kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Slesvig-holstenisme

Slesvig-holstenisme er en politisk forestilling om hertugdømmerne Slesvigs og Holstens nære samhørighed, deres selvstændighed i forhold til Kongeriget Danmark og deres nære tilknytning til Tyskland.

Modsætningen til Slesvigholstenismen var Ejderpolitikken, som ville genoprette Danmarks historiske sydgrænse ved floden Ejderen mellem Slesvig og Holsten ved at knytte Hertugdømmet Slesvig fastere til Danmark, mens det tysktalende hertugdømme Holsten skulle overlades til en fremtid i det Tyske Forbund.

Historie 
Slesvig-holstenismen blev første gang formuleret som politisk program omkring 1815-16 af professorerne Nicolaus Falck og F.C. Dahlmann ved universitetet i Kiel. De ønskede en liberal slesvig-holstensk forfatning via en genoplivning af de gamle stændermøder.

Fortalere for slesvig-holstenismen fandt især historisk belæg for deres program i Det slesvig-holstenske Ridderskabs privilegier, primært løftet i Ribebrevet fra 1460 (om at landene skulle forblive evigt udelte sammen). I 1830 kæmpede landfoged Uwe Jens Lornsen forgæves for en liberal forfatning for et "Schleswigholstein", der kun havde konge og fjende fælles med Danmark, men i 1840'erne voksede en egentlig slesvig-holstensk bevægelse frem under ledelse af Wilhelm Beseler. Samtidig blev den augustenborgske linjes arvekrav til den danske trone en brik i slesvig-holstenismen, idet der nu fremstod et alternativt fyrstehus til det regerende danske.

Men under ingen af de efterfølgende krige sejrede det slesvig-holstenske program. I Treårskrigen 1848-50 led slesvig-holstenerne nederlag efter at have mistet Preussens opbakning, i perioden 1864-67 blev Slesvig, Holsten og Lauenborg lagt ind under Preussens herredømme efter Danmarks nederlag til Preussen og Østrig i krigen i 1864 og efter Østrigs nederlag til Preussen i 1866. 

Først oprettelsen af forbundslandet Slesvig-Holsten i 1946 markerede en indfrielse af de slesvig-holstenske mål, selvom landet ikke kom til at få sin egen fulde selvstændighed eller kom til at omfatte hele det historiske landområde, som hertugdømmerne udgjorde.

Se også 
 Helstat
 Skandinavisme
 Nationalisme

Kilder 
 Opslag hos Grænseforeningen

Slesvig-Holstens historie
Sønderjyllands historie (på tværs af landegrænser)
Adolph Harbou

Andreas Paul Adolph Harbou (født 3. februar 1809 i København, død 24. juni 1877 i Gera) var en slesvig-holstensk departementschef og tysk politiker, bror til Johannes Harbou.

Han var søn af kammerherre, toldforvalter i Rendsborg Frederik Hans Walter Harbou (1765-1832) og Anne Marie Callumore, f. Prætorius (1777-1844) og født i København, hvor han gik i skole til sit 16. år. 1828 blev han dimitteret fra Rendsborg Skole, studerede i Kiel, Berlin og Göttingen og tog 1832 juridisk eksamen i Kiel, blev straks auskultant i Slesvig Overret, 1834 kontorchef i regeringen i Slesvig og 1846 regeringsråd. 1847 blev han Ridder af Dannebrog. Ved oprørets udbrud 1848 indsatte den provisoriske regering ham sammen med herredsfoged Jacobsen til overordentlig regeringskommissær i Slesvig, og fra august samme år til 1851 var han departementschef i regeringen i Kiel for de indenrigske, tillige i henved 2 år for de udenrigske og de gejstlige anliggender såvel under «Fællesregeringen» som under «Statholderskabet». Han valgtes 1848 i Husum til medlem af «Landesversammlung».

