kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Örkeneds församling

Örkeneds församling er en menighed i Östra Göinge provsti i Lunds stift. Menigheden ligger i Osby kommun i Skåne län og udgør et eget pastorat.

Før kommunreformen 1862 lå både de kirkelige og verdslige opgaver under Örkeneds socken. Ved reformen blev Örkeneds landskommun og Örkeneds församling oprettet og opgaverne delt. Landskommunen indgik 1974 i Osby kommun.

Menigheden var indtil 1868 annekssogn til Glimåkra menighed, hvorefter Örkened blev en selvstændigt menighed.

Byer i Osby kommun
Menigheder i Lunds stift
Mezzotinte

Mezzotinte (Manière noire, Mezzotinto, Schabkunst i Danmark tidligere også kaldet Sortekunst eller Sortkunst) er en særlig art af kobberstikkunst. 

Ved mezzotinte bliver kobber- eller stålpladen gjort ru, hvilket sker på følgende måde: Med et
stålinstrument - et vuggestål - der nærmest kan sammenlignes med et, på et svært træskaft anbragt,
kort, bredt, rundslebet stemmejern, hvis skarpslebne æg er tandet ud som den fineste
savklinge, 'vugges' pladen over først på langs og på tværs, derefter i diagonalretningerne,
indtil dens overflade er fuldstændig og ensartet kornet. Sværtes pladen ind på dette stadium,
og tages der et aftryk, skal papiret vise en ganske jævn og dyb fløjlsagtig tone.

På den således tilberedte plade overfører kunstneren sin tegning, og hans arbejde går nu
for sig på den måde, at han (modsat kobberstikkeren med gravstik) arbejder lys- og
halvtoner frem af den dybe skyggetone, pladen har. Det sker ved skrabejernet og
polerstålet; med disse redskaber skraber og glatter han i den ru flade de steder, der skal have lettere
skyggepartier, og polerer pladen blank på de punkter, der skal vise det højeste lys. Denne
teknik egner sig naturligvis ikke til gengivelse af en kraftig tegning, derimod kan den med
udmærket dekorativ virkning fremhæve de store flader i et billede og meget smukt give
modsætningen mellem lyset og skyggen - denne kan i friske tryk virke med stor dybde
i tonen. Ofte kombineres mezzotinte med andre arter af grafisk teknik, som gravstikarbejde og ætsning.

Mezzotinte er opfundet af den hessiske officer Ludwig von Siegen (ca. 1610-ca. 1680),
der 1642 udførte det første mezzotinteblad, portrættet af landgrevinde Amalie af Hessen. Sin
hemmelighed om den nyopfundne metode meddelte Siegen til prins Ruprecht af Pfalz
(1619-82), igennem hvem mezzotinte blev udbredt i England, ligesom den også efterhånden nåede
udbredelse i Nederlandene og Tyskland og andre steder. Men kun i England nåede den en sådan
kunstnerisk og teknisk fuldkommenhed gennem kunstnere som Valentine Green,
James MacArdell, Richard Earlom og mange andre, at denne art af kobberstikkunst når
en værdig plads ved siden af linjestikket og raderingen.

Kilder

Litteratur 
Litteratur angivet i Salmonsen:
 Léon de Laborde: Histoire de la gravure en manière noire, Paris 1839
 P. Seidel: "Ludwig von Siegen" i Jahrbuch der Königlich Preußischen Kunstsammlungen, X, 1889
 A.M. Hind: History of engraving and etching London, 1923

Grafik
Kunstens teknikker
Welser

Welser var en tysk bankierfamilie. Slægten var oprindeligt en patricierfamilie fra Augsburg og blev i 1500-tallet en af verdens førende bankierer ved at finansiere kejser Karl V. Sammen med Fuggerfamilien kontrollerede welserne store deler af europæisk økonomi og opnåede en enorm rigdom gennem handel og kolonisering af Amerika. I 1528 fik Bartholomeus V Welser kolonien Venezuela i sikkerhed for et stort lån af kejser Karl, og familien blev ejere af kolonien. Hans søn Bartholomeus VI Welser udforskede Venezuela og blev henrettet af den spanske guvernør Juan de Carvajal i 1546; efter en langvarig juridisk kamp mistede familien rettighederne til kolonien i 1556. Philippine Welser (1527–1580), berømt for sin lærdom og skønhed, var gift med ærkehertug Ferdinand II, ældste søn af kejser Ferdinand I og hersker over Tyrol fra 1564.

