kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Melbourne Victory FC

Melbourne Victory Football Club er en australsk professionel fodboldklub som spiller i Melbourne, Victoria, der spiller i A-League.

Grundlagt i 2004 efter offentliggørelsen af en moderniseret hjemlige liga i Australien, hvor vi oplevede den National Soccer League opløst i 2003 og erstattet af A-League og siden da har Melbourne Victory ledet A-League i tilskuertal hvert år, Siden 2006-07 sæsonen også betragtes som den mest succesfulde klub på hjemmemarkedet i A-League, efter at have vundet to A-League mesterskaber og to Premiers Plates.

Fodboldklubber i Australien
Etableret i 2004
A-league hold
Þórey Rósa Stefánsdóttir

Þórey Rósa Stefánsdóttir (født 14. august 1989) er en islandsk håndboldspiller, der spiller for Fram og Islands håndboldlandshold.

Hun deltog under VM 2011 i Brasilien. Þórey Rósa spillede i første omgang for klubberne ÍR Reykjavík og Fram. Hun spillede med Fram i sæsonen 2008/09 under EHF Challenge Cup. I sommeren 2009 skiftede hun til nederlandske E&O Emmen. I februar 2011 underskrev hun kontrakt med den tyske klub VfL Oldenburg, men skiftede i juli samme år til Team Tvis Holstebro. Indtil videre har hun spillet 24 kampe for islands håndboldlandshold.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 Profil af Þórey Rósa Stefánsdóttir 

Håndboldspillere fra Island
Håndboldspillere fra Team Tvis Holstebro
Håndboldspillere fra Fram (håndbold)
Personer fra Reykjavik
Håndboldspillere fra Vipers Kristiansand
Perth Glory FC

Perth Glory FC er en australsk professionel fodboldklub som spiller i Perth, Western Australia, der spiller i Australiens bedste række, A-League. Perth Glory er en af kun tre klubber fra den nu hedengangne National Soccer League, der spiller i A-League. De andre klubber er Adelaide United og Newcastle Jets.

Fodboldklubber i Australien
Etableret i 1996
A-league hold
Perth (Australien)
Frederik Ahlefeldt

Frederik Ahlefeldt kan henvise til flere personer:

 Frederik Ahlefeldt (storkansler) (1623-1686) – dansk-holstensk lensgreve af Langeland, storkansler samt statholder i Hertugdømmerne 1648-1686
 Frederik Ahlefeldt (1627-1672) (1627-1672) – dansk-holstensk officer
 Frederik Ahlefeldt (1662-1708) (1662-1708) – dansk-holstensk lensgreve af Langeland og statholder i Hertugdømmerne 1686-1708
 Frederik Ahlefeldt (1702-1773) (1702-1773) – dansk lensgreve af Langeland og officer
 Frederik Ahlefeldt-Laurvig (1760-1832) – dansk lensgreve af Langeland og officer
Sjømannskirken

Sjømannskirken – norsk kirke i utlandet (norsk) er en frivillig organisation tilknyttet den norske kirke. 30 kirker ligger (per 2017) i 17 lande.

Organisationen har til formål at være en kirke, kulturelt og sosicalt mødested for alle nordmænd i udlandet.
 
Organisationen blev oprettet i Bergen 31 August 1864 under navnet "Foreningen til Evangeliets Forkyndelse for Skandinaviske Sømænd i fremmede Havne", senere kendt som den norske "Sjømannsmisjonen".
 
Udover generelle tilbedelse og gudstjenester, har organisationen fokuseret på besøg på skibe, hus besøg og syge besøg.

Organisationen driver også ambulerende tjeneste, og tilsvarer Danske Sømands- og Udlandskirker.

Historie 
I 1970'erne, at udvidet sømandsmission på opfordring af biskopperne i den norske kirke, målgruppen til at omfatte alle nordmænd, der opholder sig i udlandet. Sjømandskirkerne er fra tidligere tide kendt for sine gode vafler. Ti år senere blev den fulgt op af kirkens styrende organer, og i 1994 af Stortinget. I 1990 udvidet organisationens navn til også at omfatte "Norsk kirke i utlandet."
 
I 1999 begyndte sømandsmissionen at engagere sig i kirken på internettet, , med egen præst.
 
I 2003 organisationsstruktur ændret navn fra Den norske Sjømannsmisjon / Norsk kirke i utlandet til Sjømannskirken – norsk kirke i utlandet.

I 2014 blev den første og eneste sjømannskirke (tilhørende organisationen) i Norge solgt.