1852 udelukket fra amnestien og frataget sit Ridderkors blev han umiddelbart derefter udnævnt til statsråd af hertug Bernhard II af Sachsen-Meiningen og få år efter til dennes statsminister. 1866 overgik han i samme egenskab til fyrst Henrik LXVII af Reuss (yngre linje) i Gera og døde her 24. juni 1877. Han ægtede 20. juni 1836 Joachime Sophie Anna Mathilde Hensen (7. april 1815 i Slesvig by – 6. april 1887 i Gera), med hvem han havde 13 børn.

Kilder 
 H.R. Hiort-Lorenzen, "Adolph Harbou", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Eksterne henvisninger 

Jurister fra Tyskland
Politikere fra Tyskland
Embedsmænd fra Tyskland
Adolph
Personer fra København
Danskere i 1800-tallet
Tilhængere af slesvig-holstenismen
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Borgmestre i Flensborg
Dennis Daugaard

Dennis M. Daugaard (født 11. juni 1953) er en amerikansk politiker. Han var den 32. guvernør i den delstaten South Dakota fra 2011 indtil 2019. Han er medlem af det Republikanske parti.

Han var viceguvernør i South Dakota fra 2003 til 2011 under Mike Rounds. 8. januar 2011 overtog Daugaard embedet som guvernør efter Rounds. Han besejrede sin demokratiske modkandidat Scott Heidepriem med 61.5% ved guvernørvalget i november 2010.
Bedsteforældrene var skandinaver, men flyttede i 1911 til USA, South Dakota. Daugaards forældre var begge født døve.

Eksterne henvisninger 

 Guvernøren i South Dakotas officielle profil  Governor of South Dakota 
 Dennis Daugaards kampagneside  på dennisdaugaard.com 

Guvernører i South Dakota
Bernhard Ludvig Essendrop

Bernhard Ludvig Essendrop (født 21. december 1812 i Kristiania, død 13. marts 1891 sammesteds) var en norsk præst og politiker.

Liv og gerning 

Essendrop blev cand.theol. i 1834. Han var en årrække lærer, blev i 1847 sognepræst i Trondhjem og 1851 i Strinden, var 1875-1883 stiftsprovst og sognepræst ved Trondhjems Domkirke.

Politisk virke 

Essendrop repræsenterede Søndre Trondhjems Amt på Stortingene 1862-186 og 1871-1876, Trondhjems by 1877-1882. Han var præsident i Lagtinget 1872-1873, i Stortinget 1874-1882, hvorhos han var formand i flere komiteer. Han nød høj anseelse som politiker; i den oprevne kamptid, som umiddelbart efter hans præsidentskab førte til den store rigsretsaktion, formåede han at bevare ligevægten og stod som den retsindige og humane leder, hævet over partikævlet og døgnstriden. Som gejstlig taler ydede han ofte det ypperlige.

Litteratur 
K.V. Hammer: "Essendrop, Bernhard Ludvig" i: Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave bind VII (1918), s. 485

Præster fra Norge
Stortingsrepræsentanter
Personer fra Oslo
Carl Peter Parelius Essendrop

Carl Peter Parelius Essendrop (født 6. juni 1818 i Kristiania, død 18. oktober 1893 sammesteds) var en norsk biskop, bror til Bernhard Ludvig Essendrop.

Liv og karriere 

Essendrop blev cand.theol. 1839, var adjunkt ved Trondhjems Katedralskole 1842, sognepræst i Klæbu og bestyrer af det derværende lærerseminarium 1849, var medlem af den kgl. folkeskolekommission 1860, biskop i Tromsø Stift 1861, statsråd og chef for Kirkedepartementet 1. juli 1872-24. oktober 1874 og fra 1. januar 1875 biskop i Kristiania Stift. 

Essendrop hørte til den norske kirkes mest begavede talere i samtiden, og hans "Prædikener til alle Aarets Helligdage" (1873) hører ved deres tankerigdom og smukke form til det bedste i norsk homiletisk litteratur. Som departementschef og biskop vandt han navn for praktisk administrativ dygtighed. Som suppleant til Stortinget fra Kristiania for perioden 1877-1879 rykkede han allerede i første session op til repræsentant, men kom dog ikke i Stortinget til at indtage nogen ledende stilling. Ved Københavns Universitets 400 års fest 1879 blev Essendrop kreeret til æresdoktor i teologi.

