kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dianne Reeves

Dianne Reeves (23. oktober 1956 i Detroit, Michigan, USA ) er en amerikansk sangerinde. Reeves skabte sig op gennem 1980'erne et navn som en af sin generations allerstørste jazz-sangerinder.
I starten af det nye årtusind fik hun slået sin status fast med syvtommersøm, da hun, som den eneste sanger nogensinde, tre år i træk blev belønnet med grammyer for tre forskellige albums. I år blev det så til en fjerde statuette, da hendes soundtrack til George Cloonnys ’Good Night, And Good Luck’ blev præmieret ved prisuddelingen i februar.

Men på trods af, at Reeves række af grammy statuetter nok fylder godt op på kaminhylden, så yder hendes indspilninger generelt slet ikke hendes intense og forførende liveoptrædener retfærdighed.

Reeves blev født ind i musikken. Hendes far var sanger og hendes mor trompetist, og den kendte producer og pianist, George Duke, er hendes fætter. Det var en onkel, der introducerede hende til de store kvindelige jazzsangerinder, der den dag i dag står som hendes vigtigste musikalske fikspunkter: Billie Holiday, Ella Fitzgerald og i særdeleshed Sarah Vaughn.

Som 16-årig blev hendes talenter bemærket af swing trompetisten Clark Terry, der tog hende under sine vinger, og det var hans råd, støtte og vejledning, der fik den unge Reeves til at søge til Californien for at satse helhjertet på sine musikalske evner.

Hun indspillede sit første album, ’Welcome to My Love’, i 1977, og tog sine første skridt ud på den
internationale jazzscene da hun i 1981 drog på tourné med den brasilianske jazz-bossa pianist Sérgio Mendes.

Seks år senere blev Reeves opdaget af Blue Note bossen Bruce Lundvall, ved en koncert i Los Angeles, og han tøvede ikke med at gøre hende til den første vokalist i Blue Notes stald.

Det er ikke som grænsebrydende stilskaber, at Reeves har skabt sig sit ry, men som en mere end gedigen
arvtager af den jazztradition, som de store jazz sangerinder, der kom før hende, efterlod sig. Og desuden som en forrygende og rendyrket musikalsk historiefortæller, der ved sine optrædener gang på gang formår at tryllebinde publikum med sine indlevede fortolkninger og sit overlegne musikalske overblik.

Diskografi 
 1977 – Welcome to My Love
 1987 – Better Days
 1988 – I Remember
 1990 – Never Too Far
 1991 – Dianne Reeves
 1993 – Art & Survival
 1994 – Quiet After the Storm (Grammy nominieret 1995)
 1995 – Peter Herbolzheimer RC&B: Colours of a Band (Special Guest: Dianne Reeves)
 1996 – The Grand Encounter
 1996 – Palo Alto Sessions
 1997 – That Day…
 1997 – New Morning (Live)
 1999 – Bridges
 2000 – In the Moment: Live in Concert (Reeves første Live-CD, hvormed hun i 2001 fik sin første Grammy)
 2002 – The Calling: Celebrating Sarah Vaughan (andet Grsmmy-belønnede album)
 2002 – Best of Dianne Reeves
 2003 – A Little Moonlight (vandt den tredje Grammy 2004)
 2004 – Christmas Time is Here (første Jule-CD)
 2006 – Good Night, And Good Luck (Soundtrack fra film af samme navn) (fjerde Grsmmy-belønnede album)
 2008 – When You Know

Referencer 

Fra DR's Musikleksikon
Jazzvokalister fra USA
Musikere fra Capitol Records
Damien Rice

Damien Rice (født 7. december 1973 i Dublin, Irland) er en irsk singer/songwriter og folkrockmusiker. Han er mest kendt for den kritikerroste plade O som udkom i februar 2002.

Han voksede op i byen Celbridge i County Kildare i Irland. Fra en ung alder brugte han meget tid på musik og på at male. Hans musikalske karriere begyndte i 90'erne med indierock-gruppen Juniper. Han forlod bandet i 1998, hvorpå han flyttede til Toscana og rejste derpå rundt i Europa, hvor han spillede på gader og stræder. I 2001 vendte han tilbage til Dublin, hvor han lånte penge til at indspille en demo og sendte den til produceren og filmkomponisten David Arnold, som derpå hjalp Rice med at købe et mobilt studie.