Nedlagte kirker 
Kirker har blivet nedlagt i Amsterdam (1908) Gøteborg (2011) og New Orleans (2016).

Beliggenheder

Europa 
I Danmark driver organisationen Sjømannskirken i København – Kong Haakons kirke.

 Belgien
 Bruxelles (Waterloo)
 Antwerpen

 Storbritannien
 Aberdeen
 London

 Frankrig
 Paris

 Cypern
 Ayia Napa

 Nederlandene
 Rotterdam

 Spanien
 Albir-Villajoyosa
 Costa del Sol
 Gran Canaria
 Lanzarote i Puerto del Carmen
 Mallorca
 Tenerife
 Torrevieja

 Sverige
 Stockholm

 Schweiz

 Tyrkiet
 Alanya

 Tyskland
 Berlin
 Hamburg

Amerika 
 Brasilien
 Rio de Janeiro

 USA
 Houston
 Los Angeles/San Pedro
 Miami
 New York
 San Francisco.

Asien 
 Dubai
 Okpo
 Pattaya
 Singapore

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Sjomannskirkens hjemmeside
 Kong Haakons kirke i København 

Den Norske Kirke
Etableret i 1864
Sunrise: A Song of Two Humans

Sunrise: A Song of Two Humans, også kendt som Sunrise, er en amerikansk stumfilm fra 1927, instrueret af den tyske filminstruktør F. W. Murnau. Filmen byggede på Hermann Sudermanns novelle "Die Reise nach Tilsit".

Filmen er den eneste nogensinde der har vundet en Oscar for bedste Unikke og kunsteriske produktion. Filmens originale negativer, blev ødelagt i en nitratbrand i 1937. Der blev lavet nye negativer efter et overlevende tryk.

Handling 

En kvinde fra byen (Margaret Livingston) tager på sommerferie på landet. Her møder hun manden (George O'Brien) og konen (Janet Gaynor), der bor med deres lille barn, på en gård tæt på den by kvinden bor i. Kvinden og manden starter en affære. Kvinden vil gerne have, at manden sælger sin gård, og flytter med hende tilbage til byen. Manden spørger hvad han skal gøre med konen, og kvinden foreslår at han drukner hende i floden. 

Konen fatter ikke mistanke, og dagen efter tager hun og manden på udflugt. De ror tværs over floden, og konen begynder at få mistanke til manden. Midt på floden prøver manden at tage sig sammen til a smide konen over bord, men kan ikke få sig selv til det, og ror derfor ind til land. Konen stikker af, og manden prøver at følge efter hende, for at fortælle hende hun ikke skal være bange for ham. Konen flygter ind i en trolleybus, men manden når også at hoppe på. Trolleybussen ender med at stoppe i byen, hvor de to står af. Konen begynder at få tillid til manden igen, og sammen oplever de en del i byen, inden de tager trolleybussen hjem igen.

Da de skal ro tilbage over floden, bliver det stormvejr og båden kæntrer. Manden vågner på en klippe, og kan ikke finde sin kone. Han får landsbybeboerne til at hjælpe sig med at lede efter hende. Kvinden fra byen ser med på afstand, og er sikker på, at deres plan om at slå konen ihjel er lykkedes. Da manden ser hende bliver han oprevet, og prøver at kvæle hende, men han slipper hende da en stuepige fortæller ham, at hans kone er blevet fundet i live. 

Kvinden fra byen forlader landsbyen, og filmen slutter med, at manden og konen kysser, hvorefter der klippes over til en solopgang.

Modtagelse 
Mordaunt Hall fra The New York Times roste filmen højt, og kaldte den "et filmmesterværk". Time Magazine sagde, at filmen havde en "mager historie" og "formår at forblive søvndyssende på en lang aften".  Filmen ligger på en tredjeplads på listen over de 100 bedste stumfilm.

Priser og nominerginer 
Oscar:
Bedste unikke og kunstneriske produktion (1928/29, vinder)
Bedste Kvindelige Hovedrolle (Janet Gaynor, vinder)
Bedste Fotografering (Charles Rosher og Karl Struss, vinder)
Bedste Scenografi (Rochus Gliese, nomineret)

Eksterne henvisninger 

 

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1927
Film instrueret af F.W. Murnau
Det Danske Kriminalakademi

Det Danske Kriminalakademi er en forening til udbredelse og fremme af god spændingslitteratur i Danmark.

