kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Banca d'Italia

Banca d'Italia er Italiens centralbank. 

Banken blev dannet i 1893 gennem en fusion af fire større banker. Året fik banken ret til at udstede penge i Italiens provinser. Gradvist voksede bankens opgaver til også at omfatte penge- og kreditpolitik. I 1926 fik banken monopol på udstedelse af penge. 

Siden 1998 har den været medlem af Det Europæiske System af Centralbanker og eurosamarbejdet. Banken har således både indflydelse på pengepolitikken og den økonomiske politik i Italien og EU. Hovedmålet for banken er, som i EU i øvrigt, at holde en stabil inflation på ca. 2 procent.

Banca d'Italia råder over en guldreserve på 2.451,8 ton (2006).

Siden oktober 2009 har Mario Draghi været centralbankens direktør.

Eksterne henvisninger 
 Banca d'Italias hjemmeside

Etableret i 1893
Centralbanker
Italiens økonomi
Italiens politik
Università degli Studi di Firenze

Università degli Studi di Firenze (UNIFI) (dansk: Firenzes Universitet) er et universitet beliggende i Firenze i Italien. Universitetet blev grundlagt i 1321 og er således et af de ældste universiteter i Italien. Med sine ca. 60.000 studerende er det samtidig blandt de største. 

Universitetet består i dag af 12 fakulteter: Jordbrugsvidenskab, arkitektur, økonomi, teknik, jura, filosofi/litteraturvidenskab, matematik/naturvidenskab, lægevidenskab, pædagogik, farmaci, samfundsvidenskab og pyskologi.

Eksterne henvisninger 
 Universitetets hjemmeside

Firenze, Universita degli Studi di
Firenze
Rinnovamento Italiano

Rinnovamento Italiano (dansk: Italiensk Fornyelse) var et italiensk liberalt midterparti i Italien, der blev grundlagt i 1996 af Lamberto Dini. I 2002 blev partiet en del af Democrazia è Libertà – La Margherita. 

Partiet bestod fra etableringen af liberale, socialister, kristendemokrater og republikanere. Det deltog i Romano Prodis Oliventræ-koalition. Ved valget i 1996 fik partiet 4,3 procent af stemmerne, og Lamberto Dini blev udenrigsminister, mens Tiziano Treu blev arbejdsminister.

Etableret i 1996
Ophørt i 2002
Politiske partier i Italien
Democrazia è Libertà – La Margherita

Democrazia è Libertà – La Margherita (dansk: Demokrati er Frihed – Margueritten) var et centristisk politisk parti i Italien, der dannet i 2002. I 2007 blev det en del af Partito Democratico.

Partiet blev dannet af nogle venstreorienterede fhv. medlemmer af Democrazia Cristiana, enkelte tidligere medlemmer af det liberale og det republikanske parti samt personer med tilknytning til socialistpartiet og de grønne. 

Partiets leder var Francesco Rutelli, tidligere borgmester i Rom og Oliventræ-koalitionens statsministerkandidat ved parlamentsvalget i 2001. Ved valget stillede partiet op på en fælles liste sammen med Partito Popolare Italiano, I Democratici og Unione Democratici per l'Europa. Listen blev kaldet La Margherita (Margueritten) og fik 14,5% af stemmerne, hvilket kun var to procentpoint mindre end Democratici di Sinistra. På en kongres i februar 2002 blev det afgjort, at man skulle etablere et parti af den tidligere fællesliste. UDEUR blev imidlertid stående udenfor. Der var en overgang uklarhed omkring hvorvidt partiet ville forblive en del af Oliventræ-koalitionen, men da det blev besluttet at Romano Prodi var koalitionens kandidat, blev partiet i koalitionen.

Eksterne henvisninger 
 Partiets officielle hjemmeside 

Etableret i 2002
Ophørt i 2007
Politiske partier i Italien
Il Popolo della Libertà

Il Popolo della Libertà (PdL) (dansk: Frihedens Folk) var et centrum-højre politisk parti i Italien, der blev dannet i 2009 ved en fusion af Forza Italia og Alleanza Nazionale og flere mindre partier. Fra 2008 indgik de stiftende partier i en valgalliance. Dets formand var Silvio Berlusconi. Angelino Alfano var nationalsekretær.

Partiet var medlem af Europæisk Folkeparti og baserede sig ideologisk set på liberalkonservatisme, nationalkonservatisme og kristendemokrati.

