kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
DBU's Landspokalturnering for herrer 1957-58

DBUs Landspokalturnering for herrer 1957/1958 var den fjerde udgave af DBUs Landspokalturnering for herrer. Vejle Boldklub vandt turneringen for første gang, da holdet i pokalfinalen besejrede KB med 3-2. Ingen af de to hold havde tidligere været i finalen i turneringens historie.

Finalen blev spillet den 11. maj 1958 i Københavns Idrætspark under overværelse af 28.600 tilskuere, hvilket var ny tilskuerrekord for en pokalfinale. Kampen blev afgjort, da Tage Hvejsel Hansen bragte Vejle Boldklub foran med 3-2 i kampens 73. minut. Vejles Knud Herbert Sørensen blev valgt som finalens pokalfighter.

De forsvarende pokalmestre fra AGF blev slået ud i 4. runde af Brønshøj Boldklub efter straffesparkskonkurrence.

Kampe og resultater

1. runde 

Første runde havde deltagelse af 68 hold fra 3. division og de lavere rækker. Holdene fordelte sig således mellem rækkerne i sæsonen 1956-57:

Kampe

2. runde

Hold 

I anden runde deltog 44 hold fordelt på:
 34 vindere fra 1. runde
 10 hold fra 2. division 1956-57, som først trådte ind i turneringen i denne runde.
Holdene fordelte sig således mellem rækkerne i sæsonen 1956-57:

Kampe

3. runde

Hold 

I fjerde runde deltog 32 hold fordelt på:
 22 vindere fra 2. runde
 10 hold fra 1. division 1956-57, som først trådte ind i turneringen i denne runde.
Holdene fordelte sig således mellem rækkerne i sæsonen 1956-57:

Kampe

4. runde

Hold 

Fjerde runde (ottendedelsfinalerne) havde deltagelse af de seksten vinderhold fra fjerde runde. Holdene fordelte sig således mellem rækkerne i sæsonen 1956-57:

Kampe

Kvartfinaler

Hold 

Kvartfinalerne havde deltagelse af de otte vinderhold fra femte runde. Holdene fordelte sig således mellem rækkerne i sæsonen 1958:

Kampe

Semifinaler 

Semifinalerne havde deltagelse af de fire vinderhold fra kvartfinalerne.

Finale 

Finalen mellem de to vindere af semifinalerne blev spillet den 11. maj 1958 i Københavns Idrætspark under overværelse af 28.600 tilskuere, hvilket var ny tilskuerrekord for en pokalfinale.

Kilder / eksterne henvisninger 
 www.haslund.info – POKAL 1957/1958 
 Peders Fodboldstatistik – DBU´s Landspokalturnering 1957 – 1958 
 HVEM HVAD HVOR 1958
 Fra Helsingør IF til Elite 3000 – Kampe – 1956/57

Noter 

1957-58
Fodbold i 1957
Fodbold i 1958
3rd Bass

3rd Bass er en 80-90'er Hip Hop-trio, der blev dannet i 1987 af de to hvide MC's Serch og Prime Minister Pete Nice, der hurtigt fik selskab af den sorte DJ Richie Rich. Den bebrillede b-boy MC Search fra Queens havde tidligere gjort sig bemærket som battle-rapper, mens Brooklyn-drengen Pete Nice var berygtet for sine skarpe tekster, der var stærkt inspireret af hans fortid som litteraturstuderende ved Columbia University.

Inspireret af produceren Sam Sever og Stetsasonic-medlemmet Prince Paul udgav 3rd Bass i 1989 det anmelderroste album The Cactus Album. Albummet indeholdt bl.a. singlerne Steppin' to the A.M., Brooklyn-Queens og ikke mindst den humoristiske The Gasface, der var med til at skaffe 3rd Bass en stor fanskare blandt både hvide og sorte.

På albummet Derelicts of Dialect fra 1990 tog 3rd Bass til en vis grad afstand fra deres crossover-succes. Det kunne især høres på gruppens hit-single Pop Goes the Weasel, hvor både teksten og den medfølgende video tog klar afstand til Vanilla Ice og andre hvide wanna-bees. Efterfølgende gik 3rd Bass i opløsning, hvilket dog ikke forhindrede de to rappere i at udgive plader. MC Serch udgav Return of the Product, men Pete Nice i selskab med DJ Richie Rich udgav albummet Dust to Dust.

