kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nefis Anden Bog

Nefis Anden Bog er den anden bog i Mormons Bog. Bogen er opkaldt efter bogens skribent, Nefi, som også er forfatter til Nefis Første Bog. Nefi var ifølge den mormonske forståelse en profet, som udvandrede med sin og andres familier fra Jerusalem til Amerika omkring  600 år f.Kr. I Nefis Anden Bog er familierne ankommet til Amerika.

Nefis Anden Bog indeholder flere væsentlige passager i den mormonske teologi. Kapitel 2 definerer handlefrihed (frihed til selv at kunne vælge) som et afgørende guddommeligt princip. Kapitel 10 definerer Amerika som et særligt udvalgt land, hvortil der knytter sig særlige velsignelser, men også forbandelser, såfremt Nefis efterkommere ikke holder de pagter Nefi indgår med Gud. Kapitel 27-29 indeholder væsentlige passager som omhandler de sidste tider inden Kristi genkomst, som blandt andet vil være kendetegnede ved, at der vil være mange falske kirker og mange falske profeter. Men Mormons Bog vil komme frem midt i denne tid og vidne om sandheden.

Bøger i Mormons Bog
Coswig (Sachsen)

Coswig er en Kreisstadt, der ligger ved Elben, mellem Dresden og Meißen. Coswig er vokset helt sammen med byen Radebeul såvel som Dresden. Coswig ligger i elbedalen, og har jernbane, der betjenes af S-togslinjer fra Meißen og Dresden.

Der er et sygehus i byen.

Eksterne henvisninger 

Kommuner i Sachsen
Returner

Returner er en japansk science fiction film fra , filmen er instrueret af Takashi Yamazaki og med Takeshi Kaneshiro, Anne Suzuki, Kirin Kiki og Goro Kishitani i hovedrollerne.

Medvirkende 
 Takeshi Kaneshiro som Miyamoto
 Anne Suzuki som Milly
 Kirin Kiki som Xie
 Goro Kishitani som Mizoguchi
 Mitsuru Murata som Mizoguchis håndlanger
 Kisuke Iida som Karasawa
 Kazuya Shimizu som Murakami
 Chiharu Kawai som Lius tolk
 Yukiko Okamoto som Yagi
 Dean Harrington som Brown

Eksterne henvisninger 
 

Japanske film fra 2002
Science fiction-film
Zittau

Zittau () er tysk by på grænsen til Polen og Tjekkiet. Byen har . Omkring 1950 boede der omkring 47.000 indbyggere i byen. Navnlig efter genforeningen af Øst- og Vesttyskland er byens indbyggertal faldet drastisk, hvilket også gælder for mange andre østtyske byer. Byen er kendt for sine omkringliggende bjerge, der er et yndet vandreområde.

Referencer 

Kommuner i Sachsen
Adaptive forventninger

I økonomi er adaptive forventninger en proces, hvor mennesker danner deres forventninger om, hvad der vil ske i fremtiden, baseret på hvad der er sket i fortiden. For eksempel vil folk revidere forventningerne til fremtiden, hvis inflationen viser sig at være højere end tidligere forventet.

En simpel version af adaptive forventninger er angivet i følgende ligning, hvor  er forventningen lige nu til næste års inflation;  er det inflationsniveau, der sidste år blev forventet at være gældende i år; og  er den faktiske inflation i år:

hvor  er et tal mellem 0 og 1. Formlen siger, at de nuværende forventninger til den fremtidige inflation afspejler tidligere forventninger og et fejljusteringsled, hvor de nuværende forventninger op- eller nedjusteres i henhold til forskellen mellem den faktiske inflation og tidligere forventninger. 

Teorien om adaptive forventninger kan anvendes på alle tidligere perioder, sådan at de nuværende inflationsforventninger kan skrives som:

hvor  er lig med den faktiske inflation for  år siden. Den aktuelle forventede inflation afspejler således et vejet gennemsnit af al tidligere inflation, hvor vægtene bliver mindre og mindre, efterhånden som vi bevæger os længere tilbage i fortiden.