Familien hævdede at nedstamme fra den byzantinske general Belisarius og er dokumenteret siden 1200-tallet. Allerede i første del af Opdagelsestiden havde det welserske handelshus afdelinger i Antwerpen, Lyon, Madrid, Nürnberg, Sevilla, Lissabon, Venedig, Rom og Santo Domingo.

Kilder

Litteratur 

 Urs Bitterli: Die Entdeckung Amerikas. Von Kolumbus bis Alexander von Humboldt; Beck’sche Reihe 1322; München: Beck, 1999, 544 Seiten, 
 Hartmut Bock: Die Familiengeschichtsschreibung der Welser, in: Mitteilungen des Vereins für Geschichte der Stadt Nürnberg (MVGN), 95 (2008), S. 93-162
 Johannes Burkhardt: Die Welser-Vöhlin-Gesellschaft. Fernhandel, Familienbeziehungen und sozialer Status an der Wende vom Mittelalter zur Neuzeit, in: Wolfgang Jahn u.a. (Hg.): Geld und Glaube. Leben in evangelischen Reichsstädten. Katalog zur Ausstellung im Antonierhaus, Memmingen 12. Mai bis 4. Oktober 1998; Veröffentlichungen zur Bayerischen Geschichte und Kultur 37/98; München 1998; S. 17–37
 Jörg Denzer: Die Konquista der Augsburger Welser-Gesellschaft in Südamerika (1528–1556). Historische Rekonstruktion, Historiographie und lokale Erinnerungskultur in Kolumbien und Venezuela; Schriftenreihe zur Zeitschrift für Unternehmensgeschichte 5; zugleich: Dissertation Universität Freiburg (Breisgau), 2003; München: Beck, 2005;  (Leseprobe)
 
 Walter Großhaupt: Die Welser als Bankiers der spanischen Krone; in: Scripta Mercaturae, Zeitschrift für Wirtschafts- und Sozialgeschichte 21 (1987), S. 158
 Mark Häberlein, Johannes Burkhardt (Hrsg.): Die Welser. Neue Forschungen zur Geschichte und Kultur des oberdeutschen Handelshauses; Colloquia Augustana 16; Berlin: Akademie-Verlag, 2002; 
 Ursula Koenigs-Erffa: Das Tagebuch des Sebald Welser aus dem Jahre 1577; in: Mitteilungen des Vereins für Geschichte der Stadt Nürnberg (MVGN) 46 (1955); S. 262–371, auch online
 Johann Michael Frhr. v. Welser: Die Welser, Nürnberg 1917, Selbstverlag der Welserschen Familienstiftung,

Eksterne henvisninger 

Bankierer
Slægter fra Tyskland
Fuller's Brewery

Fuller's Brewery  (officielt Fuller, Smith & Turner P.L.C.) er et uafhængigt familieejet regionalt bryggeri, der blev etableret 1845, og som er beliggende i Chiswick i det vestlige London, hovedstaden i Storbritannien.

Der er blevet brygget øl hos Fuller's i Chiswick i mere end 350 år – helt tilbage til Oliver Cromwells tid. Fra det oprindelige bryggeri i Bedford Houses have på Chiswick Mall, har virksomheden ekspanderet til i dag, udover at eje bryggerier, at eje og drive mere end 380 pubber rundt om i landet.

Gennem årene har Fuller's opbygget et godt omdømme for at drive gode pubber og brygge godt øl, herunder øl som London Pride og ESB (Extra Special Bitter), der begge har vundet adskillige priser, blandt andet Champion Beer of Britain.