Ved parlamentsvalget i 2008 fik PdL 276 ud af 630 pladser i Italiens deputeretkammer, mens det havde 146 ud af 315 pladser i Senatet. Partiet dannede regering fra 2008 til 2011 i koalition med Lega Nord. Efter at have støttet Mario Montis teknokratiske regering i 2011-2012, var partiet en del af Enrico Lettas regering sammen med Partito Democratico, Scelta Civica og Unione di Centro. Alfano var vicepremierminister og indenrigsminister. I juni 2013 annoncerede Berlusconi Forza Italias genoplivning, og PdL's omdannelse til en centrum-højre koalition. Den 16. november 2013 stemte PdL's nationale råd for at opløse partiet og starte et nyt Forza Italia-parti. En gruppe medlemmer ledet af Alfano havde lanceret partiet Nuovo Centrodestra dagen før.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Il Popolo della Libertàs hjemmeside

Konservative partier
Kristendemokratiske partier
Etableret i 2009
Ophørt i 2009
Tidligere politiske partier i Italien
Oliventræ-koalitionen

Oliventræ-koalitionen (italiensk: L'Ulivo) betegner flere succesfulde centrum-venstre-koalitioner og valgalliancer i Italien fra 1995 til 2007. Den historiske leder og chefideolog bag disse var Romano Prodi. 

Ved sit første parlamentsvalg i 1996 fik alliancen solidt flertal i Senatet og kunne danne regering, men måtte i Deputeretkammeret søge støtte hos Rifondazione Comunista, der allerede i 1998 væltede Prodi-regeringen. Han blev efterfulgt af Massimo D'Alema (1998-2000) og Giuliano Amato (2000-2001), der også repræsenterede partier i L'Ulivo. Alliancen tabte i 2001 parlamentsvalget til Silvio Berlusconis centrum-højre-koalition, men vandt frem til 2004 flere vigtige lokale valg.

Eksterne henvisninger
 L'Ulivos hjemmeside

Etableret i 1995
Ophørt i 2007
Italiens politik
Palazzo Montecitorio

Palazzo Montecitorio (eller Palazzo di Montecitorio) er et palads i Italien, der siden 1871 har været sæde for Italiens deputeretkammer.

Paladset var oprindeligt tegnet af Giovanni Lorenzo Bernini for den unge kardinal Ludovico Ludovisi, der var nevø til pave Gregor XV. Med pavens død blev byggeriet imidlertid indstillet og først færdiggjort under Pave Innocens XII i 1694 ved Berninis elev Carlo Fontana.

I forbindelse med Italiens samling i 1861 og Roms status af hovedstad fra 1870 blev det besluttet at paladset skulle være sæde for parlamentets andetkammer. Bygningen blev i den forbindelse restaureret og ombygget i jugendstil af Ernesto Basile.

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Rom
Erich Erichsen (handelsmand)

Erich Erichsen (31. marts 1752 i Odense – 7. januar 1837 i København) var en dansk handelsmand og skibsreder.

Erich Erichsen var født 1752 i Odense, kom tidligt til København og tog vistnok tjeneste hos et af de daværende kgl. handelskompagnier. 1782 blev han agent, 1786 tog han borgerskab som grosserer og indtrådte kort efter som deltager i handelshuset C.F. Blachs Enke & Co. Hans selvstændige merkantile virksomhed var imidlertid allerede begyndt i slutningen af 1770'erne. Da han både syntes at have haft megen købmandsdygtighed og besad midler nok til at udnytte datidens usædvanlig gunstige konjunkturer for dansk mellemhandel og fragtfart på oversøiske pladser – i 1798 var Erichsen reder for 6 Ostindiefarere og 1 Vestindiefarer -, blev han efterhånden en meget formuende og anset mand, der benyttedes til en række vigtige offentlige hverv. 1783-92 sad han i direktionen for Asiatisk Kompagni, 1786-92 var han en af bankkommissærerne i Den kgl. oktroierede Bank i København, 1791-96 var han direktør i den dansk-norske Speciesbank, og fra 1791 af var han også blandt Grosserersocietetets ældste. Endelig blev han 1788 en af stadens 32 mænd.