Litteratur 
K.V. Hammer: "Essendrop, Carl Peter Parelius" i: Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave bind VII (1918), s. 485

Kirkeministre fra Norge
Biskopper fra Norge
Personer fra Oslo
Æresdoktorer ved Københavns Universitet
Essendrop

Essendrop er et efternavn, der henviser til:

 Bernhard Ludvig Essendrop
 Carl Peter Parelius Essendrop

Efternavne
Augustforeningen

Augustforeningen stiftedes i København 23. august 1864 efter indbydelse fra mænd, der væsentlig tilhørte det konservative helstatsparti. Foreningen søgte at benytte den stemning, som den ulykkelige krig havde vakt i større kredse, og trådte i skarp modsætning til det nationalliberale parti og dettes organisation, Martsforeningen.

Den opstillede følgende 4 programpunkter:
 at styrke og befæste båndet mellem kongen og folket og indskærpe kongedømmets betydning,
 at støtte enhver bestræbelse for at bevare og grundfæste en fri og selvstændig statstilværelse og virke til, at den politiske udvikling går i en mådeholden og frisindet retning,
 at udbrede uhildede begreber om landets indre og ydre forhold og den nødvendige vekselvirkning mellem disse og
 at modarbejde forsøg på igennem pressen at lade partianskuelser fremtræde som udtryk for folkets vilje.

Tendensen var royalistisk-konservativ, og foreningen søgte samtidig at styrke den forhåndenværende reaktion mod den formentlig alt for ensidig nationale retning, der hidtil havde gjort sig gældende i dansk politik. Den nåede et medlemstal af ca. 2000 og fik sit organ i Dansk Rigstidende, men dens bestræbelser slog ikke igennem, og 30. marts 1869 opløste den sig.

Se også 
 Oktoberforeningen

Kilder 
 Niels Neergaard, "Augustforeningen", i: Christian Blangstrup (red.), Salmonsens Konversationsleksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1915-30.

Danmarks politik
Danmark i 1800-tallet
Foreninger fra Danmark
Etableret i 1864
Ophørt i 1869
Dansk Folkeforening

Dansk Folkeforening stiftedes i København 1865 efter en 25. januar samme år udstedt indbydelse af 65 mænd, hvoriblandt C.C. Hall, Carl Steen Andersen Bille, C.S. Klein, J.N. Madvig, Orla Lehmann og A.F. Krieger. Dens farve var, som også disse navne viser, afgjort nationalliberal, og den fremtrådte som efterfølger af Martsforeningen, der havde været samlingspunkt for det samme parti.

Som foreningens formål betegnedes det "at styrke og udvikle den nationale Aand og Bevidsthed, saa at den kommer til at gennemtrænge vort Samfund og Statsliv, at bevare den i fælles Nationalitet begrundede Forbindelse med de danske Slesvigere og at værne om den folkelige Friheds grundlovsmæssige Bevarelse og Udvikling". Disse formål skulle fremmes ved foredrag, møder og udgivelse af småskrifter. Foreningen trådte straks fra sin stiftelse i afgjort modsætningsforhold til Augustforeningen på den ene og Bondevennepartiet på den anden side. Den opnåede med Orla Lehmann som formand en ikke ringe tilslutning, og der dannedes forskellige filialer af den rundt i landet. Efter Lehmanns død 1870 ophørte den at eksistere.

Se også 
 Oktoberforeningen

Kilder 
 Niels Neergaard, "Dansk Folkeforening", i: Christian Blangstrup (red.), Salmonsens Konversationsleksikon, København: J.H. Schultz Forlag 1915-30.