Singlen "The Blower's Daughter" som udkom i 2001 blev et top 20-hit i Irland, og i februar 2002 kom albummet O, der blev modtaget med overvældende anmelderroser i hjemlandet. Coveret er tegnet af Rice selv.

I 2003 blev O belønnet med den amerikanske musikpris The Shortlist Music Prize, som gives til årets mest nyskabende album.

Singlen "Cannonball" fra O blev første gang udgivet i 2002, men i 2004 blev det remixet og gav ham et gennembrud i Storbritannien. I juli 2004 var nummeret Ugens Uundgåelige på danske P3. Senere på året blev O genudgivet som O & B-Sides.

Damien Rices musik har flere gange været anvendt i film og tv-serier. Bl.a. blev numrene "The Blower's Daughter" og "Cold Water" brugt i Mike Nichols' film Closer (2004).

I november 2006 udgav Damien Rice sit andet album 9.

Diskografi

Albums 
 2002 O
 2006 9
 2014 My Favourite Faded Fantasy

Livealbums 
 2007 Live at Fingerprints Warts & All
 2007 Live from the Union Chapel

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside
 Eskimo Friends
 
 

Musikere fra Irland
Guitarister fra Irland
Folkemusikere fra Irland
Musikproducere fra Irland
Folkrockmusikere
Personer fra Dublin
Johann Christian Konrad von Hofmann

Johann Christian Konrad von Hofmann (født 21. december 1810 i Nürnberg, død 20. december 1877 i Erlangen) var en tysk luthersk teolog.

Hofmann studerede 1827—32 teologi i Erlangen og Berlin og vaklede en tid mellem det historiske og teologiske studium, indtil han valgte det sidste og begyndte sin universitetsvirksomhed i Erlangen, hvor hans hele livsgerning (med undtagelse af 3 års virksomhed om professor i Rostock 1842—45) faldt, og han bidrog meget til det opsving, som dette universitet nu tog.

Også som politiker optrådte han, var en del år medlem af det bayerske andet kammer og sluttede sig, af begejstring for rigstanken, hvis virkeliggørelse han 1870 oplevede, til manges forundring til Fremskridtspartiet. Som teolog var han nemlig kirkelig og konservativ, om end ikke på den Hengstenberg-Stahlske måde.

Han var frem for alt skriftteolog og har bidraget som få til en dybere forstelse af Skriften, på hvis fortolkning han, med en ofte ganske vist noget søgt selvstændighed, anvendte al sin skarpsindighed. Men tillige så han historisk på Skriften, så den i dens forbindelse med den fremskridende åbenbaring.

Han søgte især at påvise dens indre, ofte slyngede, men uopløselige sammenhæng. Skriften var ham en helhed, og som sådan — ikke gennem løsrevne skriftsteder — skulde den teologisk benyttes. Hans ejendommelige forsoningslære (benægtelse af Kristi stedfortrædende lidelse) vakte megen modsigelse.

Hans vigtigste skrifter er: Weissagung und Erfüllung (1841—44), Der Schriftbeweis (2. opl., 1857—60), Die heilige Schrift des neuen Testaments zusammenhängend untersucht (1862—66, delvis i andet oplag 1869 ff.). Fra 1846 var han medredaktør af Zeitschrift für Protestantismus und Kirche.

Kilder 

 

Teologer fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Ansatte ved Erlangens Universitet
Ansatte ved Rostocks Universitet
Tyskere i 1800-tallet
Salmonsens
Justus Lipsius

Justus Lipsius (Joest Lips) (født 18. oktober 1547 i nærheden af Bryssel, død 23. marts 1606 i Louvain) var en nederlandsk filolog og oldtidsforsker.

Lipsius studerede ved Universitetet i Louvain og udgav 19 år gammel sine Variarum lectionum libri III, som han dedicerede til kardinal Granvella, hos hvem han kort efter blev sekretær på hans rejse til Rom.

1572 blev han professor ved det lutherske universitet i Jena, uagtet han formentlig egentlig var katolik. Han kom dog snart derfra, men blev 1579 professor i Leyden.