Efter begivenhederne i 1807 synes hans forretninger at være gået stærkt tilbage i lighed med de fleste store huses den gang. I sin gode periode lod han opføre flere pragtbygninger i staden og dens omegn, bekendtest af dem alle er Erichsens Palæ på Kongens Nytorv, først Handelsbankens og nu Danske Banks ejendom, der ved bygmesterens, C.F. Harsdorffs, død 1799 endnu ikke var færdigt. Fra regeringens side blev han hædret på forskellig vis, bl.a. ved udnævnelse først til etatsråd (1812), til Ridder af Dannebrog (1829) og slutteligt til konferensråd (1831). Nogle år efter, 7. januar 1837, døde han i sit 85. år.

Han er begravet på Assistens Kirkegård.

En silhouet af C. Limprecht menes at forestille Erichsen. Stik af Gilles-Louis Chrétien. Portrætmaleri af Friedrich Carl Gröger, litograferet af kunstneren selv 1821.

Erichsensvej i Gentofte er formentlig opkaldt (1903) efter Erich Erichsen (alternativt broderen Peter Erichsen).

Referencer

Kilder 
 Julius Schovelin, "Erichsen, Erich", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Den danske guldalder
Personer fra Odense
Skibsredere fra Danmark
Grosserere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Stadens 32 mænd
Riddere af Dannebrog
Bankierer fra Danmark
Konferensråder fra Danmark
Lady Chatterleys elsker

Lady Chatterleys Elsker () er en roman af D.H. Lawrence, der blev udgivet føste gang i 1928. Den første udgave blev trykt i Firenze i Italien, da den ikke kunne udgives i Storbritannien før 1960 grundet landets forbud mod pornografi. 

Bogen blev hurtigt kendt for sin historie om et forhold mellem en mand fra arbejderklassen og en aristokratisk kvinde, sine eksplicitte beskrivelser af sex og sin sprogbrug, der i datiden var uhørt. Historien siges at være baseret på virkelige hændelser fra Lawrences liv, ligesom miljøet er inspireret af Eastwood i Nottinghamshire, hvor han boede en overgang. 

Lady Chatterleys Elsker udkom på dansk første gang i 1932 i en forkortet udgave. Først i 1950 udkom den fuldstændige udgave. Da Penguin Books udgav bogen i Storbritannien i 1960 blev forlaget sagsøgt grundet bogens påståede "moralsk nedbrydende karakter". Forlagets forsvarer havde imidlertid indkaldt 35 vidner, der udtalte sig om bogens høje etiske værdi, bl.a. forfattere som E.M. Forster og Rebecca West. Sagen endte med, at forlaget blev frifundet og betød, at det litterære klima i England generelt blev mere frit. I Australien var bogen imidlertid fortsat forbudt, og selv en bog, der beskrev retssagen blev forbudt.

Bogen er filmatiseret seks gange, senest i 2006, og har også været opført som skuespil.

Se også
Det 20. århundredes 100 bøger ifølge Le Monde

Eksterne henvisninger 
 Bogen i originaltekst på Bibliomania

Litteratur i 1928
Romaner fra England
Erotisk litteratur
Lars Bjørnbak

Lars Nielsen Bjørnbak (19. januar 1824 i Lendum, Børglum Herred – 2. januar 1878 i Viby) var en dansk skolelærer, pacifist og politiker, fader til politikeren Viggo Bjørnbak. Den politiske retning kendt som det Bjørnbakske Venstre er navngivet efter ham. Han grundlagde Viby Højskole.

Lars Bjørnbak fødtes 1824 i Lendum som søn af skolelærer Niels Thomsen Bjørnbak (1786-1862) og Cathrine Marie Larsdatter (1796-1857). Bjørnbak blev uddannet 1841-43 på Snedsted Seminarium (under G.P. Brammers og L.C. Mullers ledelse), blev 1844 skolelærer i Guldager ved Hjørring og forflyttedes 1855 til Viby ved Århus. Bjørnbak var en dygtig lærer og stiftede 1857 desuden en ikke-grundtvigiansk folkehøjskole i Viby samt lagde stærk vægt på meddelelse af positive kundskaber. Tidligt vendte Bjørnbak sin hu til det politiske liv, og i flyveskriftet Frem, Bondemand, frem (under mærket "Søren Christensen") rettede han 1862 en kraftig opfordring til bønderne om at tilegne sig kundskaber (thi "Kundskab er Magt, Uvidenhed er Trældom") og derved vinde evne til selv at styre deres egne sager. 1862 var Bjørnbak tillige med A.F. Tscherning og Geert Winther medstifter af Den jyske Folkeforening, som særlig i valgkredsene omkring Århus vandt stor tilslutning og væsentlig har bestemt landbefolkningens politiske syn i en stor del af Øst- og Midtjylland. Bjørnbak nærede udpræget demokratiske anskuelser; navnlig var han en stærk modstander af alt bureaukrati og ville have militærvæsenet indskrænket til det mindst mulige. Han lagde hovedvægten på økonomiske reformer, navnlig til gavn for landbruget, og på kirke- og skolevæsenets område ønskede han, i modsætning til den grundtvigske retning, statens virksomhed og kontrol opretholdt. Han var således en modstander både af frikirke- og af friskolebevægelsen. Hvad navnlig skolevæsenet angår, lagde han vægten på kundskabserhvervelsen mere end på vækkelsen.