Folkeforening
Folkeforening
Folkeforening
Etableret i 1865
Ophørt i 1870
Carl Johan Billmark

Carl Johan Billmark (28. januar 1804 – november 1870) var en svensk tegner og litograf. 

Billmark lærte først kobberstikkerkunsten under Forssell, men slog sig snart på litografien. Hans talrige rejser – i 37 år var han desuden bosat i Paris – gav stof til en mængde gode landskabs- og arkitekturbilleder, således i værket Pittoresk resetur från Stockholm till Neapel og senere i hans hovedværk Sverige med mange prospekter fra Stockholm og omegn, udførte i litografisk farvetryk (1853-68). Hans blyantskitser og akvareller viser fin opfattelse af landskabelige og arkitektoniske motiver.

Eksterne henvisninger 

 

Tegnere fra Sverige
Litografer
Svenskere i 1800-tallet
Personer fra Stockholm
Brenderup Kirke

Brenderup Kirke ligger i den sydlige udkant af Brenderup, ca. 15 km Ø for Middelfart (Region Syddanmark). Indtil Kommunalreformen i 2007 lå den i Fyns Amt, og indtil Kommunalreformen i 1970 i Vends Herred (Odense Amt)

Kirken var viet til Sankt Peter i middelalderen. Kor og skib er opført i romansk tid af granitkvadre over profileret sokkel, koret har haft rundt apsis.

De oprindelige retkantede døre er tilmuret, i skibets nordmur ses et romansk vindue. I sengotisk tid blev koret forlænget mod øst. Tårnet blev opført i sengotisk tid.

I senmiddelalderen fik kor og skib indbygget hvælv, samtidig blev korbuen udvidet. Altertavlen er udført i 1641 på bekostning af Erik Bille til Kærsgård, maleriet er fra midten af 1800-tallet. I kirken ses en Mariafigur og en Petersfigur samt apostelfigurer, som formodentlig stammer fra en sengotisk altertavle, der dateres til 1510-20 og tillægges Claus Bergs værksted i Odense. Prædikestolen dateres til 1602 og har en vis lighed med prædikestolen i Fjelsted kirke. På skibets nordvæg er ophængt en korsfæstelsesgruppe fra o.1475.

I kirken ses en gravsten med anevåben over Magdalene og Margrethe Emmiksdatter (død 1598 og 1581).

Den romanske granitfont har fire fremspringende hoveder og rankeværk på kummen.

Eksterne kilder og henvisninger 

 Kirkens beskrivelse hos Trap – Kongeriget Danmark, 3. udgave, bind 3, s. 514
 Brenderup Kirke på gravstenogepitafier.dk
 Brenderup Kirke  på nordenskirker.dk
 Brenderup Kirke på KortTilKirken.dk

Kirker i Middelfart Kommune
Kirker i Fyens Stift
Kirker i Odense Amt
Sammy Nelson

Samuel "Sammy" Nelson (født 1. april 1949 i Belfast, Nordirland) er en tidligere nordirsk fodboldspiller, der spillede som venstre back. Han var på klubplan primært tilknyttet Arsenal F.C., hvor han spillede i 15 sæsoner, men havde også et kortere ophold hos Brighton. Med Arsenal var han med til at vinde både det engelske mesterskab, FA Cuppen og UEFA Cuppen.

Nelson spillede desuden 51 kampe og scorede ét mål for det nordirske landshold, som han debuterede for den 21. april 1970 i et opgør mod England.

Titler 

Engelsk Mesterskab
 1971 med Arsenal F.C.

FA Cup
 1971 og 1979 med Arsenal F.C.

UEFA Cup (Messebyturneringen)
 1970 med Arsenal F.C.

Referencer 

Fodboldspillere fra Nordirland
Fodboldspillere fra Arsenal F.C.
Fodboldspillere fra Brighton & Hove Albion F.C.
Personer fra Belfast
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1982
Garam masala

Garam masala er en krydderblandning fra sydasien, der anvendes almindeligt i forbindelse med madlavning i Indien, Pakistan, Nepal og Bangladesh. Blandingen kan variere, men indeholder som regel sort peber, paprika, koriander, spidskommen, kardemomme, kanel, muskat og nellike.

