kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lewis chessmen

Lewis chessmen er en samling middelalderlige skakbrikker, der blev fundet på Isle of Lewis i Hebriderne (Ydre Hebrider) i 1831. De stammer fra fire eller fem sæt skakbrikker og to sæt er komplette.

Skakbrikkerne formodes at være skåret i Norge i 1100-tallet, måske af håndværkere i Trondheim. På det tidspunkt hørte Hebriderne under Norge. Nogle historikere antager, at skakbrikkerne blev skjult (eller tabt) i forbindelse med en eller anden form for uheld under transporten af dem fra Norge til rige norske bebyggelser på den irske østkyst.

Næsten alle brikkerne i sættet er udskåret i hvalrostand, mens nogle få er lavet af hvaltænder. Sættet består af otte konger, otte dronninger, 16 løbere, 15 springere, 12 tårne og 19 bønder. Alle brikkerne forestiller mennesker, undtagen bønderne, der ligner gravsten. Springerne er ryttere til hest, hvor hesten er lille i forhold til rytteren, der bærer spyd og skjold. Med undtagelse af tårnene har alle  menneskebrikkerne et trist ansigsudtryk. Tårnene ligner derimod bersærker med et vildt udtryk i øjnene, og de bider i skjoldet i krigsvildskab.

Skakbrikkerne blev opdaget i 1831 i en sandbanke ved Bay of Uig på Isle of Lewis' vestkyst. Der er ingen samtidig beskrivelse af omstændighederne ved fundet, men de skulle være fundet i et lille stenbygget kammer ca. 15 engelske fod (ca. 4,5 meter) under toppen af sandbanken.

De blev fremvist af Roderick Ririe ved et møde 11. april 1831 i Society of Antiquaries of Scotland, og fundet blev splittet kort efter. 10 af brikkerne blev købt af Kirkpatrick Sharpe, og de øvrige (67 skakbrikker og 14 dambrikker) blev købt til British Museum.

Kirkpatrick Sharpe fandt senere endnu en skakbrik, så hans samling kom op på 11 skakbrikker, der alle blev solgt til lord Londesborough. I 1888 blev de igen solgt, denne gang til Society of Antiquaries of Scotland, som skænkede brikkerne til Royal Museum i Edinburgh.

Skakbrikkernes særprægede stil inspirerede den animerede serie Noggin the Nog, og i filmatiseringen af Harry Potter og De Vises Sten fra 2001 optræder der et skakspil, hvor en rød dronning var inspireret af Lewis chessmen.

Litteratur 
 N. Stratford: The Lewis chessmen and the enigma of the hoard, The British Museum Press, 1997
 Michael Taylor: The Lewis Chessmen, British Museum Publications Limited
 HJR Murray: A History of Chess, Oxford University Press

Eksterne henvisninger 
 Hjemmeside fra The British Museum om Lewis chessmen
 Hjemmeside om Lewis chessmen

Middelalderens kultur
Skak
Arkæologiske fund fra Storbritannien
Genstande fra middelalderen
Genstande på British Museum
Genstande på National Museums Scotland
Anne-Marie Mai

Anne-Marie Mai (født 15. december 1953 i Aarhus) er en dansk forfatter og professor i dansk litteratur ved Institut for Kultur- og Sprogvidenskaber, Syddansk Universitet. Hun er siden 1985 gift med digteren Klaus Høeck.

Mai blev student fra Marselisborg Gymnasium i 1973 og mag.art. i moderne og sammenlignende litteraturhistorie fra Aarhus Universitet i 1978. I 1982 blev hun lic.phil. i nordisk litteratur samme sted. I 1988 blev hun tilknyttet Odense Universitet som ekstern lektor. Hun blev adjunkt samme sted i 1993 og lektor i 1995. Siden 1999 har hun været professor i dansk litteratur ved Syddansk Universitet i Kolding.