Kildehenvisninger

Eksterne henvisninger 
Officiel hjemmeside  

Virksomheder i London
Bryggerier i Storbritannien
Etableret i 1845
Indien ved sommer-OL 2012

Indien deltog ved Sommer-OL 2012 i London som blev arrangeret i perioden 27. juli til 12. august 2012.

Medaljer

Medaljevinderne 

Lande ved sommer-OL 2012
2012
Tyskland ved sommer-OL 2012

Tyskland deltog ved Sommer-OL 2012 i London som blev arrangeret i perioden 27. juli til 12. august 2012.

Medaljer 

Lande ved sommer-OL 2012
2012
Lönsboda

Lönsboda er en bymæssig bebyggelse i Osby kommune i Skåne län i Sverige med 1.903 indbyggere (2010). Byen ligger cirka 15 kilometer øst for Osby, og er et vigtigt servicecenter i den østlige del af kommunen.

Historie 
Lönsboda bestod oprindeligt af nogle gårde og en del anden bebyggelse som en landsby i Örkened socken omkring Örkeneds kirke. Den først kendte kirke blev bygget i 1570'erne. Området var var en del af skånelandene som var et dansk område der blev afstået ved freden i Roskilde i 1658. 

Da jernbanen Sölvesborg-Olofström-Älmhult åbnede for trafik i 1901 blev der oprettet en station i Lönsboda. Efterfølgende voksede Lönsboda kraftigt. Passagertrafikken på jernbanen gennem Lönsboda ophørte 1984.

Byer i Osby kommun
Kilsfjorden

Kilsfjorden er navnet på to fjorde og en sø i Norge:

 Kilsfjorden (Volda) – en fjord i Volda kommune i Møre og Romsdal fylke.
 Kilsfjorden (Kragerø) – en fjord i Kragerø kommune i Telemark fylke.
 Kilsfjorden (Tinn) – en sø i Tinn kommune i Telemark.
Autoværn

Autoværn er en rækværkskonstruktion, som har til formål at begrænse personskader, hvis et køretøj utilsigtet forlader vejen. Autoværnet skal designes med henblik på at indfange køretøjet og lede det langs autoværnet eller tilbagekaste i en lille vinkel, med minimal skadesrisiko for passagererne.

Autoværn opsættes for at undgå kollision med farlige genstande såsom bygninger, store træer, skilte og master samt undgå at biler kører udover farlige skråninger. Desuden opsættes autoværn i midterrabatter for at undgå frontalkollisioner. Autoværn opdeles i enkelt- og dobbeltside autoværn. Enkeltside autoværnet er beregnet for påkørsel fra en side og opstilles som side autoværn og midte autoværn hvor midterrabatten er bred nok til at arbejdsbredden kan efterleves( se billedet på siden). Dobbeltside autoværn er beregnet til påkørsel fra begge sider og opsættes i midterrabatter, hvor der ikke er nok arbejdsbredde til 2 enkeltside autoværn.

Autoværn produceres fortrinsvis i zink, beton, stål og træ.

CE-mærkning 
Autoværn testes i henhold til europæisk standard EN 1317-1 og EN 1317-2 . Testene giver en styrkeklasse, arbejdsbredde og en skadesrisiko, som fremgår af autoværnets CE-certifikat.

Kilder og henvisninger 

Områdesikring
Vejens udstyr
Trafiksikkerhed
Værnemidler
Hans Jakob Flemming Freiesleben

Hans Jakob Flemming Freiesleben (9. juli 1913 i Vordingborg – 23. marts 1998) var en dansk officer.

Han var søn af grosserer Volmer Hansen (død 1964) og hustru Julie født Freiesleben (død 1979), blev student fra Øregård Gymnasium 1931, premierløjtnant i fodfolket 1937, kaptajnløjtnant 1943, kaptajn 1946, var tjenstgørende ved Generalstaben 1947-51, kompagnichef ved Kongens Fodregiment 1951-52, ved hærstaben 1952-54, blev oberstløjtnant 1954, bataljonschef ved Danske Livregiment 1954-55, stabschef hos generalinspektøren for infanteriet 1955-60, forsvarsattaché ved den danske ambassade i Bonn 1960-63, oberst 1961, chef for 2. jyske brigade 1963, for Region IV og for Fynske Livregiment 1966.