Ordet kommer fra hindi, hvor garam betyder "varm" og masala betyder "krydderblanding". I ayurvedisk medicin antages det at garam masala hæver kropstemperaturen.

Referencer

Se også 
 Masala
 Det indiske køkken
 Karry

Krydderier
Mad fra Indien
Merseburg-versene

Merseburg-versene (tysk: Merseburger Zaubersprüche) er to middelalderlige trylleformularer, vers eller besværgelser, skrevet på oldhøjtysk. De er de eneste kendte eksempler på germansk religion bevaret på dette sprog. De blev fundet i 1841 af Georg Waitz i et teologisk manuskript fra Fulda, skrevet i det 9. eller 10. århundrede. Der hersker dog tvivl om versenes egentlige oprindelse. Manuskriptet (Cod. 136 f. 85a) blev opbevaret i domkapitlets bibliotek i Merseburg, deraf navnet.

Referencer 

Litteratur fra middelalderen
Merseburg
Khoo kheer

Khoo kheer er i det indiske køkken en fermenteret drik i det indiske køkken fremstillet af mælk fra bøffel.

Drikke fra Indien
Mælk
Billy McNeill

William McNeill (MBE) (født 2. marts 1940 i Bellshill, Skotland, død 22. april 2019) var en skotsk fodboldspiller og -træner, der spillede hele sin aktive karriere, fra 1957 til 1975 som forsvarer hos Celtic F.C. Med Celtic var han med til at vinde hele ni skotske mesterskaber, og var også anfører for holdet da det vandt Mesterholdenes Europa Cup i 1967. Han blev kåret til Årets fodboldspiller i Skotland i 1965.

I 2004 blev McNeill indlemmet i Scottish Football Hall of Fame, mens han i juli 2009 blev udnævnt som officielt klubambassadør i Celtic.

Landshold 
McNeill spillede desuden, mellem 1961 og 1972, 29 kampe og scorede tre mål for det skotske landshold, som han debuterede for i et opgør mod England.

Træner 
Efter sit karrierestop fungerede McNeill i en årrække som træner. Han stod i to omgange i spidsen for Celtic, og vandt som klubbens manager yderligere fire skotske mesterskaber, og nåede dermed 13 i alt. Han var også ansvarshavende for blandt andet Aberdeen, samt engelske Manchester City og Aston Villa.

Titler

Titler som spiller 

Skotsk Premier League
 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973 og 1974 med Celtic F.C.

Skotsk FA Cup
 1965, 1967, 1969, 1971, 1972, 1974 og 1975 med Celtic F.C.

Skotsk Liga Cup
 1966, 1967, 1968 1969, 1970 og 1975 med Celtic F.C.

Mesterholdenes Europa Cup
 1967 med Celtic F.C.

Titler som træner 

Skotsk Premier League
 1979, 1981, 1982 og 1988 med Celtic F.C.

Skotsk FA Cup
 1980, 1988 og 1989 med Celtic F.C.

Skotsk Liga Cup
 1983 med Celtic F.C.

Referencer 

Fodboldspillere fra Skotland
Fodboldspillere fra Celtic F.C.
Fodboldtrænere fra Skotland
Fodboldtrænere fra Aberdeen F.C.
Fodboldtrænere fra Aston Villa F.C.
Personer tildelt Member of the Order of the British Empire
Fodboldtrænere fra Manchester City F.C.
Medlemmer af Scottish Football Hall of Fame
Clemens August Haxthausen

Clemens August baron (von) Haxthausen (født 17. december 1738 i Oldenburg, død 31. januar 1793 i København) var en dansk officer, bror til Gregers Christian Haxthausen.