I dag er MC Serch direktør for pladeselskabet Wild Pitch, mens Pete Nice har sin egen baseball-udstyrs-butik.

Referencer 

Fra DR's Musikleksikon
Hiphopgrupper fra USA
Kidō Butai

Kidō Butai (jap. , "mobile enhed") var navnet på den største japanske flådestyrke i begyndelsen af 2. Verdenskrig i Stillehavet. Den blev opstillet af den japanske flåde ved etableringen af den 1. marineluftflåde den 10. april 1941. Kernen i denne flåde var de dengang syv hangarskibe med deres 474 kampfly. 

Senere blev der tilføjet 5. hangarskibsdivision med Shōkaku og Zuikaku, 1. hangarskibsdivision med Akagi og Kaga samt 2. hangarskibsdivision med Sōryū og Hiryū. De udgjorde herefter kernen af Kidō Butai. Hertil kom mindre eskortehangarskibe og et antal slagskibe, krydsere og destroyere. Med denne flådestyrke sejlede admiral Isoroku Yamamoto øst på for at gennemføre angrebet på Pearl Harbor. Den øverstkommanderende for 1. marineluftflåde var på dette tidspunkt viceadmiral Chuichi Nagumo.

Skibene i Kidō Butai opererede til dels uafhængigt af hinanden. Ved slaget om Midway fra 4. til 6. juni 1942 mistede flåden imidlertid fire hangarskibe. Dette markerede begyndelsen på slutningen af den japanske flådes herredømme i Stillehavet. 

De øvrige hangarskibe deltog fortsat i slagene i Stillehavskrigen og blev stadig betegnet som Kidō Butai. Frem for alt blev Shōkaku og Zuikaku, som deltog i Slaget øst for Salomonøerne og Slaget ved Santa Cruz-øerne i august og oktober 1942 omtalt med dette navn.

Skibe i Kidō Butai 

Status ved udgangen af november 1941

Hangarskibe 
 Akagi – sænket den 4. juni 1942 
 Kaga – sænket den 5. juni 1942
 Hiryū – sænket den 5. juni 1942 
 Sōryū – sænket den 4. juni 1942
 Zuikaku – sænket den 25. oktober 1944
 Shōkaku – sænket den 19. juni 1944

Slagskibe 
 Hiei – sænket den 13. november 1942 
 Kirishima – sænket den 15. november 1942

Krydsere 
 Tone – sænket i japansk havn 1945 
 Chikuma – sænket i japansk havn 1945 
 Abukuma – sænket den 26. oktober 1944

Destroyere 
 Tanikaze – sænket den 9. juni 1944
 Urakaze – sænket den 21. november 1944
 Isokaze – sænket den 7. april 1945
 Hamakaze – sænket den 7. april 1945
 Kasumi – sænket den 7. april 1945
 Arare – sænket den 5. juli 1942
 Kagero – sænket den 8. maj 1943
 Shiranui – sænket den 27. oktober 1944
 Akigumo – sænket den 11. april 1944

Ubåde 
 I-19 
 I-21
 I-23

Japans historie
Krigsskibe fra 2. verdenskrig fra Japan
Antoniterordenen

Antoniterordenen havde sin oprindelse i et broderskab som virkede med sygepleje og opstod i slutningen af 1000-tallet i Frankrig. Ordenen havde Antonius den Hellige som skytshelgen. Formålet var at pleje dem, der blev ramt af den såkaldte antoniusild (ergotisme), der var en følge af meldrøje-forgiftning.

Historie 
I 1200-tallet spredtes antoniterordenen over Europa, ikke mindst som reaktion på den sorte døds hærgen.

Senere i 1200-tallet antog man Skt. Augustins Regel, men ordenen regnes alligevel til tiggerordnerne.

Antoniterordenen havde dog flere lighedstræk med johanniterordenen, som den i 1700-tallet opgik i.

