kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Troy H. Middleton

Generalløjtnant Troy Houston Middleton (12. oktober 1889 – 9. oktober 1976) var en fremragende soldat og underviser, som fungerede som korpsschef i Europa under 2. Verdenskrig og senere som præsident for Louisiana State University (LSU).

Middleton blev officer i den amerikanske hær i 1912. Han nåede at blive forfremmet til oberst i 1918, den yngste af den rang i det amerikanske ekspeditionskorps. Under 1. Verdenskrig havde Middleton ledelse i kamp, og fik tildelt Distinguished Service Medal for indsatsen i Meuse–Argonne offensiven.

Middleton gjorde derefter tjeneste på den amerikanske hærs infanteriskole på Fort Benning. Herefter kom han på Command and General Staff School på Fort Leavenworth, Army War College, Washington, D.C. og endelig LSU. Efter at have gjort tjeneste som kommandant for kadetterne på LSU, trak han sig tilbage fra hæren i 1937 for at tage imod et tilbud om at blive dekan for administrationen og senere fungerede han som vicepræsident på universitetet. 

I begyndelsen af 1942 blev han kaldt tilbage til tjenesten. Middleton havde kommandoen over 45. infanteridivision under kampene om Sicilien og Salerno. I december 1943 blev han forfremmet til at lede 8. Korps. Middletons fremragende ledelse under Operation Cobra og under Ardennerslaget førte til, at han i vide kredse blev anerkendt som en usædvanlig dygtig korpskommandør. 

Da han igen tog sin afsked fra hæren vendte Middleton tilbage til LSU og i 1950 blev han udpeget til præsident for universitetet. Middleton fortsatte med at være konsulent for hæren i mange sammenhænge. Han boede i Baton Rouge, Louisiana indtil  sin død i 1976. Han blev begravet på Baton Rouge National Cemetery. Hærens og luftvåbenets bygning for træning af reserveofficerer på Mississippi State University, Middletons alma mater, er opkaldt efter ham. Louisiana State Universitys bibliotek blev opkaldt efter ham, fordi da han var præsident for LSU, kom han i strid med den lovgivende forsamling i Louisiana om prioritering af bevillinger. Middleton ønskede et nyt bibliotek, mens lovgiverne ville lukke området bag det ene mål på Tiger Stadium.  Begge dele blev gennemført.  

Troy Houston Middleton var fortaler for race-adskillelse (segregation), i kraft af hans stilling som præsident for LSU afviste han af princip afro-amerikanske ansøgere til Universitetet. I starten af 50'erne var der dog flere sorte der lagde sag an mod LSU og Troy H. Middleton under anklager om racediskrimination. Afro-amerikanske Daryle Eva Foister vandt en sådan retssag over LSU i 1951/52. Daryle E. Foister havde ligesom Troy H. MIddleton gjort tjeneste for U.S. Army under 2. verdenskrig hvor hun havde været udstationeret som sygeplejerske i Liberia, Burma og Tyskland.  

I sommeren 2020 blev Troy H. Middletons navn fjernet fra facaden af LSU's bibliotek.

Eksterne kilder 
 Army.mil: Troy H. Middleton 

Militærfolk fra USA
Amerikanere i 2. verdenskrig
Algeæder

Algeæder har flere specialiseringer:
Gyrinocheilus bl.a. kinesisk algeæder "ægte algeædere"
Nogle Sugemaller Loricariidae
Især Ancistrus
Siamesisk algeæder Crossocheilus siamensis
Jordanella floridae
Amano reje

nl:Algeneters
Erik Edman

Erik Edman (født 11. november 1978 i Huskvarna, Sverige) er en tidligere svensk fodboldspiller, der spillede som venstre back. Han nåede igennem sin karriere at optræde for Torino, Karlsruher SC, AIK Stockholm, SC Heerenveen, Tottenham, Helsingborgs IF, Wigan Athletic og Rennes FC.

