general (strategos), men deserterede under borgerkrigen til tronprætendenten Alexander Balas. Alexander gør Diodotos til en af sine militære ledere og det lykkedes ham at hjælpe Alexander til en erobring af Antiochia. I sidste ende vinder Alexander borgerkrigen og bliver den nye konge.

I 146/145 f.Kr. vendte Demetrios 1. Soters unge søn, Demetrios 2. Nikator tilbage til Syrien, opsat på at afsætte Alexander Balas og hævne faderens død. Som støtte i den nye borgerkrig har han en hærstyrker af lejesoldater fra Kreta, der hurtigt spreder rædsel og ødelæggelse på deres vej, Antiochia falder i 146 f.Kr. til ægypterne der blander sig i krigen. En stor del af riget er nu under Demetrios 2.' kontrol, med støtte fra Ægypten. Alexander Balas falder ikke kamp. Diodotos øjner en chance og henter Alexander Balas' to-årige søn frem og udråber ham til konge som Antiochos 6. Dionysos.

Diodotos samlede hurtigt en hær, bestående delvis af folk fra Larissa i Syrien og bevægede sig mod nord til Khalkis-ad-bellum, hvor han slog lejr uden for byen. Demetrios 2.'s angreb på Diodotos slår fejl. Der går ikke længe før Diodotos kontrollerer det indre Syrien, koncentreret omkring Antiochia og Apamea. Store dele af Seleukideriget hylder Diodotos' sag og ser ham som en mand der kan skabe orden hvor tidligere herskere ikke har kunnet.

Kong Tryfon 
I 142 f.Kr. udråber Diodotos sig til konge og tilsidesætter den unge Antiochos 6. Hans fortsatte succes i borgerkrigen skyldes befolkningens had til Demetrios 2.'s fremfærd via sine brutale lejesoldater. Men selvom det går godt for Tryfon, taber riget som helhed i styrke. De ydre provinser står svagt, bl.a. benytter kong Mithridates 1. den Store af Partherriget borgerkrigen til at erobre Medien og Babylonien. Tryfon opnår et lille pusterum, da Demetrios 2. i 138 f.Kr. tages tilgange under et felttog i østprovinserne mod partherne. Partherne erobrer kort tid efter provinserne Susa og Elam.

Tryfons fald 
Under påskud af komplikationer ved en kirurgisk operation, myrdes Antiochos 6. Tryfon forsøger tydeligvis at skaffe sig af med de sidste seleukider. Men i 138 f.Kr. ankommer Demetrios 2.'s yngre broder Antiochos 7. Sidetes til Syrien fra sit eksil i Lilleasien. Han samler de seleukidetro krafter i landet og fortsætter krigen mod Tryfon. I et slag ved Dora besejrer han Tryfon, der flygter til Apamea, der har været meget trofast mod Tryfon. I denne by vælger Tryfon at begå selvmord.

Eksterne henvisninger 
 Livius.org 

Personer i antikken
Regenter af Seleukiderriget
Antiochos 6. af Seleukideriget

Antiochos 6. Dionysos (ca. 147 f.Kr. – 138 f.Kr.) var konge af Seleukideriget 145 f.Kr. til 142 f.Kr.

Den unge konge 
Antiochos 6. var søn af kong Alexander Balas og dronning Kleopatra Thea. Da faderen kom under pres i borgerkrigen mod Demetrios 2. Nikator i 146/145 f.Kr., fik han bragt sønnen i sikkerhed hos en allieret arabisk høvding, der fungerede som fosterfader for Antiochos.

Efter faderens død fortsatte general Diodotos kampen og bragte den nu ca. to-årige Antiochos ind på scenen og proklamerede ham som konge. Antiochos var ikke andet et et redskab for Diodotos og hans egne aspirationer til magten. Da Diodotos i de næste par år var succesfuld i krigen mod Demetrios 2., valgte han at tilsidesætte Antiochos 6. og proklamere sig selv som konge under navnet Tryfon.

I 140/138 f.Kr. fik Tryfon Antiochos 6. dræbt under påskud af en fejlslagen kirurgisk operation. Ved sin død var Antiochos 6. syv til ni år gammel.

Eksterne henvisninger 
 livius.org 

Personer i antikken
Regenter af Seleukiderriget
Irans Regenter
Frejustunnelen

Fréjus-tunnelen (også kaldet Mont Cenis-tunnelen) er en 13,7 km lang jernbane- og 12,9 km vejtunnel gennem Alperne. Den går gennem Mont Cenis bjergmassivet mellem byen Modane i Frankrig og Bardonecchia i Italien, og passerer under Pointe du Fréjus (2.934 m.o.h.) og Col de Fréjus (2.541 m.o.h.)