Han nærmede sig her atter den katolske kirke og blev på grund af sine skrifte Politicorum libri VI og De una religione, hvori han udtalte sig sympatetisk om trostvangen, nødt til at nedlægge sit embede (1591); året efter blev han professor i Louvain.

Han har udgivet adskillige latinske forfatteres skrifter med kommentar, således Tacitus, Velleius Paterculus, Valerius Maximus, Plinius og Seneca, og desuden skrevet talrige værker om oldtidsforhold.

Endelig har han også skrevet filosofiske skrifter, hvori han viser sig som en tilhænger af stoicismen. Hans breve er offentliggjorte i flere samlinger. Hans latinske sprog udmærkede sig ved en temmelig skruet form.

Referencer

Litteratur 
 Knud Banning, Justus Lipsius, Gad, 1975. (Studier fra sprog- og oldtidsforskning, 287). .

Klassiske filologer
Filologer fra Nederlandene
Retsfilosoffer
Professorer fra Nederlandene
Oldtidsgrave i Nysted Sogn

Det Kulturhistoriske Centralregister har 78 optegnelser vedrørende Nysted Sogn, heraf er 9 fund af anden art og hele 64 poster, der vedrører ting, som i dag ikke kan verificeres. Kun 5 poster omhandler oldtidsgrave i sognet, og heraf er én siden noteret forsvundet. 2 er ifølge registret fotograferet i 1982, men eksisterer sandsynligvis ikke mere.

 Nysted Sogn i Det kulturhistoriske Centralregister

Langdysse bag Vantorevej nr. 48 – SB1 

På marken syd for Vantorevej nr. 48 ligger en langdysse. Den kan ses fra vejen. Dyssen ligger på et mindre og p.t. ubenyttet areal på toppen af en lav skrænt og er forholdsvis velbevaret. 

Højen er undersøgt 5-6 gange af museumsfolk i 1855, 1879, 1954, 1961, 1977 og 1982(?). I Nationalmuseets arkiver findes tegninger fra 1879 og fotografier fra 1982.

Beskrivelse fra 1879: Lille, langagtig firsidet Jættestue i en Jordhøi, omgiven med store Stene. (Fig.) Stuen har en lang Gang, Nord-Syd. Kammeret synes at være udgravet; een af Overliggerne er væltet af. Indhegningen er Kvadratisk og har svære Stene navnlig mod Vest. Høien er saa stærkt overgroet, at Tegningen kun kan være tilnærmelsesvis rigtig. Fredet ved Declaration af 1879.

Beskrivelse fra 1954: Høj, 17 x 13 m, med svær stenkiste, bygget af 9 bæresten med 2 dæksten, hvoraf den ene er sprængt i 2 dele og nedstyret. Randsten: vest 4, syd 10, øst 2, nord 10. Græs og krat, i ager.

 Se beskrivelse og kort

Sdr. Kongemarksvej – SB7 ”Sognefogedens dysse” 

For enden af Søndre Kongemarksvej ligger resterne af en jættestue ca. 200 m inde på en mark. 

Jættestuen er besøgt af museumsfolk 3-4 gange, 1879, 1954, 1977 og 1982(?).

Beskrivelse 1879: Synlig og antagelig ubeskadiget (1879) Stenbygget Gravkammer med Gang mod Syd, nu tre Overliggere, oprindelig fire. Gangen er tildels borttagen, men Stuen neppe udgravet. Der findes en tegnet plan fra 1879.

Beskivelse 1954: Jættestue i højrest, 7 x 6 m; kammeret af 12 bæresten og 3 dæksten + 1 nedvæltet; ingen gang. Fyldt med sankesten. Krat, i ager. Der findes fotografi(er) fra 1982.

Også i dag ligner jættestuen mest en tilfældig samling sten. Den er tilgroet og meget tætpløjet, men stenene er stadig til stede.

 Se beskrivelse og kort

Birkely – SB7a 

Inde midt i et nuværende sommerhusområde blev i 1982 fotograferet resterne af en rundhøj. Den kan ikke mere findes, og er muligvis forsvundet.