Når aktørerne gør en forudsigelsesfejl som følge af et stokastisk stød, vil de aldrig være i stand til korrekt at forudsige prisniveauet igen, selv hvis prisen ikke udsættes for yderligere stød, da de altid kun tager højde for en del af deres fejl. Den tilbageskuende karakter af forventningsantagelsen og de deraf følgende systematiske fejl begået af aktørerne opfattedes som utilfredsstillende af økonomer som John Muth. Han blev en central person i udviklingen af en alternativ model for, hvordan forventninger dannes, nemlig rationelle forventninger. Disse har i vid udstrækning erstattet adaptive forventninger i makroøkonomisk teori, da den rationalitetsantagelse, der er forbundet med dem, er bedre i overensstemmelse med andre dele af den økonomiske teori. 

Adaptive forventninger indgik i den udgave af Phillipskurven, som Milton Friedman udarbejdede. Friedman mente, at lønmodtagere danner adaptive forventninger, og dermed kan myndighederne overraske dem via uventede pengepolitiske ændringer. Eftersom aktører lider af pengeillusion, er de ikke i stand til korrekt at opfatte pris- og lønudviklingen. Dermed kan arbejdsløshed altid reduceres via en monetær ekspansion. Resultatet er en stigende inflation, hvis regeringen vælger at opretholde en meget lav arbejdsløshed i en længere periode. Men indenfor denne ramme er det klart, hvorfor og hvordan adaptive forventninger er problematiske. Aktører antages vilkårligt at ignorere oplysninger, som ellers ville påvirke deres forventninger. Det kunne eksempelvis være udmeldinger fra politikerne om, hvad de har tænkt sig at gøre. Derfor betragtes teorien om adaptive forventninger ofte som en afvigelse fra den rationelle tradition indenfor økonomi.

Henvisninger 

Makroøkonomi
Sweet Sorrow

Sweet Sorrow (Hangul: 스윗 소로우) er en sydkoreansk mandlig kvartet, der synger a capella og popmusik. Kvartetten består af fire medlemmer: In Ho-Jin, Song Woo-Jin, Kim Young-Woo og Seung Jin-Hwan. Gruppen blev dannet i 2002.

Historie 

Gruppen består af fire mandlige vokalister, In Ho-jin, Song Woo-jin, Kim Young-woo og Sung Jin-hwan.

Navnet på gruppen, "Sweet Sorrow", kommer fra Shakespeare's "Romeo og Julie." De kom op med dette navn, da de gik igennem vanskeligheder i 2002.

De fire mødtes på Glee Club, Yonsei Universitets mandlige kor. In, den ældste og gruppens leder, forklarede, hvordan de dannede Sweet Sorrow: "Glee-klubben havde to koncerter hvert år, sommer og vinter. Otte medlemmer af koret dannede en a cappella-gruppe for at prøve noget nyt på koncerterne og arrangerede sange, der gav gode reaktioner fra publikum. Senere var kun fire af os tilbage".

Selv om de kommer fra et fremtrædende universitet og kunne have valgt andre karriereveje, fortsatte de samarbejdet. Deres vendepunkt som professionelle musikere kom, da de vandt Yoo Jae-ha Music Competition i 2004. De modtog førstepræmie med deres oprindelige titelsang, "Sweet Sorrow", og de fik kontrakttilbud fra flere agenturer. Endelig underskrev Sweet Sorrow en kontrakt med Mezoo Cultures og udgav deres første album med navnet `'Sweet Sorrow' 'i november 2005, og sangene på albummet blev anvendt på MBC dramaet "The Ghost of the Gifted" OST.