Han var søn af Christian Frederik greve Haxthausen (død 1740), blev 1754 sekondløjtnant og 1760 kaptajn i Livgarden til Fods, 1768 oberstløjtnant ved Kronprinsens Regiment og 1769 premiermajor – hvilket dengang tillige ville sige højstbefalende – ved Livgarden til Fods. Samme stilling beklædte han i december 1771, da Struensee, der tidligere på året havde opløst Hestgarden, udstedte den for ham selv skæbnesvangre kabinetsordre, ifølge hvilken der af Fodgardens 5 kompagnier skulle dannes i grenaderkompagni ved hvert af de i København garnisonerende infanteriregimenter. Under det nu i den anledning påfulgte mytteri af de menige gardere synes Haxthausens såvel som de øvrige gardeofficerers holdning at have været loyal og ulastelig, men i øvrigt var han af Struensees omgivelser mistænkt for at høre til de konspirerende og at være vundet af enkedronningen. Særlig belønning tilfaldt der ham dog ikke efter omvæltningen, når undtages, at han 1773 blev kommandør for den genoprettede Livgarde og 1774 hvid ridder. 1777 udnævntes han til generalmajor; kammerherre var han fra 1766. Da regeringsskiftet 1784 forberedtes, sluttede han sig til kronprinsen, og det var overdraget ham med gardebataljonen at håndhæve ordenen i hovedstaden, hvis tumult mod forventning skulle opstå. Året efter fratrådte han kommandoen over Garden og blev i dets sted chef for Sjællandske Infanteriregiment og kommandant i København; 1789 blev han generalløjtnant.

Haxthausen var 3 gange gift: 1. gang (20. september 1765) med Charlotte Amalie baronesse Wedel-Jarlsberg (27. juli 1749 – 29. november 1771); 2. gang (24. august 1774) med Dorothea Sophie Schack-Rathlou (25. juli 1757 – 11. januar 1778) og 3. gang (22. juni 1792) med Christine Caroline komtesse Holstein-Ledreborg (28. februar 1772 – 11. december 1852). Han døde i København 31. januar 1793 og er begravet på Garnisons Kirkegård.

Der findes et maleri af J.C. Almer 1769 i familieeje i Norge, satiriske stik af G.C. Schule 1785 og 1787 og satirisk tegning 1782 af Johan Tobias Sergel (Kobberstiksamlingen).

Kilder 
 S.A. Sørensen, "Clemens August Haxthausen", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Generalløjtnanter fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Baroner fra Danmark
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Clemens August
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Hildebrandslied

Hildebrandslied (Hildebrandssangen) er et heroisk digt bestående af 68 verselinjer, nedskrevet på oldhøjtysk i bogstavsrim i 830-tallet, efter en langt ældre, mundtlig overlevering.

Det er et af de tidligste, litterære værker på tysk, og det beretter om det tragiske opgør i en kamp mellem en søn og hans ugenkendte far. Det kan meget vel være langobardisk i sin oprindelse, mens dets nuværende form skyldes, at det blev nedskrevet i eller ved Fulda.

Som det eneste værk af sin art er Hildebrandslied et centralt objekt i germansk middelalderlig sprog- og litteraturvidenskab. De første videnskabelige redaktører af den kendte tekst var Jacob og Wilhelm Grimm.

Manuskriptets historie 
Digtet blev fundet nedskrevet indeni omslaget af et religiøst værk opbevaret i Kassel. To skrivere har kopieret det i Fulda mellem 830 og 840, muligvis som en skriveøvelse, på den sidste og derefter den første ubeskrevne side af et bind, der tilhørte abbed Hrabanus Maurus (d. 856). Under anden verdenskrig blev de beskrevne blade stjålet, og kun det ene er sendt tilbage til Kassel. Heldigvis fandtes digtet i mange kopier. Hildebrandslied er vigtigt som det eneste eksempel på en genre, der har været almindelig hos germanerne: Et kort heltedigt. Heltedigtene var fuldstændige digtværk, mundtligt overleveret, og sådan affattet, at de ikke kan sammenføjes til et episk værk som Beowulf eller Nibelungenlied. Selv om dele af begyndelsen og den sidste del mangler, kan Hildebrandslied ikke have været meget mere end 100 linjer langt. Med få ord berettes om Hildebrands opdagelse af, at han stiller til duel mod sin egen søn Hadubrand. Hildebrand er bundet af loyalitet til sin herre, men prøver at afværge kampen uden at røbe sin identitet for sønnen. Desværre er den overleverede version nedtegnet af en skriver, der ikke forstod dialekten, han skrev efter. Digtet er derfor nedtegnet i et sammensurium af dialekter, og nogle linjer er ulæselige.