I 2003 modtog hun H.O. Lange-prisen for redaktionen af 4. udgave af Danske digtere i det 20. århundrede, bind 1-3, Gyldendal 2000-2002. Hun er medredaktør af serierne Nye historier om dansk litteratur og Moderne positioner efter 1940. Hun er forskningsleder ved Institut for Litteratur, Kultur og Medier, SDU.
Siden 2002 har hun været formand for bestyrelsen for Forfatterskolen. I 2009 blev hun formand for Kulturministeriets forskningsudvalg.
Anne-Marie Mai udgav 2010-2011 sin tre binds litteraturhistorie, Hvor litteraturen finder sted I-III på forlaget Gyldendal.
Her fortælles historien om dansk litteratur ud fra de steder, hvor litteraturen er blevet skrevet, læst og overleveret.
Hun er redaktør for tidsskriftet Aktualitet – Litteratur, Kultur og Medier.

Udvalgte værker

Artikler

Henvisninger

Eksterne henvisninger 
 http://www.humaniora.sdu.dk/nywebX/inc/show.php?full=242 
 http://www.litteraturpriser.dk/aut/ma.htm#MAnneMarieMai
 http://www.kvinfo.dk/side/170/bio/1004/
 Takketale ved modtagelsen af H.O. Lange-prisen 2003

Faglitterære forfattere fra Danmark
Personer fra Aarhus
Professorer fra Syddansk Universitet
Riddere af Dannebrog
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Feminister fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Alumni fra Aarhus Universitet
Modtagere af Søren Gyldendal-prisen
Hans Christian Ægidius

Hans Christian Ægidius (24. marts 1933 i Odense – 27. marts 2008 i København) var en dansk skuespiller. Hans mest kendte arbejde er nok Jul i Gammelby, hvor han både fungerede som instruktør, medforfatter og skuespiller.

Biografi 
Hans Christian Ægidius blev født i Odense og fik i 1951 studentereksamen fra Odense Katedralskole, med ren UG bortset fra tysk hvor han fik UG-. Siden studerede han dansk og fransk på universitetet hvor han fik forbindelse med Studenterscenen. Han fik sit gennembrud på Det ny Scala i musicalen Hvordan man får succes i forretning uden at røre en finger og har sidenhen iscenesat klassiske skuespil, farcer, komedier og musicals på bl.a. Skolescenen, Tv-teatret, ABC Teatret, Amager Scenen og Det kongelige Teater. Derudover har han lavet revy over det meste af landet.

Han var gift med skuespilleren Lene Maimu. I mange år led han af Parkinsons sygdom, hvad der har holdt ham borte fra scenen.

Film 

 Mig og dig – 1969
 Mor, jeg har patienter – 1972
 Man sku' være noget ved musikken – 1972
 Farlige kys – 1972
 Mafiaen, det er osse mig – 1974
 Den kyske levemand – 1974
 Da Svante forsvandt – 1975
 Familien Gyldenkål – 1975
 Gangsterens lærling – 1976
 Spøgelsestoget – 1976
 Hærværk – 1977
 Pigen fra havet – 1980
 Danmark er lukket – 1980
 Forræderne – 1983 (Bodil- og Robertprisen for bedste mandlige birolle)
 Ofelia kommer til byen – 1985
 Peter von Scholten – 1987
 300 mil til himlen – 1989

Noter

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Danmark
Bodilprisen for bedste mandlige birolle
Robertprisen for årets mandlige birolle
Personer fra Odense
Den kyske levemand

Den kyske levemand er en dansk film fra 1974.
Manuskript Hans Christian Ægidius efter en farce af Franz Arnold og Ernst Bach.
Instruktion Hans Christian Ægidius.
Blandt de medvirkende kan nævnes:

John Price
Gerda Gilboe
Christiane Rohde
Jørgen Ryg
Ulf Pilgaard
Sonja Oppenhagen
Lene Maimu
Hans Christian Ægidius
Sisse Reingaard
Holger Vistisen

Eksterne henvisninger 
 

Komediefilm fra Danmark
Danske film fra 1974
Ofelia kommer til byen

Ofelia kommer til byen er en dansk film fra 1985 med manuskript og instruktion af Jon Bang Carlsen.