Landshold 
Edman nåede i sin tid som landsholdsspiller at spille 57 kampe og score et enkelt mål for Sveriges landshold, som han debuterede for i januar 2001 i en venskabskamp mod Færøerne. Han har efterfølgende været en del af den svenske trup til både VM i 2002, EM i 2004 og VM i 2006.

Eksterne henvisninger 

 Soccerbase.com spillerinfo 

Fodboldspillere fra Sverige
Fodboldspillere fra Helsingborgs IF
Fodboldspillere fra Torino FC
Fodboldspillere fra Karlsruher SC
Fodboldspillere fra SC Heerenveen
Fodboldspillere fra Tottenham Hotspur F.C.
Fodboldspillere fra Stade Rennais FC
Fodboldspillere fra Wigan Athletic F.C.
Fodboldspillere fra AIK Fotboll
Fodboldtrænere fra Sverige
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2002
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2004
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2006
Nicholas Ray

Nicholas Ray, egentlig Raymond Nicholas Kienzle, (født 7. august 1911 i Galesville, Wisconsin, død 16. juni 1979 i New York City) var en amerikansk filminstruktør og skuespiller. 

Han leverede en moden debut med They Live by Night (1948), om to unge på flugt fra politiet. Hans to næste film var usædvanlige fortællinger og viste et særpræget talent: In a Lonely Place (Manden uden hæmninger, 1950) var en hårdkogt psykologisk thriller med Humphrey Bogart som manuskriptforfatter i Hollywood, og i den symbolistiske westernfilm Johnny Guitar (1953) satte han de kvindelige hovedpersoner, spillet af Joan Crawford og Mercedes McCambridge, i forgrunden. Ray fik derefter en stor kommerciel succes med Rebel Without a Cause (Vildt blod, 1955) hvor James Dean spiller sin mest berømte rolle. Disse film røbede Rays evner som fortæller og hans engagement på vegne af unge mennesker, og kritikerne hyllede ham som en selvstændig personlighed indenfor Hollywoods filmindustri.

Efter bl.a. bibelfilmen King of Kings (Kongernes konge, 1961) og 55 Days at Peking (55 dage i Peking, 1963), en dyr film om Bokseropstanden, brød han med filmselskaberne og fik ikke længere finansieret nogen filmprojekter. Han underviste i film i New York, instruerede eksperimentfilm, og dukkede op som skuespiller i Wim Wenders' Der amerikanische Freund (Den amerikanske ven, 1977). På dødslejet skabte han Nick's Movie (1980) i samarbejde med Wenders, som afsluttede filmen efter Rays død.

Eksterne henvisninger 
 

Filminstruktører fra USA
Tysk-amerikanere
Mercedes McCambridge

Carlotta Mercedes McCambridge (født 16. marts 1916 i Joliet, Illinois, USA, død 2. marts 2004 i La Jolla, Californien) var en amerikansk skuespiller.

For sin rolle som "Sadie Burke" i filmen Alle kongens mænd, (All the King's Men) vandt hun i 1949 en Oscar for bedste kvindelige birolle. Hun leverede siden sporadiske, men intense rollepræstationer i amerikansk film, bl.a. i Johnny Guitar (1954), Touch of Evil (Politiets blinde øje, 1958) og Suddenly, Last Summer (Pludselig sidste sommer, 1959). Hun har også lagt stemme til dæmonen i The Exorcist (1973).

Hun har fået to stjerner på Hollywood Walk of Fame, en for film og en for tv.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Illinois
Oscar for bedste kvindelige birolle
Hollywood Walk of Fame
Valognes

Valognes er en kommune i departementet Manche i Normandie-regionen i det nordvestlige Frankrig.

Byen ligger ved Merderet-floden, 20 km sydøst for Cherbourg.