Antoniterklostre i Norden i middelalderen 
 Ramundeboda konvent, Närke, etableret i slutningen af 1400-tallet
 Mårkær Kloster
 Klostret i Præstø

Eksterne henvisninger 

Romerskkatolske munkeordener
Lev Kamenev

Lev Borisovitj Kamenev (, ; født 6. juli 1883, død 25. august 1936) var en sovjetisk parti- og statsleder, bolsjevik og revolutionær. 

Hans oprindelige efternavn var Rosenfeld. Han var gift med Lev Trotskijs søster Olga.

I 1918 blev Kamenev formand for Moskvasovjetten og snart derefter Lenins stedfortræder på Folkekommissærernes råd (regeringen) og Rådet for arbejde og forsvar. I marts 1919 blev Kamenev medlem af politbureauet. Hans personlige forhold til sin svoger Lev Trotskij var godt under 1917-revolutionen og under den russiske borgerkrig, men forværredes efter 1920. Kamenev opbyggede i forbindelse med sit politiske virke et nært venskab med Grigorij Sinovjev, der politisk var mere ambitiøs, end han selv var.
I 1936 blev Kamenev dømt for højforræderi i forbindelse med Moskvaprocesserne og skudt. Han blev rehabiliteret i 1988.

Eksterne henvisninger 

Politikere fra Sovjetunionen
Sovjetunionens statsoverhoveder
Serb cutter

Srbosjek (bogstaveligt "serbiske cutter" på kroatisk , der ofte omtales som "skarp") var et specielt designet kniv, der blev brugt af Ustaše under 2. verdenskrig til en hurtig aflivning af fanger i koncentrationslejrene i Den Uafhængige Stat Kroatien, især i Jasenovac.

Ofrene var serbere, jøder og romaer, fængslet på grund af deres etnicitet og et betydeligt antal af kroater, fængslet med den begrundelse, at de var Partisan modstand medlemmer, eller under mistanke for at have deltaget i anti-fascistiske aktiviteter.

I Krotation foretrak man at skære halsen over på KZ-fanger i stedet for at gasse dem, og derfor krævede Ustaše et særligt værktøj. Kniven blev fremstillet under 2. verdenskrig af den tyske fabrik Gebrüder Grafrath fra Solingen-Widderit under en særlig ordre fra regeringen i Den Uafhængige Stat Kroatien. Gebrüder Grafrath blev overtaget i 1961 af Hubertus Solingen. Den øverste del af srbosjek var lavet af læder, som en slags en handske, designet til at blive båret med tommelfingeren går gennem hullet, således at kun den kniv stak fra hånden. Det var en buet, 12 cm lang kniv med æg på dens konkave side. Kniven var fastgjort til en bøjet oval kobberplade, mens pladen var fastgjort til et tykt læderarmbånd. Der var påskriften "Gräwiso" på læderdelen af kniven, og kniven var også kendt som "graviso kniv" på grund af dette. Klingen var buet med henblik på at gøre det lettere at snitte i halsen på ofret, efter krumning af halsen. Således var Srbosjekkniven designet til at dræbe så hurtigt som muligt.

I Jasenovac blev der arrangeret konkurrencer i hurtighenrettelser af Ustaše. Vinderen af en sådan konkurrence, Petar Brzica, skar halsen over på 1.360 fanger.

Noter 

Knivvåben
Holocaust i Kroatien
Jørgen Kosmo

Jørgen Hårek Kosmo (5. december 1947 i Fauske i Nordland - 24. juli 2017) var en norsk politiker tilhørende Arbeiderpartiet som var forsvarsminister (1993-1997) og arbejds- og administrationsminister (2000-2001). Fra 2001 til 2005 var han stortingspræsident. Han var valgt til Stortinget for Vestfold i årene 1985 til 2005. Han var suppleant i perioden 1981 til 1985.

H.M. Kongen tildelte 2. november 2005 Jørgen Kosmo Storkors af St. Olavs Orden. Udnævnelsen blev givet for embedsfortjeneste som stortingspræsident. Kosmo var den første stortingspræsident i nyere tid til at modtage ordenen. I 2005 blev Kosmo udnævnt til storkors af den svenske Nordstjerneordenen.