Medvirkende
Stine Bierlich
Flemming Jørgensen (Bamse)
Ingolf David
Else Petersen
Hans Christian Ægidius

Eksterne henvisninger 
 

Dramafilm fra Danmark
Danske film fra 1985
Film instrueret af Jon Bang Carlsen
Happy Dolphin

Happy Dolphin var en fiktiv restaurant i Sonofons tv-reklamer, som nu har skiftet navn til Happy Gong-Fin.

Ejeren af Happy Gong-Fin er Nai-Nai, som kommer fra  Hongkong og derfor ikke er så god til at tale dansk.

På restauranten arbejder også kokken Gong-Gong, der laver mad 24 timer i døgnet.
Han sover aldrig, og er derfor altid træt. Gong-Gong træner til ninja.

På restauranten er også en dreng, formentlig Nai-Nai's søn, Pøj-Pøj.
Han har fået en kinesisk olfert fordi han ringede til Hongkong mange gange med sin mobiltelefon.

På Happy Gong-Fin er der god service, og det er gratis.

Nai-Nai har også en far, Pa-Pa, men han gider ikke tale i telefon med Nai-Nai, for han ringer hele tiden (altid).

Nai-Nais citater 

 "Happy Dolphin har åbent 24 timer i døgnet rundt".
 "Gong-Gong laver mad 24 timer i døgnet rundt".
 "Gong-Gong aldrig sove, han altid lave dejlig killing i karry til dig!".
 "På Happy Dolphin god service koster gratis!"

Når Nai-Nai siger "nioghalvfems" (99), bliver det til "ninja-halvfems".

Eksterne henvisninger 
Sonofon

Fiktive steder
General Maritime Treaty

General Maritime Treaty var en traktat, indgået i 1820 mellem Storbritannien og en række arabiske stammer ved den Persiske Bugt i det område, som indtil da havde haft navnet Piratkysten. Traktaten havde til formål at begrænse sørøveri. Efter indgåelsen af traktaten fik området navnet Traktatkysten (på engelsk Trucial Oman).

I traktaten indgik en bestemmelse om at de venligtsindede arabere skulle tilføje en hvid kant til deres hidtidige røde flag. Flagene for Bahrain, Qatar og flere af de Forenede Arabiske Emirater har deres udseende herfra.

Flag
Historie
Traktater
Albert Abraham Michelson

Albert Abraham Michelson (født 19. december 1852 i Strelno, Preussen, død 9. maj 1931) var en amerikansk fysiker, som kendes for sit arbejde med at måle lysets hastighed og i særdeleshed for Michelson-Morley eksperimentet. Han modtog i 1907 som den første amerikaner Nobelprisen i fysik. Prisen blev givet for hans "optiske præcisionsinstrumenter og spektroskopiske og metrologiske undersøgelser udført med deres hjælp".

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fysikere fra USA
Nobelprismodtagere i fysik
Nobelprismodtagere fra USA
Modtagere af Copleymedaljen
Assens (Mariagerfjord Kommune)

Assens er en by ved Mariager Fjord med , beliggende i Kronjylland. Assens ligger i Mariagerfjord Kommune og hører til den sydlige del af Region Nordjylland. Byen var i 1900-tallet centrum for råstofudvinding og industri.

Historie 
Der har længe været gravet kridt i området ved Assens og Mariager. Noget af kridtet blev brugt i Christian 4.s bygninger. I 1873 grundlagdes ved Assens Danmarks første cementfabrik, Cimbria, og siden kom cementfabrikken Dania (1887) og Kongsdal (1907) til. Cementproduktionen prægede området i 100 år, indtil Dania som den sidste af fabrikkerne indstillede cementproduktionen i 1975. I en periode hed byens telefoncentral Cementcentralen. (Dette navn for at undgå forveksling med Assens telefoncentral på Fyn).