Historie 
Byen blev bygget ikke ret langt fra den romerske by Alauna eller Alaunia hvorfra byen har hentet sit navn. Det var et befæstet støttepunkt under de normanniske hertuger og franske monarker. Det var her Wilhelm Erobreren fik nyheden om at baronerne i Cotentin og Bessin konspirerede om at dræbe ham, hvorefter han undslap til Falaise. Edvard 3. af England erobrede Valognes uden modstand, tilbragte en nat der og plyndrede og afbrændte derefter byen. Henrik 3. af England besad byen, som forblev under engelsk herredømme i 30 år. Det blev en slags feriested for engelske aristokrater indtil 1920'erne. Under de franske religionskrige stillede Valognes sig i 1588 på den katolske ligas side. Borgen, ligesom den i Cherbourg, blev fuldstændig ødelagt under Ludvig 14. Af de klostre, som fandtes i Valognes før 1792 er der kun Benediktinerklosteret tilbage. Det blev omdannet til et hospice.

Notre Dame kirken fra det 14. århundrede havde en kuppel fra 1612, der var det eneste eksempel på en gotisk kuppel i Frankrig. Hele kirken blev ødelagt i 1944 under operation Overlord.

Før den Franske revolution var Valognes hjemsted for over hundrede familier af ædel byrd og formue, og var længe efter hjem for mange af den gamle adel. Byen blev således kendt som Normandiets Versailles på grund af dens aristokratiske ejendomme og paladser samt dens stille mystiske stemning og eksklusivitet i gaderne. Dette var Barbey d'Aurevillys Valognes.

Methuen guiden fra 1928 over Normandiet af Cyril Scudamore beskriver noget mere prosaisk Valognes som "en ren og velbygget by, hvis fine gamle huse vidner om dens tidligere velstand".

Der er ikke meget tilbage af Valognes berømte arkitektoniske arv, da mange af de aristokratiske ejendomme blev skudt i grus under slaget om Normandiet. De smukke hôtel de Beaumont, findes dog stadig.

Museer 
Byen har to museer som er viet til de to alkoholiske drikke, som Normandiet er kendt for: et for cider, og et for æblebrændevinen Calvados''.

Venskabsbyer 
Valognes er venskabsby med
  Wimborne i Dorset, England
  Stolberg i Rheinland, Tyskland

Eksterne kilder 
 Valognes ville d'art et d'histoire (Officiel hjemmeside) 

Byer i Manche
Walter Brennan

Walter Brennan (født 25. juli 1894 i Swampscott, Massachusetts, USA, død 21. september 1974 i Oxnard, Californien) var en amerikansk filmskuespiller.

Han har medvirket i over hundrede film, hvor de fleste er westernfilm. Han vandt tre Oscars i klassen for bedste mandlige birolle. Han vandt sine tre birolle-Oscars for Come and Get It (Mands vilje, 1936), Kentucky (1938) og The Westerner (En mand kom til Texas, 1940), og var en farverig westernfigur i Howard Hawks' Red River (1948) og Rio Bravo (1959).

Walter Brennan har fået en stjerne på Hollywood Walk of Fame for sit bidrag indenfor film.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Massachusetts
Oscar for bedste mandlige birolle
Hollywood Walk of Fame
Personer fra Massachusetts
Joseph Schildkraut

Joseph Schildkraut (født 22. marts 1896 i Wien, Østrig, død 21. januar 1964 i New York City, USA) var en østrigsk-amerikansk teater- og filmskuespiller.

Han vandt Oscar i 1937 i klassen for bedste mandlige birolle som "Kaptajn Alfred Dreyfus" i filmen The Life of Emile Zola. Joseph Schildkraut har fået en stjerne på Hollywood Walk of Fame for sit bidrag indenfor filmindustrien.

Filmografi (udvalg) 
 1938 – Marie Antoinette
 1940 – Den lille butik
 1959 – Anne Franks dagbog

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Oscar for bedste mandlige birolle
Hollywood Walk of Fame
Donald Crisp

Donald Crisp (født 27. juli 1882 i London, England, død 25. maj 1974 i Van Nuys, Californien) var en engelsk filmskuespiller og instruktør.
 
Han vandt en Oscar i 1941 i klassen for bedste mandlige birolle som "Gwilym Morgan" i filmen Grøn var min barndoms dal (How Green Was My Valley). Donald Crisp har fået en stjerne på Hollywood Walk of Fame for sit bidrag indenfor filmbranchen.