Eksterne henvisninger 

 Stortinget.no – Biografi
 Rigsrevisionen

Stortingsrepræsentanter fra Arbeiderpartiet
Administrationsministre fra Norge
Forsvarsministre fra Norge
Storkorskommandører af Nordstjerneordenen
Storkors af Sankt Olavs Orden
Ministre for nordisk samarbejde fra Norge
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen

Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (født 3. oktober 1959 i Vardø) er en norsk politiker (Ap), og stabschef på den norske Statsministers kontor.
Han blev valgt til Stortinget fra Finnmark i 1985. Han var suppleant i perioden 1981–1985. Han var fiskeriminister 1996–1997 og finansminister mellem 2000 og 2001. Schjøtt-Pedersen har studeret ved Universitetet i Oslo og har en Cand. Mag. i statsvidenskab, socialøkonomi og offentlig ret.

Han er (pr. 2017) leder af organisationen Norsk Olje og Gass.

Ekstern henvisning 
 Stortinget.no – Biografi 

Regeringen Jens Stoltenberg II
Finansministre fra Norge
Fiskeriministre fra Norge
Stortingsrepræsentanter fra Arbeiderpartiet
Alumni fra Copenhagen Business School
Tore Tønne

Tore Tønne (5. marts 1948 – 20. december 2002) var en norsk politiker (Ap) og erhvervsleder. Han var koncerndirektør i Statoil, koncernchef i firmaet Norwegian Seafoods og sundhedsminister under Regeringen Jens Stoltenberg I (marts 2000–oktober 2001).

Tønne var uddannet civiløkonom og jurist. I december 2002 blev det kendt at Økokrim etferforskede Tønne for at have modtaget et honorar på 1,5 million kroner fra advokatfirmaet BA-HR for rådgivningsvirksomhed, som han i en seks ugers periode udførte for Kjell Inge Røkke under opkøbet af Kværner i efterlønsperioden efter ministerposten. Tønne havde skriftligt forsikret, at han ikke havde lønnet arbejde, og honoraret måtte derfor kamufleres ved hjælp af en falsk faktura fra BA-HR. Sagen førte til omfattende mediedækning. Økokrim rejste tiltale mod Tønne 20. december. Tønne blev meldt savnet om morgenen den 21. december 2002, og lige før klokken 19 samme dag blev han fundet død ved sin egen bil. Dødsfaldet blev hurtigt karakteriseret som en personlig tragedie.

Ekstern henvisning 
 Advokatbladet: Etterpåklokskap og nyttig lærdom: Bruråsutvalget kritiserer mediene 
 Adresseavisa: – Tenker på Tore hver dag. Interview med journalist på Dagblader, Gudleiv Forr
 VG Nett: Angriper Røkke og topp-politikere i Tore Tønne-bok
 Ukeavisen Ledelse: Røkke, ikke Tønne 
 Stavanger Aftenblad: Tilbakeblikk på Tønne-saken, 5 år etter. December 2007 

Sundhedsministre fra Norge
Jurister fra Norge
Politikere fra Arbeiderpartiet
Ellen Horn

Ellen Horn, (født Ellen Stoesen 1. februar 1951) er en norsk skuespiller og tidligere kulturminister. Hun er opvokset på Tjøme. Horn lavede dukketeater i tre år efter hun fuldførte videregående skole . Hun er uddannet skuespiller fra Statens Teaterhøyskole og har været tilknyttet fjernsynsteateret, Nationaltheatret som skuespiller og teaterchef, og blev udnævnt til teaterchef på Riksteatret i februar 2005. Hun var kulturminister i Regeringen Jens Stoltenberg I, 2000-2001.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Teaterskuespillere fra Norge
Kulturministre fra Norge
Filmskuespillere fra Norge
Rygeost

Rygeost (også røgeost eller røgost) er en surmælksost, som saltes og krydres med kommen, og ryges med halm eller brændenælder.