Assens befolkningsudvikling: i 1901 1.283 indbyggere, i 1906 1.217, i 1911 1.303, i 1916 1.313, i 1921 1.402, i 1925 1.553, i 1930 1.559, i 1935 1.599, i 1940 1.505, i 1945 1.264, i 1950 1.324, i 1955 1.319, i 1960 1.236 indbyggere og i 1965 1.266 indbyggere. I 1930, da byen havde 1,559 indbyggere, var sammensætningen efter erhverv: 130 levede af landbrug, 1.108 af industri og håndværk, 88 af handel, 52 af transport, 42 af immateriel virksomhed, 70 af husgerning, 105 var ude af erhverv og 14 havde ikke angivet oplysninger.

I tilknytning til byen ligger Assens Kirke.

Industriby 
Midt i 1960'erne påbegyndte Dansk Salt inddampning af salt på en nybygget fabrik i Assens, der siden har været en af egnens største industriarbejdspladser. Saltet hentes som brine (vandig opløsning med højt saltindhold) gennem en ca. 30 km lang pipeline fra en saltdiapir i undergrunden sydvest for Hobro til fabrikken ved Assens. I dag bruges naturgas til inddampningen, der samtidig gennem produktionsselskabet Maricogen leverer el som et biprodukt – i en størrelsesorden, der kan oplyse alle husstande i Randers. Dansk Salt var oprindeligt et I/S ejet med lige parter af den danske stat og den nederlandske Akzo-koncern, men blev i privatiseringsbølgen solgt, så den nu er en integreret del af koncernen Akzo Nobel.

Den tredje store industri i Assens blev grundlagt kort tid efter Dansk Salt, da fabrikken Nordisk Pladerør, senere Nordfab, indledte produktionen af ventilations- og udsugningssystemer.

Forfatteren Hans Kirk, der kom fra byen- og handelspladsen Hadsund i nærheden, har i litterær form skildret overgangen fra bondesamfund til arbejderby. Stednavne som Cimbria, Kongsdal og Dania minder om industriperioden, og i det meste af 1900-tallet kunne modsætningen mellem arbejder- og bondesamfundet ses fysisk i byen, idet de to grupper havde hver sin brugsforening, der lå hjørne om hjørne midt i byen: Assens Brugsforening (der fortsat eksisterer) og Brugsen Jyden.
 
Cementfabrikken Dania har skænket byen kirke og kirkegård. Kirken blev bygget som kapel i 1923. I 1931 blev kirken filialkirke til Falslev Kirke.

Noter 

 
Byer og bydele med genforeningssten
Mørk energi

I de mest accepterede teorier om Universet, opererer man med det indtil videre hypotetiske begreb mørk energi. Denne energi kan ikke vekselvirke med elektromagnetisme og dermed ikke med fotoner og kaldes derfor mørk.

Et mindretal af forskere mener ikke, at mørk energi eksisterer.

Den mørke energi virker modsat tyngdekraften og virker i alle retninger. Begrebet er blevet indført, fordi man ellers ikke har en forklaring på, at universet ikke blot udvider sig, men udvider sig stadig hurtigere og hurtigere. (Mørk energi må ikke forveksles med Mørkt stof.) I de mest accepterede teorier om Universet betragtes mørk energi som den femte af de fundamentale kræfter i universet.

De andre fundamentale kræfter i universet er stærk kernekraft og svag kernekraft, elektromagnetisme og gravitation. Mørk energi adskiller sig meget fra de ellers fire fundamentale kræfter i universet, men hvorfor mørk energi har de egenskaber, den har, vides ikke endnu. I mange fysiske teorier anslår man, at universet består af 75 procent mørk energi. Den resterende del af universet består af 21 procent mørk stof, de sidste 4 procent stof er det vi kalder "normalt" stof som alle mennesker, stjerner og galakser er lavet af. Ud fra observationer af galakser, tyder det på at mørk energi virker mere kraftigt, når der er en høj koncentration af det "normale stof" i et område af universet. Hvorfor mørk energi ændrer sig i forhold til koncentrationen af "normalt" stof vides ikke. 