Filmografi 
 Stormfulde højder (1939)

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra England
Oscar for bedste mandlige birolle
Hollywood Walk of Fame
Palle Sørensen (fodboldspiller)

Palle Sørensen (født 4. april 1972) er en tidligere dansk fodboldspiller og formand for fagforeningen Spillerforeningen.

Han bor i dag i Odder

Karriere 
Han har i alt spillet 249 superliga-kampe for tre klubber fra 1991 til 2004.

AGF 
Allerede som 13-årig skiftede Palle Sørensen fra barndomsklubben Odder IGF og 20 km nordpå til Fredensvang og AGF. Her spillede han i tre år som ungdomsspiller, inden han som 16-årig fik sin første kontrakt med AGF. I sine godt ti år i AGF nåede han han vinde ét Junior-DM og 2 pokalfinaler og spille 110 kampe i Superligaen.

Viborg FF 
Sørensen kom til Viborg FF i sommeren 1996 fra Aarhus Fremad, hvor han nåede én pokalkamp siden skiftet fra AGF til det videre skifte til Viborg FF..

AB

International karriere 
I perioden 1988 til 1993 spillede han 29 kampe for to forskellige ungdomslandshold. Det højeste Sørensen har været med DBU's landshold, var da han i 2001 blev udtaget til Ligalandsholdet og opnåede to uofficielle landskampe.

Spillerforeningen 
Da Søren Colding skiftede til tysk fodbold i 2002, blev Palle Sørensen hans afløser som formand for LO-fagforeningen Spillerforeningen. Her virkede han indtil 2005, hvor han blev direktør i håndboldklubben SK Aarhus. Peter Møller afløste ham på formandsposten.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra AGF
Fodboldspillere fra Viborg FF
Fodboldspillere fra Aarhus Fremad
Fodboldspillere fra Akademisk Boldklub
Personer fra Odder
Charles Coburn

Charles Douville Coburn (født 19. juni 1877 i Savannah, Georgia, USA, død 30. august 1961 i New York) var en amerikansk teater- og filmskuespiller.

Han vandt en Oscar i 1943 i klassen for bedste mandlige birolle som "Benjamin Dingle" i filmen The More the Merrier. Han har fået en stjerne på Hollywood Walk of Fame, for sin indsats indenfor filmbranchen. Charles Coburn var bedstefar til skuespilleren James Coburn.

Coburn døde 30. august 1961 af en blodprop i hjertet.

Eksterne henvisninger 

 
 
 Charles Coburn på TCM

Skuespillere fra Georgia
Oscar for bedste mandlige birolle
Hollywood Walk of Fame
Personer fra Savannah
Barry Fitzgerald

Barry Fitzgerald (født 10. marts 1888 i Dublin, Irland, død 14. januar 1961) var en irsk skuespiller.

Han vandt en Oscar i 1944 i klassen for bedste mandlige birolle som "Fader Fitzgibbon" i filmen Går du min vej?. Han har fået to stjerner på Hollywood Walk of Fame, en for sin indsats indenfor filmen og den anden for tv.

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Irland
Personer fra Dublin
Irere i 1800-tallet
Irere i 1900-tallet
Oscar for bedste mandlige birolle
Hollywood Walk of Fame
John Frankenheimer

John Michael Frankenheimer (19. februar 1930 i New York City – 6. juli 2002 i Los Angeles, Californien) var en amerikansk filminstruktør.

Frankenheimer begyndte sin karriere indenfor fjernsyn. Han instruktørdebuterede i 1957 og gjorde sig bemærket med bl.a. The Manchurian Candidate (Kandidaten fra Manchuriet, 1962), Birdman of Alcatraz (Manden fra Alcatraz, 1962) og Seven days in May (7 dage i maj, 1964). Også handlingsfyldte film som French Connection II (1975), Black Sunday (Sort søndag, 1977) og Dead Bang (Enmandspatruljen, 1989). Den intense actionfilm Ronin (1998), med Robert De Niro, Stellan Skarsgård og Jean Reno, blev en biografsucces.