Tunnelen ligger på den franske side i Maurienne-dalen.

Togforbindelse 
Tunnelen blev åbnet den 17. september 1871. Den er den ældste af de større tunneler i Alperne. Man havde regnet med, at byggeriet skulle tage 24 år, men takket være trykluftsboremaskiner og elektriske tændsatser til eksplosiver (dynamit) kom det til at tage 13 år. Jernbanetunnelen var den længste i verden fra 1872 frem til Skt. Gotthardtunnelen åbnede i 1882.

Tunnelen skal indgå i højhastighedsforbindelsen mellem Torino og Lyon og dermed mellem det nordøstlige Frankrig med Paris og Italien.

Vejforbindelse 
Der er senere (1974-1980) blevet bygget en vejtunnel ved siden af jernbanetunnelen. Den er 12,87 km lang. Motorvej A43 fra Frankrig går ind i tunnelen ved byen Modane.

Sammen med vejtunnelen Mont Blanc-tunnelen udgør tunnelen en meget vigtig alpin passage for vejtrafik mellem Frankrig og Italien. Indkørslen til tunnelen på den franske side ligger i 1.228 m.o.h. og i 1.297 m.o.h. på den italienske side.

Galleri

Ulykke i vejtunnelen 
Den 5. juni 2005 skete en brandulykke ved et sammenstød af to lastbiler, hvor to personer døde og tunnelen var lukket til den 4. august samme år. Branden opstod, mens et stort tunnelmoderniseringsprogram var i gang. Der var blevet investeret 56 millioner euro for at bygge nye beskyttelsesrum og forbedre sikkerhed på alle områder, inklusive skiltning. Til at begynde med åbnede tunnelen kun for almindelig biltrafik, hvorimod åbningen for lastbiler først var senere i august samme år.

Andre togtunneler i Alperne 
Listen nedenfor viser kun nogle af de lange togtunneler i Alperne:

 Skt. Gotthardtunnelen
 Simplontunnelen
 Furkatunnelen
 Appenninotunnelen
 Vagliatunnelen
 Vereinatunnelen
 Monte Santomarcotunnelen

Andre vejtunneler i Alperne 
Listen nedenfor viser kun nogle af de lange vejtunneler i Alperne:

 Skt. Gotthardtunnelen (vej)
 Mont Blanc-tunnelen
 Arlbergtunnelen

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 

Tunneler i Frankrig
Tunneler i Italien
Jernbanetunneler
Alperne
Piemonte
Etableret i 1871
Antiochos 7. af Seleukideriget

Antiochos 7. Euergetes Sidetes (? – 129 f.Kr.) var konge af Seleukideriget 138 f.Kr. til 129 f.Kr.

Antiochos 7. var søn af kong Demetrios 1. Soter. Han efterlod sig sønnen Antiochos 9. Kyzenikos. og blev gennem denne stamfader til en sidelinje af seleukidedynastiet der i de næste årtier bekæmpede hinanden.

Personer i antikken
Regenter af Seleukiderriget
Irans Regenter
Antiochos 9. af Seleukideriget

Antiochos 9. Eusebes Kyzenikos (? – 96 f.Kr.) var konge af Seleukideriget og havde skiftende succes i perioden 114 f.Kr. til 96 f.Kr.

Antiochos 9. var søn af Antiochos 7. Sidetes og dronning Kleopatra Thea. Hans regeringstid var kendetegnet af striden med halvbroderen og fætteren Antiochos 8. Grypos, der begge skiftedes til at have magten i Syrien. I 96 f.Kr. faldt Antiochos 9. i kamp mod Seleukos 6., søn af Antiochos 8, som han selv kort forinden havde dræbt. Han efterlod sig sønnen Antiochos 10. Eusebes.

Personer i antikken
Regenter af Seleukiderriget
Adolf Diekmann

Adolf Diekmann (18. december 1914 – 29. juni 1944) var en tysk officer i Waffen-SS. Han havde til sidst rang af Sturmbannführer. Han tilhørte SS divisionen Das Reich og den 10. juni 1944 gav han ordre til henrettelse af indbyggerne i landsbyen Oradour-sur-Glane ved Limoges i Frankrig. 642 personer, heriblandt 207 børn og 254 kvinder blev myrdet. I de senere rapporter og retssager blev han ofte kaldt Otto Diekmann, hvilket skyldtes en forveksling af fornavnet med en anden af de anklagede Otto Kahn. Inden krigen var han docent ved SS-Junkerschule.

Diekmann faldt den 29. juni i kamp under Operation Overlord i Normandiet. Han ligger begravet i La Cambe.

Kilder 
 Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich. S. Fischer Verlag GmbH, Frankfurt am Main 2003, .
   