1866 grundlagde han Aarhus Amtstidende, og det var ligeledes ham, der rejste den store folkelige forsamlingsbygning i Århus. Han søgte at udvikle et eget jysk (anti-københavnsk) parti, ultrademokratisk og unationalt, med stærk fremhævelse af materielt velvære og afgjort modstand mod forsvarsvæsenets udvikling og anden "Krigsgalskab". 1872 sluttede Bjørnbak sig endog til Internationale. Han søgte 1865 og 1873 forgæves valg til Folketinget, men valgtes i marts 1877 til medlem af Århus Amtsråd. Han døde 2. januar 1878. Bjørnbak var en ualmindelig velbegavet mand, i besiddelse af megen energi, veltalenhed og organisationsevne.

En mindestøtte rejstes 1880 af hans venner nær ved Viby Højskole. Bjørnbak ægtede 1845 Eline Marie Hedegaard, en slagterdatter fra Aalborg (1821-1884).

Kilder 
 Emil Elberling, "Bjørnbak, Lars", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Aarhus Amtstidendes føljeton 20. september 1880 – 9. maj 1881 (spredte numre).

Eksterne henvisninger 
 

Amtsrådsmedlemmer fra Venstre
Tidligere folketingskandidater fra Venstre
Skolefolk fra Danmark
Lærere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Chefredaktører fra Danmark
Pacifister fra Danmark
Politikere fra Bondevennerne
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Almindelig buskmargerit

Almindelig buskmargerit (Argyranthemum frutescens) er en kurvblomst med gule skivekroner og hvide eller gule randkroner, der oprindeligt stammer fra De Kanariske Øer. I Danmark anvendes den som udplatningsplante og ses sjældent som afskårne blomster; det gør derimod krydsninger mellem marguerit og Argyranthemum-arter.

Navnet margerit (eller som tidligere: Marguerit) betegner flere lignende arter, der er samlet i slægten Leucanthemum, men som alle tidligere blev placeret i slægten Chrysanthemum.

Kurvblomst-familien
Viggo Bjørnbak

Viggo Bjørnbak (16. april 1853 – 12. oktober 1892) var en dansk politiker og redaktør, søn af pacifisten og politikeren Lars Bjørnbak.

Viggo Bjørnbak drev i årene 1878-1886 Viby Højskole og udgav den af faderen grundlagte avis Aarhus Amtstidende. Han blev valgt til Folketinget i 1884 og 1887. Bjørnbak døde i 1892.

Folketingsmedlemmer i 1880'erne
Folketingsmedlemmer i 1890'erne
Tidligere folketingsmedlemmer fra Venstre
Chefredaktører fra Danmark
Viby Højskole

Viby Højskole var en dansk højskole beliggende i Viby ved Aarhus, der blev oprettet af Lars Bjørnbak.

Højskolen blev drevet efter princippet: Kundskab er magt, uvidenhed er trældom. Altså: Fremad bondemand, frem!. 

I lighed med de øvrige bjørnbakske højskoler var man pionerer på flere områder, bl.a. optog man allerede i 1868 de første kvindelige elever. Viby Højskole lå i evig strid med de grundtvig-koldske højskoler, ligesom Lars Bjørnbak måtte se sit statstilskud fjernet efter at have udtrykt støtte til nihilismen i Rusland. Kulturministeren mente ikke, at en sådan skole kunne "virke til gavn for ungdommens oplysning".

Referencer

Nedlagte folkehøjskoler i Danmark
Etableret i 1857
Uddannelsesinstitutioner i Aarhus
Snedsted Seminarium

Snedsted Seminarium var et dansk lærerseminarium, der var beliggende i Snedsted i Thy.

Seminariet blev oprettet i 1812 og nedlagt i 1848 og videreført som Ranum Seminarium. Rektor var G.P. Brammer, der også var sognepræst i Snedsted Sogn.