Baggrund 
Udgangspunktet var en gruppe krimiinteresserede forfattere og kulturjournalister, der mødtes i antikvariat Pinkerton i København bl.a. Tage la Cour, Harald Mogensen, Dan Turéll, Per Calum, Bo Tao Michaëlis, Annelise Schønnemann og Bjarne Nielsen. De kaldte sig Pinkerton-kredsen og udgav hæfter om klassisk krimiforfattere som Raymond Chandler. Det udviklede sig til tidsskrift – "Pinkerton. Tidsskrift om spændingslitteratur". 
 
Akademiet blev stiftet ved et møde i Tivoli Hallen den 15. november 1986 med Bjarne Nielsen som formand, Kirsten Holst som næstformand, Per Calum som sekretær og Frants Gundelach som kasserer.
 
Det uddeler årligt Palle Rosenkrantz Prisen til årets bedste krimiudgivelse på dansk, Harald Mogensen-prisen for årets bedste danske krimiudgivelse, Det Danske Kriminalakademis debutantpris for bedste danske debut indenfor genren samt Tage la Cour-diplomet, som gives til en forfatter eller skribent, der har formået at dokumentere kriminelle forhold fra virkeligheden på en vedkommende, lødig, kvalitesbetonet og velskreven vis.

Ekstern henvisning 
Det Danske Krimiakademis netsted 

Litterære selskaber
Kriminalakademi
Etableret i 1986
7th Heaven (film)

7th Heaven eller Seventh Heaven (dansk titel Den store Time) er en amerikansk stumfilm fra 1927. Det var en af de første film der blev nomineret til en Oscar for bedste film, ved den første oscaruddeling i 1929. Filmen er skrevet af Benjamin Glazer, inspireret af Broadwaymusicalen med samme navn, og instrueret af Frank Borzage. Det er en romantisk film, med Janet Gaynor of Charles Farrell i hovedrollerne.

Priser og nomineringer 
Oscar:
 Bedste Produktion (1927/28, nomineret)
 Bedste Instruktør (Frank Borzage, vinder)
 Bedste Kvindelige Hovedrolle (Janet Gaynor, vinder)
 Bedste Scenografi (Harry Oliver, nomineret)

Kinema Juno Awards:
 Bedste udenlandske film (1928, Vinder)

Photoplay Awards:
 Medal of Honor (William Fox, vinder)

Eksterne henvisninger 

 

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1927
Johan Ludvig Nils Henrik Vibe

Johan Ludvig Nils Henrik Vibe (født 23. november 1840 i Kristiania, død 26. marts 1897 sammesteds) var en norsk publicist, søn af Andreas Vibe.

Allerede i sine første studenterår optrådte han som publicist, idet han 1862 deltog i grundlæggelsen og redaktionen af »Vikingen« i dens første Tid, redigerede derefter 1866 sammen med Hans Henrik Schreiber Schulze dagbladet »Norge«, der bestod i 14 dage, og udgav senere »Litterært Tidsskrift«, der udkom i et hæfte. Efter at have været ude i praktisk juridisk virksomhed var han 1877—79 kunstnerisk direktør for Christiania Theater og gik derefter over i Aftenpostens redaktion, hvortil han var knyttet i 10 år. Hans seneste journalistiske virksomhed tilhørte Nationaltidendes sidste levetid. Til hans journalistiske virksomhed må regnes nogle kritiske og biografiske essays om naturalismen og Holberg, begge udkomne 1884.

Biografi (i udvalg)

Noveller 
 Alexander Møllers Erindringer (1875)
 En Professor (1882)
 Et Testamente (1884)
 Fantastiske Fortællinger (1891)
 For Livet eller paa Opsigelse (1892)
 Om Tusind Aar (1894)

Faglitteratur 
 Beskrivelser i serien "Norges Land og Folk":
 Buskeruds Amt (1894—95)
 Søndre Bergenhus Amt (1895—96)
 Akershus Amt (1897)

Kilder 

 

Journalister fra Norge
Novelleforfattere fra Norge
Faglitterære forfattere fra Norge
Essayister fra Norge
Dansksprogede forfattere fra Norge
Nordmænd i 1800-tallet
Personer fra Oslo
Johan Ludvig Nils Henrik
Salmonsens
Ditlev Brockdorff

Ditlev eller Detlev (von) Brockdorff er navnet på flere personer:

 Ditlev Sivertsen Brockdorff (ca. 1500-1538) – slesvigsk lensmand, amtmand og godsejer
 Ditlev Brockdorff (landråd) (1642-1732) – holstensk landråd, amtmand og godsejer
 Ditlev Brockdorff (officer) (1655-1737) – dansk officer og godsejer
 Ditlev Brockdorff (1676-1748) – holstensk godsejer og kejserlig kammerherre, søn af den foregående
Johan Vibe (digter)

Johan Vibe (født 10. september 1748 på Bragenæs ved Drammen, død marts 1782 i København) var en norskfødt digter, der tilhørte den danske adelsslægt Vibe. Han var en ældre broder til generalkrigskommissær Ditlev Vibe.