 Se beskrivelse og kort

Bag Vantorevej nr. 41 – SB20 

På marken nord for Vantorevej nr. 41 fotograferedes i 1982 resterne af en dysse. Den er ikke mere til stede.
 Se beskrivelse og kort

Eksterne henvisninger 

 Oldtidsgrave 1 på Nationalmuset 
 Oldtidsgrave 2 på Nationalmuset 
 Nationalmuseet
 ”Det kulturhistoriske Centralregister”

Nordiske gravhøje
Stenalderstensætninger i Danmark
Guldborgsund Kommune
Lolland
Marie Lipsius

Ida Maria (Marie) Lipsius (30. december 1837 i Leipzig - 2. marts 1927 i Leipzig) var en tysk musikforfatterinde. Hun var søster til Richard Adelbert Lipsius.

Marie Lipsius udgav under navnet La Mara en række skrifter vedrørende bekendte musikeres liv og værker, dels originale arbejder, dels oversættelser eller samlerarbejder, hvilke gennemgående har vundet fortjent udbredelse.

Blandt Marie Lipsius skrifter fremhæves særlig Musikalische Studienköpfe, dernæst Musikerbriefe aus 5 Jahrhunderten, Klassisches und Romantisches aus der Tonwelt, Briefe Liszts (5 bind) og andre brevsamlinger vedrørende Liszt, Hans von Bülow og Berlioz. Hun har også behandlet spørgsmålet om Beethovens unsterbliche Geliebte (1909) og udgivet sine erindringer.

Bibliografi

Som forfatter 
 Musikalische Studienköpfe, 5 vol., Leipzig 1868–1882:
 Hector Berlioz, Leipzig 51913.
 Joseph Haydn, Leipzig 51913.
 Adolf Henselt, Leipzig 91919.
 Edvard Grieg, Leipzig 91919.
 Franz Schubert, Leipzig 121919.
 Johann Sebastian Bach, Leipzig 71919.
 Johannes Brahms, Leipzig 1919.
 Richard Wagner, Leipzig 121919.
 Robert Schumann, Leipzig 12 1919.
 Anton Rubinstein, Leipzig 91920.
 Carl Maria von Weber, Leipzig 121920.
 Felix Mendelssohn, Leipzig 121920.
 Franz Liszt, Leipzig 131920.
 Georg Friedrich Händel, Leipzig 6–71921.
 Hans von Bülow, Leipzig 9–101921.
 Wolfgang Amadeus Mozart, Leipzig 8–91922.
 Christoph Willibald Gluck, Leipzig 6–71923.
 Ludwig van Beethoven, Leipzig 10–121923.
 Friedrich Chopin, Leipzig 41924.
 Classisches und Romantisches aus der Tonwelt, Leipzig 1892.
 Beethovens unsterbliche Geliebte. Das Geheimnis der Gräfin Brunswik und ihre Memoiren, Leipzig 1909.
 Liszt und die Frauen, Leipzig 1911.
 Beethoven und die Brunsviks. Nach Familienpapieren aus Therese Brunsviks Nachlass, Leipzig 1920.
 An der Schwelle des Jenseits. Letzte Erinnerungen an die Fürstin Carolyne Sayn-Wittgenstein, die Freundin Liszts, Leipzig 1925.

Som redaktør 
 Franz Liszt:
 Franz Liszt's Briefe, 8 vol., Leipzig 1893–1905.
 Correspondance entre Franz Liszt et Hans von Bülow, Leipzig 1899. (French)
 Correspondance entre Franz Liszt et Charles Alexandre (Grand-Duc de Saxe), Leipzig 1909. (French)
 Franz Liszts Briefe an seine Mutter. Aus dem Frz., Leipzig 1918.
 Aus der Glanzzeit der Weimarer Altenburg. Bilder und Briefe aus dem Leben dem Fürstin Carolyne Sayn-Wittgenstein, Leipzig 1906.

Kilder 

 

Musikforskere fra Tyskland
Musikhistorikere fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Heinrich Lang (maler)

Heinrich Lang (født 24. april 1838 i Regensburg, død 9. juli 1891 i München) var en tysk heste- og slagmaler.

