kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Coleman Hawkins

Coleman Hawkins (21. november 1904 – 19. maj 1969), med kælenavnene "Bean" og "Hawk", var en amerikansk tenorsaxofonist. Man kan med god ret hævde, at Hawkins etablerede tenorsaxofonen i jazz og med sin store personlighed – og store, magtfulde tone – blev en musiker, som alle samtidige og senere saxofonister skulle forholde sig til. Hans indspilning af Body and soul er en af jazzens klassikere.

Eksterne henvisniner 

 

Jazzmusikere fra USA
Saxofonister fra USA
Marienburg

Marienburg er flertydigt og kan henvise til:

 Tysk navn for byen Alūksne i Letland.
 Tysk navn for byen Malbork i Polen.
 Marienburg Slot var kong Georg 5. af Hannovers sommerresidens ved floden Leine i kommunen Pattensen Region Hannover.
Pau Casals

Pau Casals (også kendt som Pablo Casals) (født 29. december 1876, død 22. oktober 1973) var en verdensberømt katalansk cellist, dirigent og komponist. Casals anses for at være grundlæggeren af moderne spilleteknik på cello. Som komponist beskæftigede han sig navnlig med katalansk folkemusik.

Eksterne henvisninger 

Cellister
Personer fra Catalonien
Dirigenter fra Spanien
Komponister fra Spanien
Heptacodium

Heptacodium er en planteslægt, der kun har én art:

 Heptacodium miconioides

Planteslægter
Gedeblad-familien
Heptacodium miconioides

 
Heptacodium miconioides er en mellemstor busk i Gedeblad-familien med en kegleformet vækst. Hovedgrenene er oprette, mens sidegrenene er overhængende.

Beskrivelse 
Knopperne er modsatte, spidse og lysegrønne. Bladene er ægformede med hel rand og tre dybtliggende hovedribber. Oversiden er blank og mørkegrøn, mens undersiden er lyst grågrøn. 

Blomstringen sker i september fra spidsen af etårsskuddene. Blomsterne er samlet i små stande af hvide, fint duftende enkeltblomster. Når blomsterne falder af, bliver de mørkerøde bægerblade siddende. Frugterne modner – så vidt vides – ikke her i landet.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 6 × 2 m (25 × 10 cm/år).

Hjemsted 
De planter, der kan ses i Amerika og Vesteuropa stammer fra frø, der blev samlet under en botanisk ekspedition til Kina i 1980. Man høstede fra en dyrket plante, og artens præcise, geografiske  eller økologiske hjemsted er ikke kendt. 

Arten er sjælden og anses for at være udryddelsestruet i sit hjemsted, som er det centrale og vestlige Kina. På nydannede øer i den opstemmede sø, Quiandao, ved Xin’anjiang vandkraftværket i Zhejiang-provinsen, Kina, findes den i små skove, domineret af Pinus massoniana og Castanopsis sclerophylla (i Bøge-familien)

Anvendelse 
Erfaringerne viser, at Heptacodium miconioides skal have fugtig, men veldrænet jord. Den tåler ikke langvarig tørke, og blæst vil ødelægge de smukke blade. 

Planten formodes derfor at være en smule sart, men eksemplaret i Århus Botaniske Have stortrives efter adskillige år, så planten har muligvis blot lidt etableringsbesvær, når den plantes i Danmark.

Note 

Buske
Hvide blomster
Haveplanter
Ludvig 13. af Frankrig

Ludvig 13. af Frankrig () (27. september 1601 i Fontainebleau – 14. maj 1643 i Saint-Germain-en-Laye) var konge af Frankrig fra 1610 til 1643 og af Navarra (som Ludvig 2.) fra 1610 til 1620, hvor Kongeriget Navarra blev indlemmet i Frankrig.

Han tilhørte Huset Bourbon og var søn af det franske kongepar, Henrik den 4. og Marie af Medici.