Han var Kommandør af Dannebrogordenen, bar Hæderstegnet for god tjeneste ved Hæren og udenlandske ordener.

Freiesleben blev gift 8. juni 1940 med Grethe Jensen (11. maj 1913 i Kongens Lyngby - ?), datter af civilingeniør Erik Bibow Jensen (død 1964) og hustru Inger født Dornonville de la Cour (1890-1982).

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1974 (PDF)

Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Officerer fra Danmark
Kommandører af Dannebrog
Personer fra Vordingborg
Danskere i 1900-tallet
Hans Jakob Flemming
Studenter fra Øregård Gymnasium
Simone Lykke

Simone Lykke (født 9. september 1986) er en dansk skuespillerinde. Hun er født og opvokset på Christianshavn og har en bachelor i journalistik fra Roskilde Universitet.

Udvalgt filmografi

Film 
 Dirch (2011) – Suffløse
 Hundeliv (2016) – Olivia
 Denmark (2019) – Mathilda

TV 
 Grow (2020) — Aggi
 Min fars krig (2020) — Tove
 Ambassadøren (2020) — Jeanette
Friheden (2020) - Amanda

Teater 
 Closer (2012) – Alice, Aveny-T

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Danmark
Kilsfjorden (Kragerø)

Kilsfjorden er en fjord i Kragerø kommune i Vestfold og Telemark  fylke i Norge. Den er en fortsættelse af Kragerøfjorden, og har indløb ved øen Tåtøy syd for Kragerø centrum. Fjorden går først i vestlig retning, og bliver bredere længere inde. Den drejer derefter mod nord og smalner kraftig ind ijen, før den ender ved byen Kil inderst i fjorden. På sydvestsiden af fjorden ligger de smalle fjordarme Kjølebrønnskilen og Barlandskilen. 

Kragerøvassdraget munder ud på den nordøstlige side af fjorden, omkring tre kilometer vest for Kragerø centrum. Riksvei 351 følger sydsiden af fjorden.

Fjorde i Vestfold og Telemark
Kragerø
Erik Freiesleben

Erik Freiesleben (28. juni 1917 på Frederiksberg – 18. december 1999) var en dansk professor, overlæge, dr. med.

Karriere 
Han var søn af grosserer Axel Theodor Freiesleben (1884-1948) og hustru Ingeborg født Lorenzen (død 1969), blev student fra Skt. Jørgens Gymnasium 1935 og tog medicinsk eksamen 1943. Han havde kandidatstillinger ved Bispebjerg Hospital 1943-45, var assistent ved blodtypeafdelingen på Statens Serum Institut 1945 og blev laborator sammesteds 1954 og var assistent ved Statens Rättskemiska Laboratorium, Stockholm i 1951.

Efterhånden blev han optaget af behandling af rhesussygdom hos nyfødte, og sammen med overlæge Mogens Ingerslev blev han en kapacitet på dette felt. Freiesleben var overlæge og chef ved Rigshospitalets blodbank og blodtypeserologiske afdeling fra 1954 til 1987, dr. med. 1957, lektor i blodtransfusion ved Københavns Universitet 1959 og professor i blodtypeserologi fra 1969. Han blev speciallæge i klinisk blodtypeserologi 1966. Freiesleben var på studierejser til bl.a. Stockholm, USA og Holland.

Øvrige tillidshverv 
Freiesleben var sekretær ved Indenrigsministeriets blodtransfusionsnævn 1954-70, sagkyndig rådgiver for Sundhedsstyrelsen 1966-74, medlem af Danmarks Frivillige Bloddonorers landskomité fra 1961, af sammes forretningsudvalg fra 1962, medlem af styrelsen for Storkøbenhavns Frivillige Bloddonorer fra 1963, af sammes forretningsudvalg fra 1967, af bestyrelsen for Forbundet af statstjenestemandsansatte overlæger 1964-66, formand for Foreningen af overlæger og assisterende overlæger ved Rigshospitalet 1963-66, for Organisationen af danske specialister i klinisk blodtypeserologi 1964-69, for Dansk Blodtypeserologisk Selskab fra 1970 og for Sundhedsstyrelsens blodtransfusisonsundervisningsudvalg 1965, medlem af Europarådets Subcommittee of Specialists on Blood Problems, councillor i The International Society of Blood Transfusion 1964-69. Contributing editor ved Vox Sanguinis fra 1965. Han var korresponderende medlem af Deutsche Gesellschaft für Bluttransfusion, modtog en række medaljer og udmærkelser og var Ridder af 1. grad af Dannebrogordenen.