Navnet mørk energi skal ikke tolkes som om at energien er mørk, men mere i retningen af "ukendt/usynlig energi".

Se også 
Rumtid

Kilder/referencer 

Kosmologi
Hypoteser
Uløste problemer indenfor astronomi
Jelshøj

Jelshøj er med sine 128 meter over havet det højeste punkt ved Aarhus.  

Den ligger i Skåde Sogn syd for Aarhus i det vældige bakkedrag Holme Bjerge og er en bronzealderhøj. Fra Jelshøj er der en storslået udsigt over Aarhus, til Djursland og Mols, til Samsø og hele egnen syd og vest for Aarhus. 
Den kan så også ses langt fra og har tidligere været brugt som bavnehøj, højen er fredet ligesom andre oltidshøje (herunder gravhøje). 

På toppen af Jelshøj står en firkant granitsten - et punkt i trianguleringen af Danmark, såkaldt geodætisk postament - Jelshøj indgik som et af punkterne i opmålingen af Danmark. Årstallet 1873 indhugget i stenen, årstallet for postamentets etablering.                                                                                                                                                          

Vejene omkring Jelshøj er ofte blevet brugt til cykelløb blandt andet til Post Danmark Rundt i 2005, pga. det bakkede terræn.

Der er adgang til toppen ad en sti fra den nærliggende parkeringsplads.

Kilder og referencer

Jelshøj - en storhøj fra Bronzealderen Danske Fortidsminder. Danmarks KulturarvsForening

Eksterne henvisninger 

Gravhøje i Danmark
Fredede arealer i Danmark
Aarhus Kommunes geografi
Berimbau

Berimbau er populært sagt en "flitsbue guitar" med kun en streng men to-tre-fire toner. Instrumentet ligner meget en flitsbue, hvor snoren er spændt ind til pinden, hvorved opstår to ulige lange snore der ved anslag med en tynd pind synger i en tone. Instrumentet er især kendt i Brasilien, men har højst sandsynligt sin rod i Afrika, hvor det bl.a. er kendt under navnet Ndono.

Udformning 

Berimbauen er lavet af en buet gren, traditionelt fra biriba-træet. Som streng bruges et stykke ståltråd – ofte er denne tråd hevet ud af bildæk. 

Instrumentet spilles ved at en pind slår strengen an. Tonehøjden ændres med en sten eller en mønt som holdes i samme hånd som holder instrumentet.

De brasilianske ord for Berimbauens dele er
 Verga: Træbuen som udgør selve instrumentkroppen.
 Arame: Strengen.
 Cabaça: Udhulet tøret kalabas, som udgør resonanskrop.
 Dobrão: Lille sten eller mønt som presses mod strengen for at ændre tonehøjden.
 Baqueta: Pind som slåes mod strengen for at skabe lyden.
 Caxixí: Rasle som kan holdes i samme hånd som Baqueta, for at skabe rytme.

Berimbau og Capoeira 
Berimbau bruges i forbindelse med Capoeira. Instrumentets rolle er primært rytmisk. Tempoet for de udøvende Capoiera-kæmpere styres af rytmen fra berimbauen.

Op til tre Berimbauer spiller normalt til capoiera-udøvelse: 
 Gunga spiller basrytmen. Denne varierer sjældent fra en fast rytme, og det kan derfor være en svær opgave at spille gunga til capoiera. Personen der spiller gunga er ofte også den som synger, på grund af den simple rytme, og at han holder rytmen.
 Médio udvidder klangen fra gungaen. Denne spiller variationer over sit tema, og kan også spille længere temaer end Gungaen. 
 Viola (eller violinha) spiller næsten udelukkende variationer og improvisationer over det tema de to andre spiller. Viola-spilleren vil ofte lave synkoper og breaks for at tilføje musikken accenter.

Se også 
 Capoeira – den brasilianske kampdans, hvor berimbauen har en stor betydning.