Regeringstid 
Ludvig 13. blev konge af Frankrig og Navarra ved sin fars død den 14. maj 1610. Indtil 1614 var han under formynderskab af sin mor, Marie af Medici. Kongen og hans mor var uenige. Moderens yndling og landsmand, italieneren Concini, der i nogle år var enerådende minister, blev med den unge konges viden snigmyrdet i 1617. Enkedronningen blev fængslet, og hendes parti blev med magt tvunget til lydighed. Marie af Medici forsøgte at genvinde magten i 1630 ("De lange næsers dag"), men det mislykkedes. Først i 1624 kom der rigtigt styr på regeringen, da Richelieu blev minister og styrede til sin død i 1642. Ludvig bøjede sig for hans klogskab, hans grunde, hans karakterstyrke og hans altid hensynsfulde og ærbødige råd og tog efter hans død hans lærling Mazarin til ledende minister. En ældre opfattelse af Ludvig som en ren marionet, der stod i et spændt forhold til Richelieu (udbredt gennem populære romaner som f.eks. De Tre Musketerer af Alexandre Dumas d.æ. fra 1844), er historisk ubegrundet.

Børn og ægteskaber 

Ludvig 13. giftede sig den 24. november 1615 i Bordeaux med infanta Anna af Spanien (1601–1666), datter af kong Filip 3. af Spanien og ærkehertuginde Margrete af Østrig. 

I ægteskabet fødtes seks børn, hvoraf kun de to sidstfødte sønner overlevede til voksenalder:
 Dødfødt barn (december 1619)
 Dødfødt barn (14. marts 1622)
 Dødfødt barn (1626)
 Dødfødt barn (april 1631)
 Ludvig 14. af Frankrig (5. september 1638- 1. september 1715)
 Filip, hertug af Orléans (21. september 1640- 8. juni 1701)

Se også 
 Frankrigs historie
 Franske regenter
 Tidslinje over nogle europæiske regenter i det 17. århundrede

Eksterne henvisninger 

|-

|-
 

Konger af Frankrig
Konger af Navarra
Huset Bourbon
Franskmænd i 1600-tallet
Spiræa

Spiræa (Spiraea) er en slægt med ca. 80 arter, der er udbredt i de tempererede egne af Europa, Asien og Nordamerika med et tyngdepunkt i Kina, hvor de 70 af arterne findes. Det er løvfældende buske med spredtstillede blade, som er usammensatte og oftest kortstilkede. Bladranden er oftest savtakket, tandet eller lappet, men sjældent helt uden indskæringer. Blomsterne er samlet i forskellige slags stande. De enkelte blomster er 5-tallige og regelmæssige, forholdsvis små og oftest tvekønnede. Kronbladene er hvide, lyserøde eller gammelrosa. Frugterne er bælgfrugter med mange bittesmå frø.

 Birkespiræa (Spiraea betulifolia)
 Snedrivebusk (Spiraea x cineria)
 Japansk spiræa (Spiraea japonica)
 Pilebladet spiræa (Spiraea salicifolia)
 Trelappet spiræa (Spiraea trilobata)
 Buketspiræa (Spiraea x vanhouttei)

Rosen-familien
Skum

Skum er en substans, som består af gas-/luftbobler i væske eller fast stof. Det er en udmærket varmeisolator og anvendes bl.a. til indpakning, da det virker stødabsorberende.

Materialet kan være flygtigt eller fast, alt afhængigt af hvilket materiale boblerne er blæst i. Visse skumtyper anvendes til brandslukning – f.eks. i en håndslukker

Se også

Fast skum 
Skumgummi
PU-skum
Gasbeton
 Aerogel
 Aerografit

Flygtigt skum 
Flødeskum
Skumbad
Sæbebobler

 
Materialer
Japansk spiræa

 
Japansk spiræa (Spiraea japonica) eller rosenspiræa er en lille, løvfældende busk med en opret, lidt overhængende vækstform. Japansk spiræa blomstrer med vinrøde blomster i små halvskærme på spidsen af årsskuddene.