Eksterne henvisninger 
 
 

Filminstruktører fra USA
Filmproducere fra USA
Personer fra New York
Vellugtende skovranke

 
Vellugtende skovranke (Clematis flammula) er en lian med en slyngende vækst. Blomsterne dufter af mandler i udspringet, men lige som resten af planten er de giftige. Den er en yndet haveplante på grund af dens rigdom af blomster.

Beskrivelse 
grenene er slanke til spinkle, og barken er først lysegrøn og furet, men senere bliver den  rødbrun og glat. Gamle grene har en grå og trævlet bark. Knopperne er modsat stillede,  udspærrede og slanke. Bladene er dobbelt fjersnitdelte med småblade, som varierer i størrelse og form. De kan være linjeformede, smalt ægformede eller næsten runde, og randen kan være hel eller fliget. 

Blomstringen foregår i juli-september. Blomsterne sidder samlet i store, åbne stande, som er samemnsat af flødehvide, regelmæssige blomster. De har fire kronblade og mange, oprette støvdragere. Frugterne er nødder med lange, sølvhvide frøhaler.

Rodnettet er meget stort og både dybtgående og vidt udbredt. 

Højde x bredde og årlig tilvækst: 5,00 x 2,00 m (50 x 20 cm/år). Målene kan anvendes ved udplantning.

Hjemsted 
Arten er udbredt i Nordafrika, Mellemøsten, Kaukasus og Sydeuropa. Den er knyttet til varme, lysåbne voksesteder med tør og veldrænet jord, f.eks. på sandklitter og i makier. 

På grund af en effektiv frøspredning er den blevet naturaliseret mange steder i Nordamerika, hvor den betragtes som invasivt ukrudt.

På en varm, meget lys og kalkrig skovbund i kystområdet neden for Rom (Latium) findes arten sammen med bl.a. abild, avnbøg, bjergstenfrø, etruskisk gedeblad, frynseeg, glat korsblad, lægegaltetand, mispel, musetorn, navr, storfrugtet røn og ungarsk eg

Anvendelse 
Velduftende Skovranke klatrer op ad faste strukturer eller andre planter, hvis det er muligt, og hvis ikke, bruger den sig selv til at klatre op ad, hvorved den danner en busklignende struktur. Den er en yndet haveplante på grund af dens rigdom af blomster over en lang periode, og fordi den er god i forbindelse med espalierer, som den snart dækker på grund af en hurtig vækst.

Note 

Ranunkel-familien
Hvide blomster
Haveplanter
Natascha McElhone

Natascha McElhone, egentlig Natasha Taylor (født 14. december 1971 i London, England) er en britisk filmskuespiller, uddannet ved London Academy of Music and Dramatic Art.

Hun indledte sin karriere med biroller i tv-serier og debuterede i 1994 på spillefilm. Hun spillede Pablo Picassos hustru Françoise i James Ivorys Surviving Picasso (At overleve Picasso, 1996) over for Anthony Hopkins og den unge Clarissa Dalloway i Marleen Gorris' film Mrs. Dalloway (1997) efter Virginia Woolfs roman, spillede centrale roller i Peter Weirs The Truman Show (1998) og John Frankenheimers Ronin (1998) og var Rosaline i Kenneth Branaghs Love's Labour's Lost (2000). McElhone har siden medvirket i bl.a. Chen Kaiges film Killing Me Softly (2002) og haft hovedrollen som Karen i fjernsynsserien Californication (2007-2014).

McElhone spillede også en hovedrolle i filmen Mysteriet i Månedalen. Her spiller hun den første måneprinsesse, Loveday (2008). I 2016 medvirker hun i Netflix' serie Designated Survivor.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Storbritannien
Stedsegrønne og delvist løvfældende skove på den Iberiske halvø

Stedsegrønne og delvist løvfældende skove på den Iberiske halvø er en økoregion i biomet mediterrane skove, skovområder og krat i på den Iberiske Halvø (Portugal og Spanien). 