Han blev student 1766, vistnok som privatist, og skal have lagt sig noget efter ræsk; en tabt oversættelse af Anakreon roses meget af Knud Lyhne Rahbek, en oversættelse af "Pythagoras' gyldne vers" er endnu bevaret. Vibes liv er meget lidet kendt. En tid var han huslærer på Fåberg præstegård i Gudbrandsdalen hos den senere biskop Ole Irgens, senere møder vi ham i København som en af hovedmændene i Det Norske Selskab, hvor han i dets første tid var sekretær, og som en af dettes digtere. Bekendte er hans to viser: "Den, Skaberen skjænkte en oplyst Forstand" og hans afskedsvise til Det Norske Selskab. De vidne afgjort om talent. Ligesom et par af Wessels brødre modtog Vibe, uvist i hvilket år, en ansættelse som landmåler og fik som sådan beskæftigelse i Fyn. I 1778 blev han kammersekretær, og i samme år opførtes på Det Kongelige Teater hans skuespil De nysgjerrige Mandfolk, der, efter Overskous vudering, skal have været fremkaldt ved enkedronning Juliane Maries ønske om en pendant til De nysgjerrige Fruentimmer. Stykket, der ansås for at have sine gode egenskaber, blev først trykt efter forfatterens død. Vibe døde allerede i sit 34. år. Efter traditionen skal han have været en elskværdig kammerat, men tillige have ført et letsindigt liv; hans viser tyde på et vist tungsind midt under lystigheden. Et par af hans norske frænder i det nittende århundrede have røbet et vistnok med ham nær beslægtet talent. Længe efter Vibes død fremkom en beretning om, at han havde været privatsekretær hos Ove Høegh-Guldberg. Dette tør være såre tvivlsomt; det er lidet sandsynligt, at Guldberg, om han for øvrigt har holdt privatsekretær, dertil skulle have valgt en ung nordmand, hvis hele personlighed og åndsretning var så grundig forskellig fra hans egen som Vibes. Anekdoten om, at slutstrofen af den nævnte sang "Den, Skaberen" osv. oprindelig skulle have været improviseret under en samtale med Guldberg, er også alt andet end sandsynlig.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Johan Vibe på Dansk Forfatterleksikon

Digtere fra Norge
Digtere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Norge
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Nordmænd i 1700-tallet
Danskere i 1700-tallet
Johan 02
Oscaruddelingen 1960

Oscaruddelingen 1960 var den 32. oscaruddeling, hvor de bedste film fra 1959 blev hædret af Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Uddelingen blev afholdt 4. april på RKO Pantages Theatre i Los Angeles, USA. 

Filmen Ben-Hur blev den mest vindende film nogensinde, med 11 priser ud af 12 nomineringer, en rekord, der aldrig er blevet slået, men filmene Titanic og Ringenes Herre - Kongen vender tilbage har vundet lige så mange Oscars i henholdsvis 1998 og 2004. 

Ben-Hur var også den 3. film der både vandt en Oscar for bedste mandlige hovedrolle og en Oscar for bedste mandlige birolle, og det var først i 2004 at filmen Mystic River lykkedes at opnå samme resultat.

Den danske film Paw af Astrid Henning-Jensen var nomineret til en Oscar for bedste udenlandske film.

Priser

Ærespriser
Buster Keaton
Lee De Forest

Jean Hersholt Humanitarian Award
Bob Hope

Eksterne henvisninger 

Oscars Legacys hjemmeside

1960
Kultur i 1960
Cai Lorenz Brockdorff

Cai Lorenz greve og rigsgreve Brockdorff (1. september 1646 – 30. marts 1725) var en dansk gehejmeråd.