Christen Kold og Morten Eskesen gik begge på Snedsted Seminarium.

Seminarier
Ophørt i 1848
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Thisted Kommune
Seminarium
Wilhelm Holst

Wilhelm Conrad Holst (født 2. januar 1807 i København, død 4. marts 1898 på Frederiksberg) var en dansk skuespiller og forfatter, søn uden for ægteskab af teaterchef F.C. Holstein, gift med Elise Holst og far til Frits Holst.

Holst havde taget styrmandseksamen, inden han 14. november 1828 debuterede på Det Kongelige Teater som Don Alonzo i Preciosa. Han gjorde straks stor lykke på sit smukke ansigt, tydelige organ og sin frejdige skikkelse og blev i en årrække teatrets førsteelsker, en damernes ven, hvem alle de taknemmelige roller tildeltes.

Han bevarede sin plads i repertoiret, indtil Michael Wiehe brød igennem; senere spillede Holst værdige fædre og forsøgte sig uden held som karakterskuespiller. 31. maj 1872 optrådte han sidste gang som baron Nilus i Jeppe på bjerget. Han forfattede til det kongelige Teater 6 skuespil, blandt hvilke navnlig Slaget i Køge-Bugt gjorde lykke.

Som marineløjtnant deltog Holst med hæder i den første slesvigske krig og skrev en bog om Felttogene 1848, 1849 og 1850, en folkelig skildring, der blev meget populær. I mange år var han formand for selskabet De danske Vaabenbrødre.

Holst blev Dannebrogsmand 1849, Ridder af Dannebrog 1852 og modtog Fortjenstmedaljen i guld 1884.

Han er begravet på Solbjerg Parkkirkegård.

Eksterne henvisninger 
 
 Biografi i Dansk biografisk Lexikon
 Wilhelm Holst på Dansk Forfatterleksikon

Teaterskuespillere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Dramatikere fra Danmark
Personer fra København
Personer i Treårskrigen fra Danmark
Søofficerer fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Riddere af Dannebrog
Modtagere af Fortjenstmedaljen i guld
Foreningsformænd fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
VM i floorball for damer 2009

VM i Floorball for damer 2009 var det syvende oficielle verdensmesterskab i Floorball for damelandshold. Mesterskabet blev afholdt i Västerås i Sverige.

Indledende runde

Gruppe A 

 Sverige og Tjekkiet gik videre til semifinalerne.

Gruppe B 

 Schweiz og Finland går videre til semifinalerne.

Slutrunde

Semifinaler

Finale

Placeringskampe

9. plads

7. plads

5. plads

Medaljer 

2009
Sport i 2009
Thomas G:son

Thomas G:son (25. februar 1968) eller Thomas Gustafsson er en svensk sangskriver. Han er bedst kendt i Eurovision Song Contest sammenhæng, hvor han har skrevet adskillige melodier i meget forskellige musikalske genrer for flere lande:

Han har lavet musik til:
 69 sange ved Melodifestivalen (Sverige)
 13 sange ved Misión Eurovisión (Spanien)
 6 sange ved Melodi Grand Prix (Norge)
 4 sange ved Euroviisut (Finland)
 4 sange ved Dansk Melodi Grand Prix (Danmark)
 2 sange ved Piosenka dla Europy (Polen)
 1 sang ved Eurosong (Belgien)
 1 sang ved Georgiens grand prix
 1 sang ved Eirodziesma (Letland)
 1 sang ved Song for Europe (Malta)
 1 sang ved Selectia Nationala (Rumænien), blev dog diskvalificeret da solisten ikke mødte op til tiden.

Eksterne henvisninger 

Sangskrivere fra Sverige
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Torre Espacio

Torre Espacio (spansk for Rumtårnet) er en skyskraber i Madrid, Spanien. Tårnet er 236 meter højt og dermed Spaniens 4. højeste skyskraber og har 57 etager. 

I november 2006 overgik dets struktur højden på Gran Hotel Bali, og blev dermed den højeste bygning i Spanien. Byggeriet kunne fejre rejsegilde 19. marts 2007. Med dets 236 meter blev tårnet også den højeste struktur i Spanien, og overgik dermed telekommunikationstårnet Torrespaña. Torre de Cristal, en skyskraber, der var under opførsel i nærheden af Torre Espacio, overgik i april 2007 Torre Espacios højde. 

Torre Espacio blev tegnet af den amerikanske arkitekt Henry N. Cobb. I 2009 blev tårnet hjemsted for den britiske ambassade.