Musikinstrumenter
Bongotromme

Bongotrommer er to sammenhængende trommer, stemt som dyb og lys. Bruges mest i sydamerikansk musik.

Percussion
Caxixi

En Caxixi er to små bastkurve, med små frø eller småsten indeni, og en hård skal i bunden. Herved kan man lave grundlæggende to lyde: den bløde og den hårde, når frø/sten rammer hhv. bast eller den hårde skal. Kendt fra Brasilien, men stammer fra Afrika.

Caxixi ses ofte i brug sammen med en Berimbau.

Percussion
Lunisolarkalender

Lunisolarkalender (fra latinsk Luna, Måne, og Sol) er en kalender, der er baseret på både solens og månens omløb. Oftest er der et krav om at et år har et helt antal måneder, hvilket har den konsekvens at de fleste år har 12 måneder, mens hvert andet eller tredje år har 13 måneder.

Den kinesiske kalender er et eksempel på en lunisolarkalender.

Det samme gælder den jødiske kalender, og dette er årsagen til at påskedag (og dermed visse andre helligdage) ikke hvert år falder på en fast dato men er afhængig af månens faser.

Kalendere
Henne Strand

Henne Strand er et bade- og turiststed ved Vesterhavet i Sydvestjylland. Den hører til Varde Kommune og Region Syddanmark. Man mener, at Henne Strand oprindelig er grundlagt som vikingeby. Bebyggelsen rummer adskillige specialbutikker, overnatningssteder, samt nogle få restauranter og andre spisesteder. 

I området omkring Henne Strand ligger mange feriehuse, der især lejes ud til tyskere og danskere. De største veje i bebyggelsen er Strandvejen, Gøge- og Gejlbjergvej. På Strandvejen ligger to hoteller og en svømmehal og på Porsevej findes desuden en badepension bygget i 1937, fortsat bevaret i sin oprindelige stil. Øst for selve Henne Strand ligger landsbyen Henne (el. Henneby), der er vokset sammen med feriebyen og mest er præget af sommerhusbebyggelser samt familiecampingpladsen, Henneby Camping.

Naturen omkring Henne Strand 
Det sydvestjyske område er præget af hvide sandstrande, klitter og skov. Nord for Henne Strand kommer man således først til Lyngbo Hede, en 236 ha stor, fredet hede. I nordlig retning finder man ligeledes Blåbjerg Klitplantage, der har navn efter Danmarks højeste klit, Blåbjerg. Den ligger 64 m.o.h. med vid udsigt over såvel havet, som over landet bag klitplantagen. Tættere på havet ligger Gammelgab, Ringkøbing Fjords oprindelige udløb i Vesterhavet, der nu er sandet til; men fortsat ligger som en række søer i området mellem Henne Strand og Nymindegab. I området er der et rigt dyre- og fugleliv; bl.a. kronvildt.

Syd for Henne Strand ligger Kærgård Klitplantage; et område, der i offentligheden er blevet kendt for Grindstedværkets deponering af giftaffald i 1960'erne, hvilket fortsat har alvorlige negative følger for miljøet i klitplantagen. Alligevel kan et besøg i plantagen være interessant, bl.a. på grund af den høje klit, Gråmulebjerg, og den tilsandede egeskov, Kærgård Løvklitter. Træerne her er oprindeligt spiret frem flere meter under den nuværende overflade, og løbende blevet dækket af fygesand som de dog vedbliver at vokse op over.

Eksterne henvisninger 
 Om Henne Strand hennestrand-info.dk

Lokaliteter i Varde Kommune
Lokaliteter ved Vesterhavet
Strande i Danmark
The White Stripes (album)

The White Stripes er det første og selvtitlede album af bandet The White Stripes fra 1999.

Lyden er rå, da pladen ikke er indspillet i et studie, men i guitaristen og forsangeren, Jack Whites hus. Desuden har bandet gået efter en grov lyd, blandt andet ved at synge ind i en mikrofon til guitar, og ikke til sang.
Hele albummet er optaget på en såkaldt 8-track, der næsten er at betragte som en antikvitet.