Militærfolk fra Tyskland
SS-officerer
John Wulff Petersen

John Hjalmar Wulff Petersen (22. december 1922 i Faaborg – 19. november 1944 på Frederiksberg) var kapelmester og modstandsmand 

Medlem af modstandsbevægelsen Holger Danske. Deltog i sabotage, stikkerlikvideringer og anden modstandsaktivitet.

John havde også sit eget jazzband og optrådte i Helsingør ("Casino"), Hornbæk, København mv.

Blev angivet grundet modstandsaktiviteter til den tyske besættelsesmagt i København.

Galleri

Eksterne henvisninger 
 Modstandsdatabasen – John Hjalmar Wulff Petersen
 Mindelunden i Ryvangen, 4. maj – Kammeraternes Hjælpefond
 Modstandsmanden i arkiverne 
 4. maj initiativet på Vesterbro – Nyheder 

Musikere fra Danmark
Personer fra Faaborg
Personer fra Danmark myrdet af Nazi-Tyskland
Medlemmer af Holger Danske
Helmut Kämpfe

Helmut Kämpfe (31. juli 1909 – 9. eller 10. juni 1944) var officer i Waffen-SS under 2. Verdenskrig. Han blev taget til fange af medlemmer af den Franske modstandsbevægelse, hvilket udløste massakren i Oradour.

Liv 
Kämpfe blev den 10. december 1943 tildelt Jernkorset for sin indsats i krigen mod Sovjetunionen på Østfronten. Formentlig i december 1943 blev han med sin division overført til Frankrig, hvor han havde kommandoen over 3. bataljon i 4. pansergrenaderregiment.

Den 9. juni 1944 blev Kämpfe taget til fange af medlemmer af den franske modstandsgruppe Francs-Tireurs et Partisans (FTP). Han var den højest rangerende officer, som nogensinde blev taget til fange af modstandsbevægelsen. Efterfølgende blev han først ført til Cheissoux og om natten bragt via Limoges til Breuilaufa. I Limoges lykkedes det ham at kaste personlige papirer ud af kørtøjet, og de blev senere fundet af regimentschef Stadler . Regimentschefen gav derefter Sturmbannführer Adolf Diekmann, der var en ven af Kämpfe, ordre til at udtage 30 gidsler i landsbyen Oradour-sur-Glane til udveksling med Kämpfe. På dette tidspunkt var Kämpfe imidlertid allerede død. Diekmann lod i modstrid med ordren en del af landsbyen nedbrænde og og gav ordre til nedskydninger. Hændelsen blev efterfølgende kendt som Massakren i Oradour.

Kämpfes lig blev senere brændt og i første omgang begravet anonymt i Breuilaufa. Ifølge oplysninger fra Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge blev resterne imidlertid overført til krigskirkegården i Berneuil i 1963.

Referencer 

Militærfolk fra Tyskland
SS-officerer
Modtagere af Jernkorset
Memorial de Caen

Mémorial de Caen er et museum i Caen (Frankrig) med en fast udstilling, som primært handler om 2. Verdenskrig. 

Det blev bygget oven på den tidligere kommandobunker for general Wilhelm Richter, der havde kommandoen over 716. tyske infanteridivision. Byggeriet blev startet efter initiativ fra byen Caen og blev åbnet på årsdagen for D-dag den 6. juni 1988 af den daværende franske præsident François Mitterrand og 12 ambassadører fra de lande som deltog i kampene i Normandiet. Museet er pacifistisk orienteret og ligger ved siden af Parc international pour la Libération de l'Europe, en have som skal minde om de allieredes deltagelse i befrielsen af Frankrig.

Eksterne kilder 
 Museets hjemmeside 

 

Museer i Frankrig
Caen
Nordisk Tekstil

Nordisk Tekstil er en dansk tekstilvirksomhed med rødder tilbage fra 1874, hvor den fynske købmand Christian Mogensen opstarter et lille væveri. 28 år senere, i 1902, fusioner det med Harry Dessaus væverier, og det varer ikke længe før tekstilindustrien er spredt over det meste af Odense. I 1943 samles alle aktiviteterne på adressen på Rugårdsvej i Odense. I 1955 overtages foretagenet af Nordisk Fjerfabrik A/S og navnet ændres til Nordisk Tekstilvæveri A/S. Efterfølgende ekspanderes der kraftigt og der opføres bl.a. et 6000 m2 stort væveri i Middelfart. 25 år (1980) senere fusionerede selskabet med Nordisk Tekstiltryk A/S, der også omfattede en konfektioneringsafdeling. I 1991 gik virksomhedens eneaktionær Nordisk Fjer konkurs, og Nordisk Tekstil gennemgik i perioden herefter nogle turbulente år med skiftende ejere. Virksomheden er i dag ejet af dynefabrikanten Arctic.