Etableret i 2007
Skyskrabere i Spanien
Madrid
Tysklands håndboldforbund

Deutscher Handballbund (DHB) er Tysklands håndboldforbund. Det blev grundlagt 1. oktober 1949 i Mülheim an der Ruhr. Forbundet er medlem af International Handball Federationog European Handball Federation. Forbundet organiserer elitehåndbold i Tyskland, Bundesligaen.

Se også 
 Bundesliga (håndbold)
 Tysklands håndboldlandshold

Præsidenter siden 1949 
 Willi Daume (1949–1955)
 Ernst Feick (1955–1966)
 Otto Seeber (1966–1972)
 Bernhard Thiele (1972–1989)
 Hans-Jürgen Hinrichs (1989–1993)
 Bernd Steinhauser (1993–1998)
 Ulrich Strombach (1998-dd)

Organisation 
Forbundet er inddelt i fem regionale forbund som igen er inddelt i 22 mindre afdelinger på delstatsniveau med tilsammen ca. 847.000 medlemmer fordelt på 4.600 klubber og 33.000 aktive spillere. DBH er dermed verdens største håndboldforbund.

 Norddeutscher Handball-Verband (NHV)
 Bremer Handball-Verband (BHV)
 Handball-Verband Niedersachsen (HVN)
 Handball-Verband Sachsen-Anhalt (HVSA)

 Nordostdeutscher Handball-Verband (NOHV)
 Handball-Verband Berlin (HVB)
 Handball-Verband Brandenburg (HVB)
 Hamburger Handball-Verband (HHV)
 Handball-Verband Mecklenburg Vorpommern (HVMV)
 Handball-Verband Schleswig-Holstein (HVSH)

 Süddeutscher Handball-Verband (SHV)
 Badischer Handball-Verband (BHV)
 Bayerischer Handball-Verband (BHV)
 Handball-Verband Sachsen (HVS)
 Südbadischer Handball-Verband (SHV)
 Handballverband Württemberg (HVW)

 Südwestdeutscher Handballverband (SWHV)
 Hessischer Handballverband (HHV)
 Pfälzer Handball-Verband (PfHV)
 Handball-Verband Rheinhessen (HVR)
 Handball-Verband Rheinland (HVR)
 Handball-Verband Saar (HVS)
 Thüringer Handball-Verband (THV)

 Westdeutscher Handball-Verband (WHV)
 Handball-Verband Mittelrhein (HVM)
 Handball-Verband Niederrhein (HVN)
 Handball-Verband Westfalen (HV Westfalen)

Eksterne henvisninger 
 Deutscher Handballbunds hjemmeside 

Håndboldforbund
Etableret i 1949
Håndboldforbund
Sergej Kirov

Sergej Mironovitj Kirov (, ; født Sergej Kostrikov; 27. marts 1886, død 1. december 1934) var en sovjetisk statsmand, politiker og medlem af det sovjetiske politbureau. 

Kirov var førstesekretær for Leningradkomiteen fra 1925 til sin død i 1934. Han udførte i sine unge år revolutionært arbejde i den nordlige del af Kaukasusregionen. Efter Oktoberrevolutionen i 1917 var han en af kræfterne bag opbygningen af sovjetmagten i Nordkaukasus og Transkaukasien, og i 1921 blev han leder af Kommunistpartiet i Aserbajdsjan. Kirov overtog partiorganisationen i Leningrad fra Grigorij Sinovjev. Han blev fuldt medlem af Kommunistpartiets Politbureau i 1930 og af partisekretariatet i 1934. Den 1. december 1934 blev han myrdet i Leningrad. Sergej Kirov har efter sin død lagt navn til byen Kirov.

Eksterne henvisninger 

Politikere fra Sovjetunionen
Kærlighed på film

Kærlighed på film en dansk thrillerfilm fra 2007, instrueret og forfattet af Ole Bornedal.

Eksterne Henvisninger 

Dramafilm fra Danmark
Danske film fra 2007
Film instrueret af Ole Bornedal
Thrillerfilm fra Danmark
Kriminalfilm fra Danmark
Dansksprogede film
Jens Søndergård (flertydig)

Jens Søndergård er navnet på flere personer:
 Jens Søndergaard (1895 – 1957) – var en dansk maler.
 Jens Christian Søndergård (født 1945) – er en dansk jazzsaxofonist, og er også kendt under navnet Jens Søndergård.