Beskrivelse 
Barken er først glat og rødlig, men senere bliver den mere og mere brun og kantet. Til sidst er den stribet og opsprækkende. Knopperne er spredte, tilliggende, kegleformede og brune. Løvspringet er lyserødt. 

Bladene er lancetformede med savtakket rand. En arvelig fejl (eller en virussmitte) gør, at bladene ofte er krumme og misfarvede med hvide og lyserøde partier. Høstfarven er brun til gulrød. Blomsterne sidder samlet i endestillede halvskærme. De enkelte blomster er vinrøde og ret små. Resterne af de visne blomster sidder tilbage hele vinteren.

Rodnettet er i begyndelsen trævlet og bærer præg af, at busken er formeret ved stiklinger. Senere udvikles der dog 4-5 kraftige hovedrødder, som er både dybtgående og vidtrækkende. Busken fremkalder jordtræthed.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,75 x 0,50 m (25 x 20 cm/år), men ældre buske vælter ofte ud og bliver meget brede.

Hjemsted 
Rosenspiræa er en krydsning og har som sådan ikke noget hjemsted. Begge forældrearterne kommer dog fra egne i Japan og Kina, hvor klimaet er fastlandspræget med kolde, snerige vintre og tørre, varme somre. Her gror de som krat og skovbryn.

Sorter 
 Spiraea japonica 'Anthony Waterer' er næsten den eneste sort, der forhandles i Danmark.

Kilde 
 Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Buske
Røde blomster
Coelacanth

Coelacanther er fundet som flere hundreder millioner år gamle fossiler. Den blev regnet som uddød til et fund af en levende Coelacanth i Sydafrika i 1938.

Der er fundet to nulevende arter: Den blå fisk (Latimeria chalumnae) og Latimeria menadoensis. Latimeria menadoensis er brunlig med gyldne pletter på siderne. En 3. med finner som ben og grønne fosforiserende øjne blev fanget omkring juni 2007.

De bliver op til 2 m lange og vejer op til 100 kg. De fleste blå fisk er fanget med krog på 150-700 m dybde ved klipperev. Fra ubåd har man set, at de om dagen ligger flere sammen i klippehuler, sandsynligvis for at undgå hajer. Om natten spiser de bundfisk.

Den føder levende unger.

Kilder/referencer 

 Keith S. Thompson. Living Fossil: The Story of the Coelacanth. New York: W.W. Norton, 1991.

Eksterne henvisninger 

 Jerome F. Hamlin's Coelacanth Rescue Mission
 South African Coelacanth Conservation and Genome Resource Programme 
 August 17, 2004, the star online: Living fossil fish in Indonesian waters
 sportsfiskerklubben.dk: Den udøde fisk 
 Broad Institute of MIT and Harvard. (2013, April 17). Coelacanth genome surfaces: Unexpected insights from a fish with a 300-million-year-old fossil record. ScienceDaily

Kødfinnede fisk
Mesozoikum
Palæozoikum
The Fugees

The Fugees var en hiphopgruppe fra 1990'erne, der havde Lauryn Hill, Wyclef Jean og Pras Michel som medlemmer. Trioen udsendte deres første album Blunted on Reality efter en lang periode med koncerter, men albummet levede imidlertid ikke op til forventningerne fra det publikum, der havde oplevet trioen live. Trods det relativt mislykkede første album, blev deres næste album The Score en meget stor succes og en af de mest solgte plader i 1996. Det var desuden et af de første hip hop-albummer, der i høj grad inkorporerede reggae. 

Fugees var kendt for deres uortodokse valg af pladeomslag og samplingskilder. Eksempelvis indeholdt albummet The Score Coverversioner af Bob Marley & the Wailers' No Woman No Cry og Roberta Flacks Killing Me Softly with His Song. 

Kort efter udgivelsen af The Score blev gruppen opløst, og flertallet af Fugees-fans er af den opfattelse, at grunden formentlig var alvorlige personlige uoverensstemmelser mellem Wycelf Jean og Pras Michel. Efter Fugees opløsning, har alle tre medlemmer udsendt hver deres succesrige soloalbummer.