Osten, der er en gammel dansk specialitet, kendes især fra Fyn, og den er den eneste helt originale ostetype af dansk oprindelse, dvs. den eneste ost, som er opfundet i Danmark uden inspiration fra udenlandske oste.

Almindeligvis drysses efter rygning med hele kommenfrø.

Gundestrup Mejeri vandt i 2016 anerkendelse for deres rygeostarrangement Sol over Gundestrup.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Den Store Danske: Rygeost

Oste fra Danmark
Mad fra Danmark
Carl Ferdinand Rasmussen

Carl Ferdinand Rasmussen (15. juni 1831 i København – 6. april 1903) var en dansk historicistisk arkitekt.

C.F. Rasmussen var søn af skomager, senere rodemester, Peter Christian Rasmussen og Ane Kirstine f. Møller og blev født i København. Han fik uddannelse som tømrer fra 1845 (blev svend 1849) og gik samtidig på Kunstakademiet, hvor han blev optaget i oktober 1845. Han tegnede et par år hos M.G. Bindesbøll og vandt Akademiets store sølvmedaille 1854. 1857-58 foretog han en længere studierejse til Frankrig og Italien. Rasmussen har ikke bygget meget i Danmark, hans betydeligste arbejde er Det Kongelige Vajsenhus' bygning i København, 1873-74, men har udfoldet en betydelig virksomhed i Sydsverige. Her kan nævnes bygningerne ved Ronneby Bad, 1872-74, Landstadsembetshuset for Malmøhus Len, 1878, Kramers Hotel i Malmø, 1878-79, herregården Snogeholm for grev Piper, 1879-81, og flere andre herregårde. Ved udstillingen i Malmø 1896 fik han sølvmedaille for opfindelsen af en malerfarve til at stryge på våde vægge.

C.F. Rasmussen var en af de få, der forsøgte at fortsætte Bindesbølls friere retning, f.eks. i villaen Ingemannsvej 2 og Skomager­stiftelsen Gasværksvej 25-27 med den karakteristiske snoede pinakel i gavlen. Vajsenhuset er en rødstensbygning, der nærmest var påvirket af J.D. Herholdts Nationalbank. To af hans bygninge er fredet.

Han ægtede 1860 Thora Emilie Oldenstedt (1832-1871) og 1874 sit søskendebarn Mine Augusta Rasmussen (f. 17. marts 1840), datter af skomagermester Niels Rasmussen og Johanne Margrethe f. Mouritzen.

Værker 

 Skomagersvendebroderskabets Stiftelse, Gasværksvej 25-27/Istedgade 31, København (1858, fredet 1992 og restauret)
 Villaer, Ingemannsvej 2 (1866, nedrevet), 6 (1866, tilbygning 1878), 11 (nedrevet), 12 (1867, nedrevet), og 14 på Frederiksberg
 Gehejmearkivar Caspar Frederik Wegeners biblioteksbygning, Vesterbrogade 60, København (1867, fredet 1981)
 Bygninger ved Ronneby Brunn, Blekinge (1873-74)
 Det Kongelige Vajsenhus, Nørre Farimagsgade 51, København (1874-75, 1. præmie i konkurrence)
 Länsstyrelsens kancellibygning, Adelgata, Malmø (1877)
 Ejendom med pigeskole, Slottsgata 10, Malmø (1877)
 Hotel Kramer, Malmø (1878-79)
 Flere herregårde i Skåne og Blekinge, bl.a. Snogeholm (1879) og Skoghult (1879-81).

Kilder 
 
 Merete Bodelsen og Povl Engelstoft (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon København: Aschehoug 1947-52.
 Ida Haugsted, "Carl Rasmussen", i: Sys Hartmann (red.), Weilbachs Kunstnerleksikon, København: Rosinante 1994-2000.
 Erik Schiødte, "Carl Ferdinand Rasmussen", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Eksterne henvisninger 

Arkitekter fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1800-tallet
Historicistiske arkitekter
Slutsil

Slutsil (dansk), Schlüttsiel (tysk) eller Slütsil (nordfrisisk) er en færgehavn i nærheden af Bredsted i Nordfrisland med færgeforbindelser til Amrum, til halligerne Langenæs, Grøde og Hoge samt til sælbankerne.