Freiesleben blev gift 25. februar 1951 med Bente Ravn-Holm (født 9. august 1926 i Kolding), datter af revisor Niels Valdemar Ravn-Holm (død 1966) og hustru Helga født Nielsen (død 1943).

Han er begravet på Tibirke Kirkegård.

Forfatterskab 
 Erythroblastosis Foetalis. A Study of the Relation to the History and the Antibody Titre, 1957 (disputats).
 Vejledning i blodtransfusion I-II, 1965.
 Videnskabelige arbejder vedr. basedowbehandling, blodtyper, blodtransfusioner, rhesustyperne hos gravide, behandling af rhesus-børn med udskiftningstransfusion, etc.
 Medarbejder ved Medicinsk Kompendium
 Medforfatter af Lærebog i Blodtypeserologi, blodtransfusion og infusion, 1970.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1974 (PDF) 
 

Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Professorer fra Københavns Universitet
Læger fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Riddere af 1. grad af Dannebrog
Erik
Personer fra Frederiksberg
Faglitterære forfattere fra Danmark
Tåtøy

Tåtøy eller Tåtei er en ø i skærgården ret syd for Kragerø centrum i Vestfold og Telemark fylke i Norge. Øen ligger i overgangen mellem Kragerøfjorden som kommer ind fra sydøst, og Kilsfjorden mod vest. Tåtøy er et par kvadratkilometer stor og består af delvis skovklædte, delvis bebyggede fjeldknolde. Højeste punkt er Høgda på 96 meter. Tåtøy har egen landsbyskole, Tåtøy skole, med cirka 30 elever i en skolebygning fra 1894. Kragerø Fjordbåtselskap driver rutebådssejlads mellem Tåtøy og Stabbestad, Skåtøy og byen Kragerø på fastlandet.

Historie 
Tåtøy var længe delt mellem to storgårde, Østre og Vestre Tåtøy. Bebyggelsen på Tåtøy startede for alvor i 1860'erne. I 1950'erne var der omkring 300 fastboende og i 1970'erne omkring 250. Øen havde tidligere to skibsbyggerier.

Navnet Tåtøy 
Tåtøy blev i året 1400 skrevet Thotkøy. I 1577 blev navnet ændret til Thottøen, men allerede i 1585 blev det ændret igen til Tottønn. 80 år efter blev der ændret igen Taadøen.

Navnet Tåtøy har formentlig sin oprindelse fra søen Toke i Drangedal. Elven der fra skal have heddet Totka. Ud for, hvor den munder ud i havet ligger Tåtøy, derfor navnet Thotkøy.

Kendte personer om Tåtøy 
Edvard Munch skal en gang have kaldt Kragerø, og øerne i nærheden, for «Perlen blandt kystbyene». 

Erik Werenskiold skal ofte have opholdt sig på Tåtøy om somrene. Og han malede ofte motiver fra øen, blandt andet det kendte oliemaleri «Gjetere» fra 1882. Han var blandt de tidlige troldtegnere i Norge, og skal have ment at der boede trold ude på øerne i nærheden af Tåtøy.

Eksterne kildere og henvisninger 

 Kragerø kommune om Tåtøy 
 Zoombart kort og satellitfoto

Øer i Vestfold og Telemark
Kragerø
Carl Freiesleben

Carl Olaf Theodor Freiesleben (2. oktober 1853 i Slesvig by – 13. februar 1938) var en dansk officer og kammerjunker, bror til Theodor Freiesleben og far til Ernst Theodor Christian Andreas von Freiesleben.