Sin kunstneriske uddannelse skylder han især Friedrich Voltz, under hvem han arbejdede i München 1855—57, og Adolf Schreyer, under Parisopholdet 1866—67. I øvrigt øvede han sig ved flittige studier under manøvrer og i stutterier, han var selv soldat 1859 og deltog i den fransk-tyske krig; en Ungarnsrejse, der gav ham emner til Heste indfanges på pustaen (Dresdens Galeri), På Pustaen (Kiels Kunsthalle) et cetera, udviklede hans evne for hestefremstilling, i hvilken han står meget højt ved iagttagelsens liv og skarphed. 

Blandt hans dygtige krigsbilleder kan nævnes 2. Armékorps' Overgang over Seine ved Corbeil 1870 og Fra Slaget ved Froschweiler (begge i Münchens nye Pinakotek) og Rytterangreb under Sedan-Slaget. En orientrejse gav anledning til andre arbejder. Senere blev især cirkuslivet hans studiefelt, og i hans mange skitser og billeder herfra kommer hans evne til at gribe bevægelsen i nuet atter lykkelig frem (se hans Cirkus-Album og Kunstreiter und Gaukler von H. L. 1879—80, en samling tegninger i lystryk). Lang har skrevet Aus den Erinnerungen eines Schlachtenbummlers im Feldzuge 1870—71 (München). Han var gift med landskabsmalerinden Tina Blau.

Kilder 
 

Malere fra Tyskland
Dyremalere
Slagmalere
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Regensburg
Salmonsens
Stargate: The Ark of Truth

Stargate: The Ark of Truth er en amerikansk science fictionfilm fra 2008 instrueret, produceret og skrevet af Robert C. Cooper. Filmen er en efterfølger til tv-serien Stargate SG-1 og blev selv efterfulgt af Stargate: Continuum. The Ark of Truth er en direkte-til-dvd film.

Medvirkende 
 Ben Browder
 Amanda Tapping
 Christopher Judge
 Michael Shanks
 Beau Bridges
 Claudia Black
 Currie Graham
 Morena Baccarin
 Tim Guinee
 Julian Sands
 Sarah Strange
 Michael Beach
 Gary Jones
 Martin Christopher
 Chris Gauthier
 Eric Breker
 Matthew Walker
 Fabrice Grover
 Spencer Maybee

Ekstern henvisning 
 

Science fiction-film fra USA
Amerikanske film fra 2008
The Ark of Truth
Canadiske film fra 2008
Adolf Hilgenfeld

Adolf Bernhard Christoph Hilgenfeld (født 2. juni 1823 i Stappenbeck ved Salzwedel, død 12. januar 1907 i Jena) var en tysk teolog.

Efter studier i Berlin og Halle blev Hilgenfeld 1847 privatdocent i Jena, hvor han 1850 avancerede til ekstraordinær professor, 1869 til honorarprofessor og endelig 1890 til ordentlig professor. I teologiskt henseende hørte han til den såkaldte Tübingerskole, men førte dog på selvstændig måde dennes synspunkter videre. Han udfoldede en meget rig forfattervirksomhed, især om nytestamentlige spørgsmål eller emner fra urkristendommens historie.

Siden 1858 udgav han Zeitschrift für wissenschaftliche Theologie og næsten hvert eneste af dettes 4 årlige hæfter bragte en større afhandling fra hans hånd. Blandt hans øvrige skrifter kan nævnes Die jüdische Apokalyptik in ihrer geschichtlichen Entwickelung (1857), Historisch-kritische Einleitung in das Neue Testament (1875), Die Ketzergeschichte des Urchristenthums (1884), Novum Testamentum extra canonem receptum, I—IV (2. oplag 1876 ff.) og Acta apostolorum græce et latine (1899).

Kilder 

 

Teologer fra Tyskland
Ansatte ved Jena Universitet
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Salmonsens
Stargate: Continuum

Stargate: Continuum er en amerikansk science fictionfilm fra 2008 instrueret af Martin Wood. Filmen er en efterfølger til Stargate: The Ark of Truth, som selv var en efterfølger til tv-serien Stargate SG-1.