Området indeholder makier, skove med eg, stepper, søer og vådområder. Store dele af området er dog kultiveret til landbrug, og dermed er visse arter af såvel dyr som planter truet af udryddelse.

Flora 
Blandt de planter, man finder i disse skove, kan nævnes:
Sten-Eg (Quercus ilex)
Kork-Eg (Quercus suber)
Vild oliven (Olea europaea)
Johannesbrød (Ceratonia siliqua)
Pinje (Pinus pinea)

Fauna 
En række dyrearter findes specielt i denne type landskab, heriblandt flere truede dyrearter:
Spansk los (Lynx pardinus)
Kejserørn (Aquila heliaca)
Stortrappe (Otis tarda)
Ulv (Canis lupus)

Eksterne henvisninger 
Beskrivelse hos World Wild Life
Beskrivelse hos National Geographic

Skove
Økoregion
Spaniens geografi
Portugals geografi
Moseby (Falster)

Moseby er en lille landsby på det nordøstlige Falster, som er en del af Aastrup Sogn. 
Moseby har før hen været en del af Stubbekøbing Kommune, men blev i 2007 i del af Guldborgsund Kommune.
Landsbyen ligger ca. 6 kilometer fra Stubbekøbing og ca. 16 kilometer fra Nykøbing Falster.
 
Der er 3 busstopsteder i byen, og præsten fra Aastrup sogn bor i byen.
I landsbyen ligger to tidligere skoler: en rytterskole fra 1700-tallet og en skole fra omkring 1890. 

Byer på Falster
Lokaliteter i Guldborgsund Kommune
Chen Kaige

Chen Kaige (født 12. august 1952 i Beijing, Kina) er en kinesisk filminstruktør, og tilhører den såkaldte "femte generation" af instruktører, debuterede med filmen Den gule jord (1984). Farvel min konkubine (1993), med den kvindelige stjerne Gong Li, blev et internationalt gennembrud, og han har siden instrueret bl.a. Temptress Moon (1996) og Kejseren og attentatmanden (1999), også disse med Gong Li.

Eksterne henvisninger 
 

Filminstruktører fra Kina
Personer fra Beijing
Craig Gordon

Craig Sinclair Gordon (født 31. december 1982 i Edinburgh, Skotland) er en skotsk fodboldspiller, der spiller som målmand hos Celtic Han har tidligere spillet for blandt andet Hearts og Sunderland. 

Med Hearts vandt Gordon i 2006 den skotske FA Cup.

Landshold 
Gordon står (pr. april 2018) noteret for 52 kampe for Skotlands landshold, som han debuterede for den 30. maj 2004 i en venskabskamp mod Trinidad og Tobago.

Titler 

Skotsk FA Cup
 2006 med Hearts

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Skotland
Fodboldspillere fra Heart of Midlothian F.C.
Fodboldspillere fra Sunderland A.F.C.
Fodboldspillere fra Celtic F.C.
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Anatole Litvak

Anatole Litvak (opr.   ; født 10. maj 1902 i Kyiv, Det Russiske Kejserrige, død 15. december 1974 i Neuilly-sur-Seine ved Paris, Frankrig) var en russisk - amerikansk filminstruktør. 

Han indledte sin karriere i russisk film og teater, og debuterede som filminstruktør i 1923. Han var derefter virksom i Berlin, bl.a. som klipper for Georg Wilhelm Pabst, og i Paris og London. I Frankrig instruerede han biografsuccesen Mayerling (Mayerling-dramaet, 1935) med Charles Boyer og Danielle Darrieux. Han arbejdede i Hollywood fra 1937-56, hvor thrilleren Sorry Wrong Number (Galt nummer, 1948) blev en af hans største succeser. Han fik også meget opmærksomhed med The Snake Pit (Ormegården, 1949), om en sindslidende kvindes skæbne. Under 2. verdenskrig samarbejdede han med Frank Capra på dokumentarserien Why We Fight (1942-43). Blandt hans senere film bør nævnes Anastasia (1956).