Han var søn af generalmajor Theodor Freiesleben og hustru, blev student fra Aarhus Latinskole 1872 og fik adgang til Hærens Officersskoles næstældste klasse 1873. Freiesleben blev sekondløjtnant 1875 og premierløjtnant i rytteriet 1878, var adjudant ved 3. Dragonregiment 1884-87, lærer på Ride- og Beslagskolen 1887-90, ritmester og til tjeneste ved Remontekommissionen 1890, eskadronchef 1894, oberstløjtnant 1903, var forstander for Rytteriets Sekondløjtnant-, Sergent- og Korporalskole 1903-07, blev oberst 1907 og chef for Rytteriets Befalingsmandsskole 1910 og fik afsked 1913. Han var Kommandør af 2. grad af Dannebrogordenen og Dannebrogsmand.

Han ægtede Betty Louise Andrea Quist (31. oktober 1860 i København - 1935), datter af grosserer C.H. Quist og husru født Kretzmer.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1929.

Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Kavaleriofficerer fra Danmark
Kommandører af Dannebrog
Personer fra Slesvig by
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Carl
Theodor Freiesleben (1859-1935)

Theodor Freiesleben (født 14. januar 1859 i Aarhus, død 12. marts 1935) var en dansk officer og kammerherre, bror til Carl Freiesleben.

Han var søn af generalmajor Theodor Freiesleben og hustru, blev sekondløjtnant i fodfolket 1880, premierløjtnant 1881, kaptajn 1894, oberstløjtnant 1908, oberst og chef for 4. Regiment 1911, chef for Den Kongelige Livgarde 1913 og fik afsked fra Hæren 1920. Han var Kommandør af 1. grad af Dannebrogordenen og Dannebrogsmand.

Han blev gift med Pauline Adovica Hollesen (24. oktober 1863 i Rye Mølle - 28. december 1949), datter af datter af møller og hotelejer Peder Christian Hollesen (1829-1870) og Ane Poulsdatter (1828-?).

Kilder 
Kraks Blå Bog 1929.

Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Officerer fra Danmark
Kommandører af 1. grad af Dannebrog
Personer fra Aarhus
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Theodor 2
Kammerherrer fra Danmark
Skalar (partikel)

En skalar er inden for partikelfysikken en partikel med et spin, en form for kvantetal, på nul. Alle skalarer er bosoner, da de pr. definition har heltallige spin, men Higgs-bosonen er den eneste kendte skalar.

Subatomare partikler
Minangkabau-folket

Minangkabau (Menangkabau) er en af Indonesiens etniske grupper fra det vestlige Sumatra. Der er anslået fire millioner minangkabau i Indonesien, og andre steder omkring tre millioner mere.

Minangkabau taler minangkabau-sproget og er for det meste muslimer. Deres sprog tilhører austronesiske sprog.

Historie 
Menangkabau var tidligere et mægtigt rige på øen Sumatra, hvilket betragtes som malajernes
egentlige hjemstavn som endnu i 1400- og 1500-tallet beboede hele den mellemste del af øen. Da
portugiserne i begyndelsen af 1500-tallet først besøgte Sumatra, begyndte riget sit fald,
men det egentlige sammenbrud indtraf først i 1688. De små fyrstendømmer, som udgjorde resterne af dette rige, blev underlagt Nederlandene.

Eksterne henvisninger 
 , forfattet af J.N. Nyström
 Minangkabau-folket i Bukittinggi  - viktorsfarmor.dk

Folkeslag i Indonesien
Ugglan
Blanche Bingley

Blanche Bingley Hillyard (3. november 1863 i Greenford i Ealing – 6. august 1946 i London) var en engelsk tennisspiller.

Blanche Bingley var medlem af Ealing Lawn Tennis & Archery Club. I 1884 deltog hun i den allerførste Wimbledon-turnering i damesingle, og to år senere vandt hun den første af sine seks Wimbledon-titler i damesingle. Bingley blev også runner-up syv gange, og hendes tretten finaler er fortsat en Wimbledon-rekord, ligesom 14 år fortsat er rekord for mellemrummet mellem første og sidste titel. Efter Serena Williams' sejr i 2016 deler hun nu sidstnævnte rekord med amerikaneren.