Deres første album var ikke et stort hit. Senere arbejdede de på lydsporene til 2006-dramaet Alone in Love og War of Money i 2007 og fik anerkendelse. Senere i 2007 deltog de i Showvival, en koreansk version af American Idol sendt på MBC. Sweet Sorrow blev straks populære for deres arrangement af hit sange og vandt i løbet af programmets anden sæson.

De udgav deres andet album, "SweeticS", i slutningen af marts 2008 for at vise egne evner gennem deres originale musik. De komponerede alle sange på albummet og holdt fast ved deres principper.

Gruppen er åben for andre aktivitetsområder som skuespil og komedie på forskellige shows. For eksempel optrådte lederen, In, sig som gæstestjerne i en episode af KBS Drama City. I 2016 medvirkede gruppen i Immortal Songs 2.

Discografi

Studio albums 
 Sweet Sorrow (2005)
 Sweetics (2008)
 Songs (2009)
 VIVA (2012)
 For Lovers Only (2014)
 For Losers Only (2015)

Nomineringer og hæderspriser

Noter 

Musikgrupper fra Sydkorea
A cappellagrupper
Musikgrupper fra 2002
Guldbollen

Guldbollen er en årlig pris, der uddeles til Sveriges bedste mandelige fodboldspiller. Prisen blev etableret i 1946.

Vindere

1940'-erne 
 1946 - Gunnar Gren
 1947 - Gunnar Nordahl
 1948 - Bertil Nordahl
 1949 - Knut Nordahl

1950'-erne 
 1950 - Erik Nilsson
 1951 - Olle Åhlund
 1952 - Kalle Svensson
 1953 - Bengt Gustavsson
 1954 - Sven-Ove Svensson
 1955 - Gösta Löfgren
 1956 - Gösta Sandberg
 1957 - Åke "Bajdoff" Johansson
 1958 - Orvar Bergmark
 1959 - Agne Simonsson

1960'-erne 
 1960 - Torbjörn Jonsson
 1961 - Bengt Nyholm
 1962 - Prawitz Öberg
 1963 - Harry Bild
 1964 - Hans Mild
 1965 - Bo Larsson
 1966 - Ove Kindvall
 1967 - Ingvar Svahn
 1968 - Björn Nordqvist
 1969 - Tommy Svensson

1970'-erne 
 1970 - Jan Olsson
 1971 - Ronnie Hellström
 1972 - Ralf Edström
 1973 - Bo Larsson
 1974 - Ralf Edström
 1975 - Kent Karlsson
 1976 - Anders Linderoth
 1977 - Roy Andersson
 1978 - Ronnie Hellström
 1979 - Jan Möller

1980'-erne 
 1980 - Rolf Zetterlund
 1981 - Thomas Ravelli
 1982 - Torbjörn Nilsson
 1983 - Glenn Hysén
 1984 - Sven Dahlkvist
 1985 - Glenn Strömberg
 1986 - Robert Prytz
 1987 - Peter Larsson
 1988 - Glenn Hysén
 1989 - Jonas Thern

1990'-erne 
 1990 - Tomas Brolin
 1991 - Anders Limpar
 1992 - Jan Eriksson
 1993 - Martin Dahlin
 1994 - Tomas Brolin
 1995 - Patrik Andersson
 1996 - Roland Nilsson
 1997 - Pär Zetterberg
 1998 - Henrik Larsson
 1999 - Stefan Schwarz

2000'-erne 
 2000 - Magnus Hedman
 2001 - Patrik Andersson
 2002 - Fredrik Ljungberg
 2003 - Olof Mellberg
 2004 - Henrik Larsson
 2005 - Zlatan Ibrahimović
 2006 - Fredrik Ljungberg
 2007 - Zlatan Ibrahimović
 2008 - Zlatan Ibrahimović
 2009 - Zlatan Ibrahimović