Medvirkende 
 Ben Browder
 Amanda Tapping
 Christopher Judge
 Michael Shanks
 Beau Bridges
 Claudia Black
 Richard Dean Anderson
 William Devane
 Cliff Simon
 Don S. Davis

Eksterne henvisninger 

 

Science fiction-film fra USA
Amerikanske film fra 2008
Continuum
Canadiske film fra 2008
Honda Accord (8. generation)

Honda Accord er en bilmodel fra Honda. Ottende generation kom på markedet i 2008 og forsatte frem til 2015.

Modellen findes både som 4-dørs sedan og som 5-dørs stationcar. Motorprogrammet tæller to benzinmotorer på 2,0 og 2,4 liter med hhv. 156 og 201 hk samt en dieselmotor på 2,2 liter med 150 hk. I Nordamerika findes den også som 2-dørs coupé.
Den faceliftede model, som blev præsenteret i 2011, er kendetegnet ved bl.a en let ændret front. Modellen findes også som Type S i 2 versioner: 2,2 liter diesel (180 hk) og 2,4 liter benzin, hvor honda holder fast i sugemotoren på 201 hk. Type S kan udefra kendes på større hjul (18¨) ændrede skørter og spoilere, mens den indendøre er udstyret med sportsæder, alupedaler og anden baggrund på speedometer m.v. (kilde: www.honda.dk)

Billeder

Tekniske specifikationer

Fodnoter

Kilder og eksterne henvisninger 

 Officielt websted 

8. generation
Store mellemklassebiler
Biler introduceret i 2008
Biler fra 2000'erne
Biler fra 2010'erne
Forhjulstrukne biler
Stationcars
Carlsbergs Mindelegat for Brygger J.C. Jacobsen

Carlsbergs Mindelegat for Brygger J.C. Jacobsen er en fond oprettet den 1. oktober 1938 i anledning af 50 års dagen for overdragelsen af J.C. Jacobsens bryggeri Gamle Carlsberg til Carlsbergfondet.

Fonden uddeler fortsat mindelegatet, samt et ide-legat og scholarships, det hedder i fundatsen at 

Feltet af modtagere spænder bredt, f.eks. Arbejdermuseet. og UNF. Siden legatets start har omkring 6000 projekter været støttet med hvad der svarer til ca. 200 mill. kr.

I 2009 uddeles omkring 3 mill. kr. til cirka 100 projekter.

Carlsbergs Kemipris 
Fondet har indstiftet Carlsbergs Kemipris som er på 100.000.

Eksterne kilder

Eksterne henvisninger 
 Fondens hjemmeside 

Etableret i 1938
Legater fra Danmark
Mindelegat for Brygger J.C. Jacobsen
Helgelandsbroen

Helgelandsbroen er en 1.065 meter lang skråstagsbro, som forbinder kommunerne Alstahaug og Leirfjord i Nordland fylke i Norge. Broen krydser Leirfjorden mellem fastlandet og øen Alsten. 

Broen er bygget med to vejbaner og et fortov.

Helgelandsbroen åbnede i juli 1991 og var bomvej til den var betalt ned 27. maj 2005. Den er en del af riksvej 17.

Konstruktionen 
Broen har i alt 12 spænd, hvoraf hovedspændet er på 425 meter. Gennemsejlingshøjden er 45 meter.

Broen er en ren betonbro. Alle pillerne er bygget med klatreforskalling, også de to hovedtårne som bærer «frit frembyg»-delen.

Brobanen er slank i horisontalplanet, kun 40 cm i tykkelsen på midten og 1,2 meter i yderkanten. For hvert kabelfæste går der derudover en bjælke på tværs under brobanen.

Kablerne er fæstet til brobanens yderkant. Forankringerne til kablerne ligger i et præfabrikeret element som igen er støbt ind i betonen på undersiden af overbygningen.

Hovedtårnene er 138 og 127 meter høje fra havoverfladen og til toppen; Dertil er det nordligste tårn funderet ned til en dybde på 30 meter under havoverfladen.

Broen blev prisbelønnet i 1994 med «FIP – outstanding structures».