Bingleys Wimbledon-statistik antyder, at hun var den næstbedste kvindelige tennisspiller på sin tid, kun overgået af Lottie Dod, som besejrede hende i ikke mindre end fem finaler.

Efter hun blev gift, blev hun til tider registreret under navnet Blanche Bingley Hillyard. Hun nåede Wimbledon-finalen i en alder af 37 år og fortsatte med at spille turneringer, indtil hun blev 48 år. Hun spillede sin sidste Wimbledon-turnering i 1912.

I løbet af karrieren vandt hun også det irske mesterskab tre gange (1888, 1894, 1897) og det tyske mesterskab, spillet i Hamburg, to gange. I 1897 besejrede hun Charlotte Cooper Sterry i finalen i tre sæt, og i 1900 mod Muriel Robb, igen i tre sæt. Derudover vandt hun South of England Championships i Eastbourne, som dengang var en stor turnering, elleve gange mellem 1885 og 1905. I 1899 havde hun i alt vundet over 60 turneringer.

Hendes mand, kommandør George Whiteside Hillyard, var en af de førende mandlige spillere på den internationale tennisscene mellem 1886 og 1914. Han spillede også førsteklasses cricket for Middlesex og Leicestershire. Fra 1907 til 1925 var han sekretær for All England Lawn Tennis Club og direktør for The Championships.

I 2013 blev hun valgt ind i International Tennis Hall of Fame.

Grand Slam-statistik 
Wimbledon
Damesingle-mester: 1886, 1889, 1894, 1897, 1899, 1900
Runner-up i damesingle: 1885, 1887, 1888, 1891, 1892, 1893, 1901

Kilder / eksterne henvisninger 
 Wimbledon - From the archive: Remembering Blanche Bingley-Hillyard (3. august 2016) 
 TennisForum - Blanche Hillyard (1863-1946) - Six Times Wimbledon Singles Champion 

Tennisspillere fra Storbritannien
Vindere af Wimbledon
Tennis for kvinder
Lilian Watson

Lilian Watson (født 17. september 1857 i London, død 27. maj 1918 i West Midlands) var en engelsk tennisspiller. Hendes søster var Maud Watson, den første Wimbledon-mester i damesingle. I 1884 blev hun besejret af Maud i Wimbledon-finalen i damesingle – den første kamp mellem søstre i Wimbledon-historien. Lilian blev slået ud i 1. runde i Wimbledon-turneringen i 1885, og sidste gang hun deltog i Wimbledon i 1886 nåede hun semifinalerne, hvor hun tabte til den senere mester, Blanche Bingley.

Kilder / eksterne henvisninger 

Tennisspillere fra Storbritannien
Cao Dai

Cao Đài (, , også benævnt Caodaisme) er en relativt moderne synkretistisk, monoteistisk religion, officielt etableret i Tây Ninh, det sydlige Vietnam i 1926. Caodaismen består af elementer fra konfucianismen, taoismen, buddhismen og katolicismen, og med mindre indslag fra teosofi og okkultisme. Den opstod i en af de mange vietnamesiske miljøer som var under indflydelse af den franske kultur og forlod elementerne fra sen-taoismen til fordel for moderne og vestlige former for spiritisme.

Tilhængerne engagerer sig i etiske aktiviteter såsom bøn, tilbedelse af forfædre, ikke-vold, og vegetarisme med det mål at komme op til Guds himmelrige i himlen og opnå frihed fra cyklussen af liv og død. Antallet af tilhængere i Vietnam varierer, men de fleste kilder opgiver tre millioner, mens tallet ifølge andre kilder er seks millioner. Yderligere 30,000 tilhængere (tallet kan variere), primært etniske vietnamesere, lever i USA, Europa, og Australien.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Officiel hjemmeside  

Nyreligiøse bevægelser
Kultur i Vietnam
Religioner