2010'-erne 
 2010 - Zlatan Ibrahimović
 2011 - Zlatan Ibrahimović
 2012 - Zlatan Ibrahimović
 2013 - Zlatan Ibrahimović
 2014 - Zlatan Ibrahimović
 2015 - Zlatan Ibrahimović
 2016 - Zlatan Ibrahimović
 2017 - Andreas Granqvist
 2018 - Victor Lindelöf
 2019 - Victor Lindelöf

2020'-erne 
 2020 - Zlatan Ibrahimović
 2021 - Emil Forsberg
 2022 - Dejan Kulusevski

Referencer 

Fodbold i Sverige
Fodboldpriser
Etableret i 1946
ACL

ACL eller acl har flere betydninger:
 Access control list
 American Classical League
 Arctic Co-operatives Limited
 Association for Computational Linguistics
Whataburger

Whataburger er en fastfoodrestaurantkæde, der specifikt laver hamburgere. Det blev grundlagt i 1950 i byen Corpus Christi i Texas i USA.

Fastfoodrestaurantkæder fra USA
Lühmannsdorf

Lühmannsdorf er en by og kommune i det nordøstlige Tyskland, beliggende i Amt Züssow i den nordlige del af Landkreis Vorpommern-Greifswald. Landkreis Vorpommern-Greifswald ligger i delstaten Mecklenburg-Vorpommern.

Geografi 
Lühmannsdorf er beliggende 22 km nord for Anklam, 10,5 kilometer sydvest for Wolgast, 20 kilometer sydøst for Greifswald, 7 kilometer øst for amtssædet Züssow og 17,5 kilometer øst for byen Gützkow. Mod nord og nordøst ligger store skovområder langs kommunegrænsen.

Det højeste punkt i kommunen er beliggende vest for Brüssow og er 54 moh., mens resten af området ligger mellem 30 und 40 moh.

I kommunen ligger ud over Lühmannsdorf, landsbyerne:
 Brüssow
 Giesekenhagen
 Jagdkrug

Nabokommuner 
Nabokommuner er Katzow mod nord, byen Wolgast mod øst, Karlsburg mod syd og Wrangelsburg mod vest.

Eksterne kilder og henvisninger 

 Kommunens side   på amtets websted

Byer i Mecklenburg-Vorpommern
Kommuner i Mecklenburg-Vorpommern
Amt Züssow
Byer i Kreis Vorpommern-Greifswald
Gustave Schlumberger

Gustave-Léon Schlumberger (født 17. oktober 1844 i Guebwiller, Alsace, død 9. maj 1929 i Paris) var en fransk historiker og arkæolog.

Schlumberger studerede først medicin og deltog i krigen mod Tyskland 1870-71 samt beskæftigede sig, siden han i 1872 erhvervet doktorgrad, med byzantinernes og korstogenes historie og arkæologi. I 1884 blev Schlumberger medlem af Instituttet. Blandt hans mange arbejder må nævnes Les principautés franques du Levant au moyen âge (1877), Numismatique de l'Orient latin (1878; supplement 1882), Sigillographie de l'empire byzantin (1884), Renaud de Châtillon, prince d’Antioche (1898) og Expeditions des Amulgavares 1302-1311 (1902).

Källor 

 

Historikere fra Frankrig
Arkæologer fra Frankrig
Medlemmer af Académie des inscriptions et belles-lettres
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Fransksprogede forfattere
Franskmænd i 1800-tallet
Ugglan
Ji So-yun

Ji So-yun (; født 21. februar 1991) er en Sydkoreansk professionel Fodboldspiller, der spiller for Chelsea LFC i FA WSL og for .

Karriere

Klub 

Ji startede sin karriere i Japan, da hun spillede L. League mestrene INAC Kobe Leonessa mellem 2011 og 2013. I november 2013 fik Ji et tilbud om at flytte klub til den engelske klub Chelsea. Hun underskrev en to-årig kontrakt i januar 2014. Da flytningen blev officiel senere samme måned, sagd Chelseas cheftræner, Emma Hayes om Ji: "Hun er en af de bedste midtbanespillere i verden, og vores fans vil elske hende." I en af hendes sidste kampe for den japanske klub scorede Ji mod hendes snart nye klub, Chelsea, i finalen i International Women's Club Championship.