Henvisninger

Se også 
 Didrik af Bern

Litteratur fra middelalderen
Kudrun

Kudrun (også kendt som Gudrunlied) er et digt på middelhøjtysk, formentlig skrevet i det 13. århundrede, kun kort tid efter Nibelungenlied, hvis indflydelse kan spores i det.

Det er bevaret i et enkelt dokument, som blev udarbejdet efter ordre af Maximilian I, og blev opdaget så sent som 1820 i Ambras-slottet i Tyrol. Forfatteren var en anonym østrigsk digter, men historien selv tilhører rækken af sagaer, der havde sit udspring ved Nordsøens kyster.

Litteratur fra middelalderen
Litteratur fra Tyskland
Tysklands historie
Tyche (planet)

Tyche (udtales ['tʰy:k(ʰ)ə], dvs. /'ty:kə/ på dansk, ['tʰɑɪkʰi:] på engelsk og [ti'ke] på fransk) er det midlertidige navn, der er givet til en hypotetisk gasplanet, der ifølge teorien om planetens eksistens menes at befinde sig i den ydre del af Oortskyen.

Den mulige eksistens af en stor gasplanet bestående af brint og helium i Oortskyen har været drøftet i en periode, og der er derfor ved hjælp af den amerikanske rumfartsorganisation NASA's WISE teleskop i 2010 indsamlet data fra det område af Oortskyen, hvor den mulige planet forventes at befinde sig. I februar 2011 blev der i pressen angivet, at de to astrofysikere John Matese og Daniel Whitmire fra University of Louisiana at Lafayette er af den opfattelse, at de relevante data til dokumentation for planetens eksistens er opsamlet. Den anslåede kredsløb for det mulige himmellegeme er af de to forskere beregnet til at være ca. 375 gange større end dværgplaneten Plutos kredsløb, svarende til 15.000 astronomiske enheder (AE). Det antages, at Tyches masse kan være op til fire gange Jupiters masse og at overfladetemperaturen er på -73 °C. Eksistensen af planeten Tyche vil blive efterprøvet i løbet af 2011 på grundlag af de indsamlede data, men NASA forventer først, at en eventuel eksistens vil kunne blive påvist efter modtagelsen og gennemgangen af yderligere data fra WISE teleskopet, der blev frigivet i marts 2012.

Teorien om eksistensen af en større gasplanet i den ydre del af Oortskyen er ikke universielt anerkendt, og en række forskere har rejst tvivl om teorien.

Efter analyse af de indsamlede data fra WISE teleskopet meddelte NASA den 7. marts 2014, at det ikke havde været muligt at bekræfte eksistensen af nogen planet, der minder om Tyche eller andre tilsvarende hypotetiske planeter. Offentliggørelsen af opdagelsen af den mulige dværgplanet 2012 VP113 med et kredsløb mellem 80 og 446 AE har dog givet ny næring til spekulationer om et eller flere større objekter i Oortskyen.

Navnet Tyche er hentet fra den græske mytologi, hvor gudinden Tyche vogtede held, velstand og skæbne. Tyche var den gode søster til den onde Nemesis, der har givet navn til den hypotetiske stjerne Nemesis, der ifølge en teori skulle være Solens dobbeltstjerne.

Se også 
 Trans-neptunske objekter

Eksterne links 
John J. Mateses hjemmeside med beskrivelse af indikationerne for Tyches eksistens

Noter 

Oortskyen
Solsystemets planeter