I 2006 blev egenproduktionen i Danmark nedlagt og virksomheden videreføres i dag som handels- og designhus af boligtekstiler. Primærvaremærket er Night & Day, der er virksomhedens luksusmærke. Night & Day kollektionen omfatter boligtekstiler til sove- og badeværelset.

Noter 

Danske virksomheder etableret i 1874
Tekstilvirksomheder i Danmark
Bennet Windinge

Bennet Windinge (27. maj 1905 i Odense – 19. juli 1986 i København) var en dansk arkitekt, der indgik i efterkrigstidens kendte tegnestue Hoff & Windinge.

Uddannelse 
Hans forældre var lærer ved, senere forstander for Odense Tekniske Skole Otto Windinge og Gerda Albinus Thomsen. Windinge blev student 1923, tømrersvend 1926 og gik på Odense Tekniske Skole, hvorfra han tog afgang 1926. Han gik på Kunstakademiets Arkitektskole 1926-36.

Karriere 
Han var ansat hos stadsarkitekten i København, hos Kay Fisker, Axel Maar, S.C. Larsen og Vilhelm Lauritzen og drev egen tegnestue sammen med Povl Ernst Hoff fra 1942 indtil 1974 hvor tegnestuen blev omdannet til Hoff og Windinge I/S med Bent Sand Høgsberg, Poul Wested Olesen og Palle Rydahl Drost som medindehavere.

Han modtog Neuhausens Præmie 1950 (for et studenterkollegium, sammen med Povl Ernst Hoff), Eckersberg Medaillen 1952, Foreningen til Hovedstadens Forskønnelses diplom 1952, 1965 og 1970, Træprisen 1963. Desuden blev hans bygninger præmieret af Gladsaxe Kommune, Københavns Kommune og Gentofte Kommune.

Han udstillede på Charlottenborg Forårsudstilling 1931, 1943-44 og 1946-47 og på Akademisk Arkitektforenings vandreudstilling i Paris, London og Edinburgh 1949-50. 

Bennet Windinge giftede sig 11. marts 1933 i København med Edith Eckhardt-Hansen (27. oktober 1907 i Hellerup – 27. februar 1995), datter af driftinspektør Jens Christian Frantz Hansen og Gertrud Mathilde Hermine Marie Eckhardt von Eckhardtsburg.

Værker

I kompagniskab med Povl Ernst Hoff, se Hoff & Windinge

Konkurrencer 
 Politikens konkurrence om småhuse (1930, 1. præmie sammen med Vagn Kaastrup)
 Administrationsbygning for Gladsaxe Kommune (2. præmie 1936)
 Psykiatrisk hospital, Augsburg (1974, 1. præmie)

Kilder og eksterne henvisninger 
 
 Weilbachs Kunstnerleksikon 1947 og 1994

Eksterne henvisninger 
 

Arkitekter fra Danmark
Personer fra Odense
Modernistiske arkitekter
Modtagere af Eckersberg Medaillen
Danskere i 1900-tallet
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Kirkearkitekter
Modtagere af De Neuhausenske Præmier
La Cambe

La Cambe er en kommune i departementet Calvados i regionen Basse-Normandie i det nordvestlige Frankrig.

Seværdigheder og monumenter 
Tysk krigskirkegård fra 2. verdenskrig på 2 ha med 21.222 soldatergrave fra kampene i 1944. I nærheden af kirkegården ligger den 3 ha store Jardin de la Paix.
På kirkegården finder man bl.a. gravstedet for Adolf Diekmann, som gav ordre til massakren i Oradour.

Eksterne kilder 
 La Cambe på l'Institut géographique national 
 Den tyske krigskirkegård fra 2. verdenskrig  

Cambe, La
Mentawaiøerne

Mentawaiøerne (indonesisk Kepulauan Mentawai) er en øgruppe ud for vestkysten af Sumatra i Indonesien. Den største af de fire øer i gruppen er Siberut (4030 km²). De andre øer Sipura, Nordpagai (Pagai Utara) og Sydpagai (Pagai Selatan). Øerne ligger parallelt til Sumatras kyst ca. 150 km ude i det Indiske Ocean. Havstykket imellem hedder Mentawaistrædet.

Mentawaiøerne er del af provinsen Vestsumatra (Sumatera Barat). De er blevet populære rejsemål blandt surfere. 

Den 26. december 2004 blev øerne rystet af det stærke undersøiske jordskælv som havde sit epicenter ikke langt væk, og blev også ramt af en tsunami udløst af skælvet. (Se Jordskælvet i Det Indiske Ocean 2004).

Eksterne henvisninger 

Øer i Indonesien
Øgrupper i Indiske Ocean