Eksterne henvisninger 

 Helgelandsbrua på broer.no
 AAS-JACOBSEN AS om Helgelandsbrua  
 Structurae om Helgelandsbrua

Broer i Norge
Nordlands geografi
Alstahaug
Leirfjord
Surhed

Surhed, det at noget er surt, kan henvise til flere artikler:

 Surhedsgrad – se pH
 Sur smag

Se også
 Smagssans – en sans, der bl.a. kan erkende sur smag
 Syre
 Surt
 Syltede grøntsager – også kaldet surt
Naturpatruljen

Naturpatruljen var et børneprogram, der foregik i naturen. Det blev sendt ugentligt på DR1. Medvirkende var Sebastian Klein (som Dr. Pjuskebusk), Martin Keller og Ketil Teisen.

Faste indslag var "Gæt en Lort", hvor Martin og Ketil skulle gætte en lort fra et dyr ud fra nogle ledetråde Dr. Pjuskebusk gav dem. Til dette indslag hørte også sangen "Gæt en Lort", komponeret af Martin Keller.

Programmet blev sendt fra 1997 til 2003. Programmet blev populært og blev genudsendt i 2007 og i 2016 på DR Ramasjang.

I 2004 modtog serien TDC Børnepris, der blev uddelt første gang dette år.

CD 
Der blev udgivet en CD med sange fra programmet kaldet Hey, hey Doktor Pjuskebusk i 2003

"Hey, hey Doktor Pjuskebusk"
"Venskab"
"Fjernsynsfluen Fredolin"
"Godmorgen"
"Naturpatruljesangen"
"Hej sol"
"Patruljebåden"
"Sommersol"
"Madsangen"
"Trafiksangen"
"Sommerferie"
"Sommerfugl"
"Er I parat"
"Fjeld"
"Natursangen"
"Julesangen"
"Slutsangen"
"Gæt en lort" (remix)
"Hey, hey Doktor Pjuskebusk" (remix)
"Fjernsynsfluen Fredolin" (remix)
"Venskab" (remix)
"Stjernediamanter"

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Børneprogrammer fra Danmark
DR-programmer
Etableret i 1997
Ophørt i 2003
Danske tv-serier fra 1990'erne
Danske tv-serier fra 2000'erne
DR Ramasjang programmer
Leirfjorden (Helgeland)

Leirfjorden er en fjord i Leirfjord og Alstahaug kommuner i Nordland fylke i Norge. Den er 23 km lang. Den har indløb ved byen Sandnessjøen, og går derfra i nordøstlig retning til byen Leira i nordøst. Botnfjorden er en sydvestlig forlængelse af Leirfjorden. 

Syd for fjorden ligger øen Alsta. Gennem Sundet øst for Alsta har fjorden forbindelse med Vefsnfjorden. På nordsiden af fjorden ligger kommunecenteret og kirkestedet Leland.

Riksvej 17 går parallelt med Leirfjorden på nordsiden, og krydser via Helgelandsbroen over fjorden til Alsta og Sandnessjøen.

Kilder og henvisninger 

Fjorde i Nordland
Alstahaug
Leirfjord
Karl Lachmann

Karl Konrad Friedrich Wilhelm Lachmann (født 4. marts 1793 i Braunschweig, død 13. marts 1851 i Berlin) var en tysk filolog.

Lachmann studerede først i Leipzig, så i Göttingen under filologen Georg Friedrich Benecke. I 1818 blev han ekstraordinær professor ved universitetet i Königsberg. Fra 1825 var han professor i latinsk og tysk filologi i Berlin. Han var en nær ven af Jacob og Wilhelm Grimm (Brødrene Grimm).

Sammen med Benecke regnes Lachmann som grundlæggeren af den historisk-kritiske udgiverpraksis. Fastsættelsen af teksterne var tidligere sket på et rent subjektivt grundlag, men Lachmann indførte faste normer, både for klassisk og for gammeltysk litteratur. Hans udgaver af Hartmann von Aue, Wolfram von Eschenbach og Walther von der Vogelweide regnes som klassikere inden for den germanistiske udgivelseshistorie.

Se også 
 Textus receptus

Eksterne henvisninger 

  Tekster på Wikisource 
 
 Opslag hos Den Store Danske
  
 

Filologer fra Tyskland
Klassiske filologer
Germanister
Professorer fra Tyskland
Ansatte ved Humboldt-Universität zu Berlin
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Braunschweig