Indhold 
 Jimmy The Exploder – simpel rocksang om en abe som sprænger alt, der ikke er rødt, i luften.
 Stop Breaking Down – cover af Robert Johnsons sang af samme navn, men denne gang elektrisk.
 The Big Three Killed My Baby – Skrigende elektrisk guitar og en stortromme leder dette værk, der handler om store selskabers juridiske mord på den almindelige borger.
 Suzy Lee – Kærlighedssang, dog uden at være rock-ballade.
 Sugar Never Tasted So Good – en sang i en lidt anden stil end de foregående, spillet på akustisk guitar og en mindre tromme, samt tamburin. Rock-ballade.
 Wasting My Time – Om at vente på ting der ikke kommer.
 Cannon – også kendt som John the Revelator.
 Astro – Meget simpel sang, der handler om, at alle gør noget i hemmelighed. Sangen var skrevet dagen før den blev optaget.
 Broken Bricks – En sang i et hurtigt tempo, om et ubehageligt sted.
 When I Hear My Name – En af de mest komplicerede sange bandet spiller. Handler om generthed.
 Do – Om at føle at man ikke passer ind.
 Screwdriver – Aggresiv rocksang om at rejse.
 One More Cup of Coffee – Bob Dylan cover. 
 Little People – Om børn og deres fantasi.
 Slicker Drips – sang om at føle sig uelsket.
 St James Infirmary Blues – J Primrose Cover.
 I fought Piranhas – Spillet på slideguitar. Sang med klart Bluespræg.

The White Stripes er det første af i alt fem albums af bandet The White Stripes de følgende er: De Stijl, White Blood Cells, Elephant og Get Behind Me Satan.

Album fra 1999
White Stripes-album
De Stijl

De Stijl har flere betydninger

 De Stijl (kunst) – en hollandsk kunstbevægelse, der beskæftigede sig med det smukke i det simple. 
 De Stijl (album) – The White Stripes andet album (2000) opkaldt efter kunstbevægelsen.
Son House

Son House, Eddie James House Jr., (født 21. marts 1902, Mississippi – 19. oktober 1988) var en sort bluessanger og -guitarist. House var en af de mest indflydelsrige musikere i genren delta blues. Han indspillede sine plader på Paramount Records i 1930-tallet og senere for Alan Lomax i begyndelsen af 1940-tallet. Han trak sig herefter tilbage og blev glemt indtil han blev genopdaget i 1960'erne, hvor han genoptog sine turneer. I løbet af 1970'erne fik han både Alzheimers og Parkinsons, og i 1976 opgav han karrieren. Han døde i 1988 af cancer i strubehovedet.

I 1980 indvalgtes Son House i Blues Foundations nystartede Blues Hall of Fame.

Litteratur 
 Daniel Beaumont: Preachin' the blues : the life and times of Son House, Oxford : Oxford University Press, 2011, 

Guitarister fra USA
Bluesmusikere fra USA
Blind Willie McTell

Blind Willie McTell (5. maj 1898 – 15. august 1959) er en sort bluesmusiker. Han blev født i Thomson Georgia, USA, og døde i Milledgeville i Georgia. Man ved meget lidt om hans barndom og fortid, endog hans navn er usikkert, hans fornavn var enten William, Samuel eller Eddie. Hans efternavn var McTier eller McTear. Men som musikker kaldte hans sig Willie McTell. Han var født blind, men han spillede den 12 strengede guitar som ingen før har gjort det. Han indspillede plader fra 1927 til 1955, og de har haft stor indflydelse på bl.a. Bob Dylan og andre nyere kunstnere. En af hans kendteste sange, Stateboro Blues, er indspillet af bl.a. Taj Mahal og The Allman Brothers Band.

Eksterne henvisninger 

Guitarister fra USA
Sangere fra USA
Bluesmusikere fra USA