Han var søn af oberst Cai Bertram Brockdorff (død 1689) til Bothkamp m.m. Brockdorff blev i en ung alder kammerherre og landråd, og i 1667 afstod faderen til ham godserne Kletkamp, Grünhaus m.m. Få år efter, 26. maj 1672, blev Brockdorff optaget i den danske grevestand, ligesom han senere, 3. juni 1706, af kejser Joseph I blev ophøjet til tysk rigsgreve. Da faderen i sine sidste leveår til sine børn af andet ægteskab ville afstå lenet Bothkamp, kom han derover med sønnen i en tvist, der, også efter faderens død, fortsattes såre længe mellem hans børn. Brockdorffs halvsøstre Benedicte Margrethe, gift med gehejmeråd Christian Ditlev Reventlow, og Dorothea, gift med friherre Woldemar Løvendal, påstod, at broderen i 1681 ved en overenskomst med faderen havde gjort afkald på Bothkamp til fordel for dem og deres yngre søskende. Da den gamle Brockdorff ved testamente af 1. januar 1687 erklærede sin datter Dorothea Løvendal arveløs, og Benedicte Reventlow, efter at have affundet sig med en tredje søster, Margrethe Amalie, gjorde fordring på Bothkamp for sig alene, angreb Brockdorff og hans halvsøster Dorothea Løvendal faderens testamente. Landretten erklærede ekshæredationen ugyldig, men sagen gik fra Landretten til det tyske riges Kammerret i Wetzlar, som i 1701 erklærede sig til gunst for Brockdorff. Grevinde Reventlow opgav imidlertid ikke kampen, men opnåede af kong Frederik IV påbud om at sidde Rigskammerrettens kendelse overhørig under 10.000 rigsdalers straf. Striden trak ud i langt over 20 år, Rigskammerretten kasserede i 1725 Frederik IV's påbud til grevinde Reventlow, og det så en tid lang endog ud til rigseksekution, men sagen endtes dog langt om længe ved et forlig, ifølge hvilket Brockdorffs søn, Christian Frederik Brockdorff, til hvem faderen allerede før 1712 havde afhændet Klethkamp og Grünhaus, mod en godtgørelse af 150.000 rigsdaler species gjorde afkald på det omdisputerede gods.

Brockdorff ejede foruden Klethkamp og Grünhaus også Westensee, Werwick og Doorn (provinsen Utrecht) m.m. og var domprovst i Utrecht og dansk gehejmeråd. Han var fra før 1667 kammerherre hos dronning Sophie Amalie og var iblandt de først udnævnte Riddere af Dannebrog, oktober 1671. Han døde 30. marts 1725.

Kilder 
 F.J. Meier, "Cai Lorenz Brockdorff", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Andreas Hojer, Friedrich IV, II, 163 f.
 Schröder, Darstell. v. Schlössern der Herzogthümer, s. 22 f. 64.

Grever fra Tyskland
Grever fra Danmark
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Godsejere fra Slesvig og Holsten
Danskere i 1600-tallet
Danskere i 1700-tallet
Personer fra Holsten
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Cai Lorenz
Kammerherrer fra Danmark
Gehejmeråder fra Danmark
Dobbeltmordet på Peter Bangs Vej

Dobbeltmordet på Peter Bangs Vej er den populære betegnelse for drabet på kontorchef Vilhelm Jacobsen (født 26. december 1893) og dennes hustru Inger Margrethe Jacobsen (født Scheel den  1. juni 1895). Forbrydelsen blev begået 19. februar 1948 i deres lejlighed på Peter Bangs Vej 74, 3. th. på Frederiksberg.

Parret blev bisat på Søndermark Kirkegård, men gravstedet er sløjfet.

Sagen er uopklaret og har altid været omgærdet af myter og spekulationer. Fx at mordet aldrig fandt sted, men i stedet var iscenesat af hemmelige efterretningstjenester.

Dobbeltmordet var temaet for en udstilling på Politimuseet i København 26. maj 2011- 29. februar 2012.

Ofrene

Inger Margrethe Jacobsen 
Inger Margrethe Jacobsen var hjemmegående husmor og gift med kontorchef i Firma Carl Holten / English House, Vilhelm Jacobsen.

Hun havde mindre at gøre med husholdningen (selv som hjemmegående husmor) end størstedelen af husmødrene på den tid. Hun havde fast hushjælp, som tog sig af rengøringen. Det var forberedelse af måltider og arrangement af middagsselskaber og lignende, som optog hverdagen. Hun gik desuden på visitter hos andre damer og familier.

Hun er beskrevet som en kvik og livlig dame. Jacobsen blandede sig i samtaler, når hun var til stede. Hendes humoristiske sind kunne være lidt vovet efter tidens normer. Hun og ægtemanden Vilhelm fremstod for omverdenen som et par, som både var omsorgsfulde og meget lykkelige.