Ji blev udnævnt til Players' Player of the Year efter hendes første sæson i England, efter at Chelsea lige akkurat mistede FA WSL 1 mesterskabstitlen på sæsonens sidste dag.Hun blev udnævnt til PFA Women's Players' Player of the Year i april 2015 og blev også udnævnt til en del af PFA WSL Team of the Year.

Ved FA Women's Cup finalen 2015, der blev spillet på Wembley Stadium for første gang, scorede Ji kampens eneste mål, der gjorde, at Chelsea vandt pokelfinalen. I oktober 2015 scorede hun også i Chelseas 4–0 sejr over Sunderland, hvilket sikrede klubbens første FA WSL titel og en liga og pokal double.

Landshold 
Ji har repræsenteret Sydkoreas U/17 landshold og var en del af U/20 landsholdet, der blev nummer to ved U/19 Asiensmesterskabet i fodbold for kvinder i 2009 og nummer tre ved U/20 VM i fodbold for kvinder i 2010.

I oktober 2006 fik Ji debut på A-landsholdet, mens holdet spillede ved Peace Queen Cup 2006. Den 30. november 2006 blev hun den yngste målscorer () for Sydkoreas kvindefodboldlandshold, efter at hun scorede to mål mod Kinesisk Taipei ved de Asiatiske Lege 2006.

Ji er topscorer gennem alle tider på det sydkoreanske kvindefodboldlandshold.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Kvindelige fodboldspillere
Kvindelige fodboldlandsholdsspillere fra Sydkorea
Kvinder fra Sydkorea
Jacob Klivager Vestergaard

Jacob Klivager Vestergaard (født 9. oktober 1990 i Kolding) er en dansk politiker, tidligere formand for Socialistisk Folkepartis Ungdom (SFU) og folketingskandidat for Socialistisk Folkeparti (SF) i Aalborg Vestkredsen, Nordjyllands Storkreds.

Baggrund 
Jacob Klivager Vestergaard er opvokset i Kolding, hvor han fik sin studentereksamen fra Hansenberg (HTX) i 2010. Efter studentereksamen flyttede Jacob Klivager Vestergaard til Aalborg for at læse Politik og administration på Aalborg Universitet i 2011. Han blev færdig som cand.scient.adm. i 2016. Mellem sin gymnasie- og universitetstid var han fire måneder i militæret i Varde som værnepligtig.

Politisk karriere 
Jacob Klivager Vestergaard meldte sig ind i SFU i 2012. I 2012 blev Jacob valgt som formand for SFU Aalborg og var dette indtil 2013. Her blev han valgt til SFU's landsledelse på Landsmødet i påsken i 2013. Han sad i SFU's landsledelse frem til han i 2017 blev valgt til landsformand for SFU. Fra 2016 og frem til valget som landsformand for SFU var han formand for SF Aalborg. I 2013 blev Jacob Klivager Vestergaard valgt som folketingskandidat for SF i Aalborg Vestkredsen, Nordjyllands Storkreds. I 2013 var Jacob opstillet til Byrådet i Aalborg for SF, her fik han 205 personlige stemmer.

Referencer 

Formænd for Socialistisk Folkepartis Ungdom
Personer fra Kolding
Singsås Station

Singsås Station (Singsås stasjon) er en jernbanestation på Rørosbanen, der ligger i byområdet Singsås i Midtre Gauldal kommune i Norge. Stationen består af to spor, en perron, en stationsbygning med ventesal og et pakhus, der ligesom stationsbygningen er opført i gulmalet træ.