Diskografi 
 Blunted on Reality (1994)
 The Score (1996)

Eksterne henvisninger 
 international The Fugees Fansite with message boards!
 Fugees Fanside 
 Fugees Lyrik 

Fugees, The
Musikgrupper fra 1990
Beslan

Beslan (, ; , ) er en by i Republikken Nordossetien–Alania, Nordkaukasiske føderale distrikt i Den Russiske Føderation beliggende i Kaukasus. Byen har  indbyggere, hvilket gør Beslan til den tredjestørste by i Nordossetien efter Vladikavkaz og Mozdok.

Beslan ligger ved floden Terek, 15 km nord for hovedstaden Vladikavkaz, og 8 km fra grænsen til Ingusjien.

Beslan er et vigtigt jernbaneknudepunkt på hovedlinjen mellem Rostov ved Don og Baku, og udgangspunktet for en sidelinje til Vladikavkaz. Byen er domineret af landbrugsindustri.

Historie 
Beslan blev grundlagt i 1847 af nybyggere fra andre steder i Ossetien under navnet Beslanjkau ('på Ossetisk: Бесланыкау, "fra Beslans landsby") efter den lokale godsejer Beslan Tulatov (Беслана Тулатова). I lokale dokumenter var den dog kendt efter Tulatovs efternavn som Tulatovo eller Tulatovskoye ("Тулатово" / "Тулатовское"). I 1941 blev byen omdøbt Iriston (Ossetien), og i 1950 da den hastigt udviklende by fik officiel status af by, blev den igen omdøbt til Beslan.

Beslan blev verdenskendt 1. september 2004 da Beslans skole nr. 1 på første skoledag efter sommerferien blev besat af væbnede tjetjenske terrorister som tog mindst 1.200
skolebørn og voksne som befandt sig på skolen, som gidsler. Aktionen sluttede 3. september i et blodbad efter at myndighederne stormede skolen, mindst 334 blev dræbt – heriblandt 186 børn.

Se også 
 Terrorangrebet i Beslan

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i Nordossetien
Terrorangrebet i Beslan
Etableret i 1847
Weta

Wetaerne (bliver også kaldet djævlegræshopperne) er en familie med over 100 arter af store insekter. Deres udseende ligner en krydsning af en kakerlak og en fårekylling med overdimensionerede ben. Nogle af dem vejer op til 70g – mere end en gråspurv. De kan tåle store temperaturvariationer. Faktisk tåler de daglig nedfrysning og optøning. De lever i New Zealands økæde. Wetaerne er sjældne og en truet dyreart.

De lever af blade, andre insekter, svampe, døde dyr og frugter.

Kilder/referencer 
 Viden Om: Weta´en

Eksterne henvisninger 

 Wetaer  
 New Zealand giant tree weta
Antoine Busnois

Antoine Busnois (født ca. 1430, død 6. november 1492) var en fransk komponist med tæt tilknytning til det burgundiske hof. Han er mest kendt for sin kirkelige musik.

Eksterne henvisninger 

Renæssancekomponister
Komponister fra Frankrig
Kirkemusikkomponister
Mantophasmatidae

Mantophasmatidae en familie af kødædende, vingeløse insekter inden for ordenen Notoptera, som blev opdaget i Afrika i 2001. Oprindeligt blev gruppen betragtet som en selvstændig orden og kaldt Mantophasmatodea, men på baggrund af nyere forskning, der indikerer et nærmere slægtskab til Grylloblattidae (tidligere klassificeret i ordenen Grylloblattodea), har Arillo og Engel samlet de to grupper i en enkelt orden, Notoptera.

Medlemmer af familien lever hovedsageligt i det vestlige Sydafrika og Namibia. En reliktpopulation af Tanzaniophasma subsolana i Tanzania og fossiler fra eocæn tyder på en større tidligere udbredelse.