Eksterne henvisninger 
 

 

Personer fra Kyiv
Filminstruktører fra USA
Manuskriptforfattere fra USA
Filmproducere fra USA
Charles Boyer

Charles Boyer (født 28. august 1899 i Figeac, Frankrig, død 26. august 1978 i Phoenix, Arizona, USA) var en fransk skuespiller.

Boyer teater- og filmdebuterede i 1920. I fransk film vandt han popularitet med roller i bl.a. La Bataille (1934), Liliom (1934) og Mayerling (Mayerling-dramaet, 1936). Han blev derefter en meget benyttet hovedrolleindehaver i amerikansk film, hvor han viste sin både sensuelle og kultiverede charme i film som Conquest (Maria Walewska, 1937; som Napoleon Bonaparte), Pépé le Moko i Algiers (Algier, 1938) og Gaslight (Gaslys, 1944). Han medvirkede også i den populære fjernsynsserie The Rogues (A/S Storsvindlerne, 1964).

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra Frankrig
Franskmænd i 1900-tallet
Ærescesar
Modtagere af Æreslegionen
Ankh

Ankh eller hankekors (☥, egyptisk ʿnḫ,  "kors med et håndtag") er en ægyptisk hieroglyf og et symbol fra Det gamle Egypten, der læses som "liv". Den generelle betydning af symbolet repræsenterer begrebet "evigt liv".  Selve ordet "ankh" betyder "nøgle". Ankh-korset kaldes derfor "livets nøgle". 

Egyptiske guder fremstilles ofte bærende ankh i dens løkke; eller mens de holder en i hver hånd, med armene krydset over brystet. De gamle egyptere bar ofte ankh som en amulet; og spejle var ofte formet som ankh.  Efterhånden fik "ankh" derfor også betydningen "spejl". Musikinstrumentet sistrum, en slags rangle, der især forbindes med gudinden Hathor, har en lignende udformning. 

Symbolet indgik i farao Tutankhamons navn, og Den koptiske kirke har taget det til sig som et symbol på evigt liv.  De døde blev iblandt omtalt som ankhu, og sarkofager kunne omtales som neb-ankh (= besidder [af] liv).

Symbolets betydning 
Symbolets oprindelige betydning er ukendt. Den engelske egyptolog Alan Gardiner tolkede ankh som en sandalrem set ovenfra, hvor løkken slutter omkring ankelen, mens remmen fortsætter fremad mod tæerne. De gamle egyptere kaldte "sandalrem" for nkh (nøjagtig udtale er ukendt, da man kun nedskrev konsonanterne). Når ordet for "sandalrem" bestod af de samme konsonanter som ordet for "liv", var det for egypterne logisk at bruge det samme tegn for at skrive "liv"  (som hvis vi brugte bogstaverne hd til at skrive både "had", "hade", "hed", "hede", "hid" og "hud").

Egyptiske akademikere hævder, at ankh er overfortolket, og simpelthen repræsenterede den vigtige rolle, Nilen spillede i det egyptiske samfund. Ankhs hoved skal efter deres mening repræsentere Nilens delta, mens den lodrette streg under repræsenterer flodens vej, og de to vandrette streger forestiller landets to sider og deres forening. 

E. A. Wallis Budge mente, tegnet havde sit ophav i Isis' bæltespænde, hvad den tyske egyptolog Wolfhart Westendorf sluttede sig til, eftersom både ankh og tyet ("Isis' knude") blev benyttet i mange ceremonier.  Han mente, at begge var lukningen på ceremonielle bælter. 

Akhenaton og Nefertiti afbildes flere steder med ankh-symboler presset mod ansigtet af små hænder, tegnet i spidsen af stråler fra solskiven Aton. 

Andre har ment, at ankh er dannet af de kombinerede mandlige og kvindelige symboler for Osiris og Isis, forbindelsen af de to udviklende principper, af himmel og jord.

Referencer 

Symboler
Heraldiske kors
Skriftsystemer
Egyptisk mytologi
Religiøse symboler