Der var dem, der mente, at hun var en erotisk kvinde. Hun og Vilhelm fik ingen børn sammen, men nogle mener, at hun fik et barn, før Vilhelm kom ind i billedet. Det er dog aldrig bekræftet.

Vilhelm Jacobsen 
Vilhelm Jacobsen var kontorchef i Firma Carl Holten / English House.

Jacobsen blev betragtet som den diametrale modsætning til sin kone. Hans kolleger og bekendte beskrev ham som meget indesluttet. Der var ingen, som kunne fortælle om hans sympatier under krigen, og han kastede sig generelt ikke ud i dybtgående diskussioner. Han blev beskrevet som fåmælt.

Det vides dog, at han var meget begejstret for at spille på heste, og at han derfor ofte var på travbanen. Det er  antydet, at Jacobsen spillede med ulovlige bookmakere. Han spillede derudover gerne bridge med sine venner og familie. Det var som regel ham, der styrede regnskaberne i spilleklubberne.

Eksterne henvisninger 
 
 Omtale af mordene på Dines Bogøs hjemmeside 
 Sagen omtalt i Politihistorisk Selskabs årsskrift 2011

Noter 

 

Begivenheder i 1948
Mord i Danmark
Kriminalsager i Danmark
Kriminalitetshistorie
Frederiksberg
Uopklarede mord
Knippel

En knippel er en type stav eller kølle, som bl.a. benyttes af politiet; politiudgaven kaldes ofte en politistav.

Se også 
 Politistav

Håndvåben
Politiudstyr
Hanna Wolf

Hanna Wolf, født Haschka (født 4. februar 1908, daværende tyske Gonionds – død 22. maj 1999) var en tysk kommunistisk politiker.

Liv 
Hun var medlem af det polske ungkommunistiske forbund, studerede fra 1927 til 1932 ved Humboldt-universitetet i Berlin, og blev i 1930 medlem af KPD. I 1932 emigrerede hun til Moskva og arbejdede mellem 1935-36 ved Kominterns Internationale Lenin-skole, og var fra 1943 til 1948 leder for de tyske krigsfangers centralskole i Krasnogorsk.

Efter hendes tilbagevenden til Tyskland kom hun med i SED og blev medlem af centralkomiteen. Den 12. september 1950 blev hun indsat som direktør for Partihøjskolen Karl Marx, som hun ledede frem til 1983.

Hun er begravet i Berlin-bydelen Pankow.

Eksterne henvsininger 
 Rosa-Luxemburg-Stiftung Kurzbiographien 2005 (pdf, 873 KB) 

Politikere fra DDR
Rumskullaeken

Rumskullaeken eller Kvilleken er et stort egetræ ved Norra Kvill i Rumskulla sogn, Vimmerby kommun, Kalmar län, Småland. 

Egen er Sveriges ældste med sine 1.000 år og en omkreds på mere end 13 meter. I 2018 blev det besluttet at lade den dø i fred. Den kunne da stadig fremvise en kvist med grønne blade. 

Rumskullaeken har et volumen på cirka 60 kubikmeter og en højde på 14 meter. I nærheden ligger Norra Kvill Nationalpark. Rumskullaeken blev første gang beskrevet 1772 af herredsfoged Magnus Gabriel Craelius i bogen Försök till ett landskaps beskrivning.

Noter

Eksterne henvisninger 

Sveriges natur
Navngivne træer
Seværdigheder i Kalmar län
Vimmerby kommun
Kaive-egen

Kaive-egen () er en stilk-eg i Kaive i Sēmes pagasts, Tukuma novads i Letland. Det står på en eng ikke langt fra den tidligere Kaive herregårds bygninger, og det er et beskyttet lettisk nationalt monument. Træet er 10,1 meter i diameter, og ca 18 meter højt. Kronens diameter var cirka 70 meter frem til 1920'erne, hvor et lynnedslag decimerede den. I 1990'erne knækkede hovedstammen derudover. Træet er dog stadig i live og fortsætter med at vokse, selvom der kun er en enkelt større gren tilbage. Træet er det tykkeste træ i Baltikum, og det skønnes det er omkring 1.000 år gammelt.

Kildehenvisninger 
 Latvian nature monuments 
 Artikel hos vietas.lv 
 Artikel hos Tukums turistinformationscenter 

Letlands natur
Navngivne træer