Mantophasmatodea er vingeløse, selv som voksne, hvilket gør dem relativt vanskelige at identificere. De ligner en blanding mellem knælere og vandrende pinde, og molekylære beviser tyder på, at de er tættest beslægtet med gruppen Grylloblattidae. 
De har torne på de forreste og midterste ben og trådformede antenner.

De første fund var to arter fra den nulevende slægt Mantophasma i Tanzania og Namibia, og slægten Raptophasma i 40-50 millioner år gammelt østersørav. Senere er flere arter fundet i det sydlige Afrika.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 "Mantophasmatodea: a new insect order with extant members in the Afrotropics" (pdf), by Klaus-D. Klass, Oliver Zompro, Niels P. Kristensen, and Joachim Adis. Science 296 (24 May 2002), 1456-1459. (This is the paper containing the formal order, genus, and species descriptions.)
 Mantophasmatodea – A new Order of Insects 
 Mantophasmatodea (mantos) 
 New Insect Order Found in Southern Africa
 New order of insects identified: Mantophasmatodea find their place in Class Insecta 

Insekter
Takt (moral)

Takt er evnen og viljen til at indse den andens situation, og at handle ud fra den forståelse, sådan at den andens vilkår lettes. Det kan dreje sig om konkrete, materielle forhold, men det kan også dreje sig om psykisk eller social imødekommenhed.

Takt blev tidligere anset for at være en social færdighed, som det var vigtigt at kunne. I middelalderen var den en afgørende del i ridderlighedsidealet, og den har også senere været en grundpille i det at opføre sig som en gentleman.

Det er tankevækkende, at netop som denne livsholdning var ved at blive glemt, udkom Emma Gads berømte bog Takt og tone. Her reduceres takt fra at være en opøvet færdighed, der kan anvendes i alle situationer og overfor alle medmennesker, til et spørgsmål om stivnet etikette. I øvrigt har den ceremonielle etikette til alle tider været tænkt og brugt som støtte for udlændinge og andre socialt uøvede, når de skulle indføres blandt de højere lag af samfundet.

Se også 
 Charles de Montesquieu
 Søren Kierkegaard
 Moral
 Etik
 Konduite
 Pli
 Norm (sociologi)
 Rettesnor
 Tabu
 Karakter (personlighed)
 Dyd
 Etikette
 Konvention

Filosofi
Etik
Gabriel Fauré

Gabriel-Urbain Fauré (født 12. maj 1845 i Pamiers, Ariège, Frankrig, død 4. november 1924 i Paris) var en fransk komponist og organist. Han underviste i komposition på konservatoriet i Paris og var konservatoriets direktør fra 1905 til 1920.

Fauré skrev musik i et bredt udvalg af genrer; hans kendteste værk er Requiem, men han skrev også det smukke berømte orkesterværk Pavane.

Han har også skrevet musik til Pelléas og Mèlisande og en Dolly Suite.

 Værkliste 

 Cantique de Racine, opus 11 tilegnet César Franck
 Violinsonate nr 1 a-dur, opus 13 (1875–1876)
 Pianokvartet nr 1 c-mol, opus 15 (cirka 1877–1883)
 Berceuse, opus 16 (1879) (for violin og piano/violin og orkester)
 Romance Bb-dur, opus 28 (cirka 1877)
 Pianokvartet nr 2 g-mol, opus 45 (cirka 1885-1886)
 Requiem, opus 48
 Pavane i fis-mol, opus 50
 Dolly Suite, opus 56 (1893–1897)
 Shylock Suite, opus 57
 Andante Bb-dur, opus 75 (cirka 1878)
 Messe Basse (cirka 1880)
 Pelléas et Mélisande (suite), opus 80 (inspireret af Maurice Maeterlincks skuespil med same navn)
 Prélude
 Fileuse
 Sicilienne
 La Mort de Mélisande
 Pianokvintet nr 1 D-moll, opus 89 (cirka 1887-1906) tilegnet Eugène Ysaÿe
 Violinsonate nr 2 E-moll, opus 108 (1916)
 Masques et Bergamasques (Suite), opus 112
 Pianokvintet nr 2 C-moll, opus 115 (1921) tilegnet Paul Dukas
 Strygekvartet E-dur, opus 121 (cirka 1923)