Havnen er beliggende cirka 2,5 kilomter øst for hallig Øland. Forløberen for den nuværende havn var den allerede i 1735 oprettede havn i det nærligende Bongsil.

Stednavnets første led Slut (tysk: Schlütt, nordfrisisk: di Slüt) henviser til en større tidevandsstrøm i vadehavet (Slut), som begynder ved Slutsil, passerer halligerne Grøde og Øland og munder efter flere hundred meter i Sønderaaen. Ordet har sit udspring i det nordfrisiske slüütj som betyder marskgrøft. Stednavnets sidste led Sil henviser til en stor digesluse (tysk Siel sønderjysk Sil) på samme sted. En sil er en passage i et dige med det formål at afvande inddigede marskområder.

Slusen i Slutsil blev bygget i 1959 og har fire store porte med et bredde på hver 6,5 meter, hvorfra der er udløb til Nordsøen. Gennem Slutsil udmunder Bongsil Kanalen, der udgør afløb fra bl.a. Botslot Sø.

Færgehuset huser i dag et hotel med tilhørende restaurant. Ved siden af færgehavnen findes også en lystbådehavn. Tæt ved havnen er der opført et informationscenter om nationalparken Vadehavet. Vadehavet ud for Nordfrisland kyst blev i 2009 optaget i UNESCOs verdensarvsliste over bevaringsværdige områder.

Litteratur 
 Thomas Steensen: Schlüttsiel – Hafen für die Halligwelt, i: Nordfriisk Instituut (Udg.): Nordfriesland nr 152, Nordfriisk Instituut, Bredstedt 2005, , sider 19–25

Eksterne henvisninger 

Færgehavne
Nordfrisland
Marsvin (adelsslægt)

Marsvin er en uddød dansk uradelsslægt, der førte en med et sølv marsvin belagt rød skrå-bjælke i sølv felt, på hjelmen syv vekselvis røde og sølv strudsfjer og syv vekselvis sølv og røde faner. Johannes Marsvin nævnes 1310.

Historie 

Slægtens ældste led var knyttede til Odense. Jørgen Marsvin til Lindved og Hollufgård (død 1524), beklædte stillingen som rigskansler under kongerne Hans og Christian 2. Hans sønnesøn, rigsråden Jørgen Marsvin til Hollufgård og Dybæk (død 1581), var 1548 med på det store brudetog til Meissen og opvartede nogle år efter den fangne kong Christian på Kalundborg Slot. Han sad som lensmand på Tranekær, senere bl.a. på Helsingborg og Landskrona og deltog i krigen mod Sverige, 1568 som feltøverste. Blandt hans børn skal nævnes Otte Marsvin (1573-1647) og datteren Ellen Marsvin (1572-1649), der først ægtede Ludvig Munk til Nørlund (død 1602), derefter Knud Rud til Sandholt (død 1611). Efter at hun 1615 var blevet Christian 4.s svigermoder ved kongens ægteskab med hendes datter, Kirsten Munk, kom hun til at spille en fremtrædende rolle. De fleste af børnene i dette ægteskab blev opdragne i hendes hjem. Hun var en meget myndig og økonomisk, hensynsløs og stridbar dame og erhvervede efterhånden udstrakt gods, bl.a. Lundegård, Øster-Vallø, Lellingegård, Ulfeldtsholm, som hun lod kalde Ellensborg, det nuværende Holckenhavn, Kjærstrup på Tåsinge, Nørlund Slot, Boller, Rosenvold og øen Thurø. Rundt om på gårdene drev hun en mægtig bedrift med staldøksne og oprettede store ladegårde. Efter kongens brud med datteren vedblev hun en tid at stå i et ret venskabeligt forhold til ham, medens hendes forhold til Kirsten Munk var alt andet end godt. Senere levede hun dog i bitre stridigheder med sin kgl. svigersøn. Fra en af hendes brødre nedstammede oberstløjtnant Jokum Henrik Marsvin, der 1768 døde som sidste mand af slægten. I fortegnelsen over adelens tilnavne betegnet som "de smukke Marsviner".