 Litteratur 
 Peter Jost (udg.): Gabriel Fauré. Werk und Rezeption. Mit Werksverzeichnis und Bibliographie. Kassel/Basel/London/New York/Prag 1996. 
 Marie-Claire Beltrando-Patier: Gabriel Fauré – Leben und Werk. in: Peter Jost (Hrsg.): Gabriel Fauré. Werk und Rezeption. Mit Werksverzeichnis und Bibliographie. (1996) S. 21–37
 Philippe Fauré-Fremiet: Gabriel Fauré. Albin Michel, Paris 1957.
 Vladimir Jankélévitch: Gabriel Fauré et l’inexprimable. Paris 1974.
 Marie-Claire Beltrando-Patier: Les Mélodies de G. Fauré. Thèse de doctorat, Université de Strasbourg II. Strasbourg 1978.
 Gabriel Fauré: Correspondance présentée et annotée par Jean-Michel Nectoux. Paris 1980.
 Michel Faure: Musique et société du Second Empire aux années vingt autour de Saint-Saëns, Fauré, Debussy et Ravel. Paris 1985.
 Jean-Michel Nectoux: Gabriel Fauré „Les Voix du clair-obscur“. Paris 1990, 2008. 
 Jean-Michel Nectoux: Fauré : seine Musik – sein Leben; »Die Stimmen des Clair-obscur«, Kassel ; Basel [u. a.] : Bärenreiter, 2013, 
 Jessica Duchen: Gabriel Fauré. Phaidon Press, London 2000. 
 Graham Johnson: Gabriel Fauré, the songs and their poets.'' Farnham 2009.

Eksterne henvisninger 
 

Komponister fra Frankrig
Organister fra Frankrig
Kirkemusikkomponister
Franskmænd i 1800-tallet
Franskmænd i 1900-tallet
Metanarrativ

En metanarrativ eller en stor fortælling er en term udsprunget af postmodernismen, som refererer til en narrativ, der står over andre narrativer.

En metanarrativ er den, hvor ud fra det afgøres, hvilke andre narrativer, der er betydende og centrale – endog gyldige – og hvilke der er marginale og evt. truende for strukturen og ideologien i den.

Helt konkret skyldes termen Jean-François Lyotard, som betegnede videnskrisen – egentlig legitimitetskrisen – i den postmoderne tilstand som udsprunget af de store fortællingers død.

Eksempler på "store fortællinger" 
 Fremskridtstro: Det vestlige menneskes tillid til, at videnskaben og teknologien med tiden vil løse alle problemer og besvare alle gåder.
 Kønsrolle: Den vedvarende overbevisning om, at "mænd er sådan", men "kvinder er ikke sådan".
 Nationalitet: Skolelærdommen om, at danskheden bygger på en lang, rodfæstet og selvstændig kultur.

Se også 
 Diskurs
 Fortælling (storytelling)
 Handling (episk) 
 Modernisme
 Narrativ

Sprogforskning
Mikhail Glinka

Mikhail Ivanovitj Glinka (, ; født 1. juni 1804 Novospasskoje nær Smolensk, død 15. februar 1857 i Berlin) var en russisk komponist. Han var den første russiske komponist, der opnåede bred anerkendelse i sit hjemland, og han anses som grundlæggeren af russisk klassisk musik. Hans værker udgjorde en væsentlig indflydelse på senere russiske komponister, særlig medlemmerne af "De Fem", der dyrkede en særlig russisk type klassisk musik med inspiration fra russisk folkemusik.

Af sin egen produktion er Glinka mest for sine to operaer Et liv for Zaren (også kendt som Ivan Susanin) og Ruslan og Ludmilla, sidstnævnte baseret på en historie af Aleksandr Pusjkin. Han komponerede også betydelige korværker, klaverkoncerter og kammermusik.

Hæder 
Tre russiske musikkonservatorier er opkaldt efter Glinka:

 Konservatoriet i Nizhny Novgorod ()
 Konservatoriet i Novosibirsk ()
 Konservatoriet i Magnitogorsk ()

Småplaneten 2205 Glinka opdaget i 1973 er opkaldt efter Mikhail Glinka, ligesom et nedslagskrater på Merkur er opkaldt efter ham.

Glinkastraße i Berlin er opkaldt efter Glinka.

Den prisbelønnede sovjetiske biografiske spillefilm Glinka fra 1946 omhandler Mikhail Glinka og dennes liv og levned.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Liste over arbejder 
 Ouverturen til Ruslan og Ludmilla fremført af Mariinskijteatrets orkester

Nationalromantiske komponister
Operakomponister fra Rusland
Russere i 1800-tallet
Komponister fra Rusland
Karol Szymanowski

Karol Maciej Korwin-Szymanowski (født 3. oktober 1882, død 29. marts 1937) var en polsk komponist og pianist. Szymanowski komponerede i et bredt udvalg af musikalske genrer og med gennemgående høj kvalitet. Hans mest kendte værk er symfoni nr. 3 Nattens sang.

Indflydelse 
Szymanowski fik inspiration fra komponister som Richard Wagner, Richard Strauss, Max Reger, Alexander Scriabin og impressionisterne Claude Debussy og Maurice Ravel. Han var også påvirket af landsmanden Chopin og polsk folkemusik. Ligesom Chopin skrev Szymanowski flere mazurkaer for klaver.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1907) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1909-1910) - for orkester
 Symfoni nr. 3 "Nattesang om" (1916) - for orkester
 Symfoni nr. 4 "Koncertante" (1932) - for klaver og orkester
 2 Violinkoncerter (1916, 1933) - for violin og orkester
 Operaerne Hagith (1912-1913), og Król Roger (Kong Roger) (1918-1924)
 Klavermusik, bl.a. fire etuder (1902), 20 mazurkaer (1924-1926), og "Métopes" (1915) 
 To Strygekvartetter (1917, 1927)
 "Stabat Mater" (1925-1926) - for kor
 Sonate (1904) - for violin og klaver

Eksterne henvisninger (engelsk) 

 Om Szymanowski  på det Polske musikinformationscenter
 szymanowski.info  – biografi, værkliste, diskografi, Villa Atma, links
 culture.pl – komponistprofil

Komponister fra Polen
Klassiske komponister fra det 20. århundrede
Terek (flod)

Terek (, ) er en flod i det nordlige Kaukasien. Den udspringer i det nordlige Georgien og løber gennem de russiske områder Nordossetien, Kabardino-Balkarien, Stavropol, Tjetjenien og Dagestan, før den munder ud i det Kaspiske Hav. Terek er 623 km lang og et afvandingsareal på 43.200 km². Terek opsamler vand fra hundredvis af små og større bjergfloder, og strømmen i floden er så stærk, at det selv ved udmundingen næppe er muligt at sejle på den. Hvert år fører Terek 9 til 26 millioner tons sedimenter med sig, der aflejres i det 4.000 km² store floddelta. Floden udnyttes til vanding såvel som drift af vandkraftværker.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Den store sovjetiske encyklopædi: Терек 

Vandløb i Europa
Vandløb i Georgien
Floder i republikken Nordossetien–Alania
Floder i republikken Kabardino-Balkarien
Floder i Stavropol kraj
Floder i republikken Tjetjenien
Floder i republikken Dagestan
Thomas Weelkes

Thomas Weelkes (døbt 25. oktober 1576, begravet 1. december 1623) var en engelsk komponist og organist. Weelkes er navnlig kendt for sine madrigaler, der er blandt de bedste engelske.

Renæssancekomponister
Komponister fra England
Organister fra England
John Wilbye

John Wilbye (døbt 7. marts 1574, død 1638) var en engelsk komponist. Wilbye var først og fremmest en af de betydeligste engelske komponister af madrigaler.

Eksterne henvisninger 

Renæssancekomponister
Komponister fra England