Se også 
 Marsvinslund

Kilder 
 Poul Bredo Grandjean, "Marsvin", i: Christian Blangstrup (red.), Salmonsens Konversationsleksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1915-30.

 
Adelsslægter fra Danmark
Guri Ingebrigtsen

Guri Helene Ingebrigtsen (født 19. maj 1952 på Værøy, død 5. januar 2020) var en norsk læge og politiker (Ap). Hun var politisk rådgiver for den norske sosial- og helseminister i 1996 og 1996–1997 og minister i det samme ministerium i perioden 2000–2001 i Regeringen Jens Stoltenberg I.

I 1970'erne var hun medlem af AKP. I 1986 arbejdede hun som nødhjælpsarbejder i Afghanistan. I to perioder (1999–2007) var hun borgmester i Vestvågøy kommune i Nordland.

Referencer 

Politikere fra Arbeiderpartiet
Socialministre fra Norge
Terje Moe Gustavsen

Terje Moe Gustavsen (født 20. oktober 1954 i Larvik, død 4. maj 2019) var en norsk politiker og tjenestemand. Gustavsen tilhørte Arbeiderpartiet og var transportminister i Regeringen Jens Stoltenberg I fra 17. marts 2000 til 19. oktober 2001. Fra 12. november 2007 til sin død var han vejdirektør og øverste leder for Statens vejvæsen i Norge. 

Gustavsen arbejdede med forskellige stillinger i Postvæsenet mellem 1970 og 1987. Fra 1981 til 1987 havde han stillinger som sekretær, næstformand og leder i Oslo-afdelingen af Den norske Postorganisasjon. Fra 1987 til 1990 var han sekretær i Statstjenestemandskartellet og mellem 1990 og 1999 leder i LO Stat (tidligere Statstjenestemandskartellet). 

Terje Moe Gustavsen var statssekretær ved Statsministerens kontor i seks måneder i 1997. Mellem 1999 og 2000 var han strategidirektør i Telenor Installation og Service. Fra 2002 til 2005 var han direktør i arbejdsgiverforeningen NAVO, og var personaledirektør i SAS Braathens fra 2005 til 2007. I 2007 blev han ansat i Arbeidsgiverforeningen Spekter som specialrådgiver.

Ekstern Henvisning 
 Biografi Stortinget.no

Referencer 

Politikere fra Arbeiderpartiet
Personer med tilknytning til SAS Group
Otto Gregussen

Otto Gregussen (født 15. september 1956 i Bodø) er en norsk erhvervsleder og politiker (Ap).

I 1992 blev han udnævnt som politisk rådgiver i i Norges Fiskeriministerium, en stilling han havde frem til 1994, hvor han blev statssekretær i samme ministerium. I 1996 gik han ud af regeringsapparatet. I 2000 blev Gregussen udnævnt som fiskeriminister i Jens Stoltenbergs første regering. Han blev siddende til regjeringen gik af efter Stortingsvalget i 2001.

Gregussen har også haft flere ledende stillinger indenfor fiskeriorganisationer og indenfor erhvervslivet. Han har blandt andet været administrerende direktør i Norske Fiskeoppdretteres Forening og administrerende direktør i Norshell. Han har også været regionaldirektør i Trøndelag NHO.

Politikere fra Arbeiderpartiet
Personer fra Bodø
Anne Kristin Sydnes

Anne Kristin Sydnes (født 13. maj 1956, død 3. marts 2017) var en norsk politiker (Ap). Hun var cand.polit. med hovedfag i statsvidenskab.

Sydnes har været assisterende direktør ved Fridtjof Nansens institutt (1985-1995). Fra 1998 til 2000 var hun direktør i Statoil med specialansvar for menneskerettighedsspørgsmål og landanalyser. Under Regeringen Jens Stoltenberg I udviklingsminister mellem 2000 og 2001. Hun var desuden udenlandschef i Kirkens Nødhjelp.

Referencer 

Udviklingsministre fra Norge
Politikere fra Arbeiderpartiet
Politologer fra Norge