Stationen åbnede 4. januar 1876 sammen med den nordlige del af banen fra Støren. Den fungerede som endestation, indtil stykket videre til Røros åbnede 16. januar 1877. Oprindeligt hed stationen Singsaas, men den skiftede navn til Singsås i april 1921.

Stationsbygningen blev opført i 1877 efter tegninger af Peter Andreas Blix. I sin tid var der også remise og drejeskive på stationen. Stationsbygningen, pakhuset, perronen og resterne af stationshaven blev fredet af Riksantikvaren i 2002. Begrundelsen var at man ønskede at bevare et arkitektonisk, bygningshistorisk og jernbanehistorisk værdifuldt anlæg fra åbningen af Rørosbanen. Stationsbygningen selv er stort set intakt udvendigt, bortset fra nogle fornyelser af døre og vinduer.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 

Stationer på Rørosbanen
Etableret i 1876
Jernbanestationer i Trøndelag
Kotsøy Station

Kotsøy Station (Kotsøy stasjon) er en jernbanestation på Rørosbanen, der ligger i Midtre Gauldal kommune i Norge. Stationen består af et spor, en perron, en tidligere stationsbygning i gulmalet træ og et læskur.

Stationen blev oprettet som holdeplads 20. marts 1890. Oprindeligt hed den Kotsøien, men den skiftede navn til Kotsøy i april 1921. Den blev opgraderet til station 1. juli 1910. Den blev nedgraderet til trinbræt 1. september 1975.

Stationsbygningen blev opført i 1895.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Rørosbanen
Etableret i 1890
Jernbanestationer i Trøndelag
Rognes Station

Rognes Station (Rognes stasjon) er en jernbanestation på Rørosbanen, der ligger ved bygden Rognes i Midtre Gauldal kommune i Norge. Stationen består af et spor og en perron med et læskur.

Stationen åbnede 4. januar 1876 sammen med banen mellem Singsås og Støren. Oprindeligt hed den Rognæs, men den skiftede navn til Rognes i 1894. Den blev nedgraderet til trinbræt 1. august 1958.

Den første stationsbygning blev opført til åbningen i 1876 efter tegninger af Peter Andreas Blix. 24. august 1940 blev hele stationsområdet og en stor del af sporet i Gauldalen ramt af oversvømmelse i Gaula som følge af langvarigt regnvejr. Oversvømmelsen medførte at hele stationsområdet faldt i elven. En ny stationsbygning ble opført ca. 400 meter længere mod syd efter tegninger af NSB Arkitektkontor i 1945.

I 1974 blev stationen flyttet yderligere ca. 200 meter mod syd. En helt fjerde station blev åbnet lige nord den gamle 20. november 2009. Stationsbygningen fra den anden station ejes i dag af private og benyttes til beboelse.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Rørosbanen
Etableret i 1876
Jernbanestationer i Trøndelag
Carle Vernet

Antoine Charles Horace Vernet (kaldt Carle, født 1758 i Bordeaux, død 17. november 1836 i Paris) var en fransk maler, søn af Claude Joseph Vernet og fader til Horace Vernet.

Vernet var elev af faderen og Lépicié, pensionær i Rom (hvor han levede et ret bevæget liv under megen letsindighed og religiøse anfægtelser bagefter), blev 1788 akademimedlem på Æmilius Paulus' triumftog og vandt efter revolutionen navn dels som slagmaler (slagene ved Marengo, Rivoli, Austerlitz med flere i Versailles), dels som folkelivsskildrer. Hans krigsbilleder viser gerne i van Meulens manér store forgrundsfigurer og selve slaget udfoldende sig i baggrundens fjerne. Hans skildringer af datidens civile og militære sæder og skikke har kulturhistorisk interesse og kunstnerisk værd; han litograferede og tegnede udmærket og gengav med fint øje, sikker hånd og ofte med lune modens tildragelser, han kreerede således direktorietidens naragtige typer, Incroyables og Merveilleuses, og var en god skildrer af jagtselskaber, væddeløb og smukke heste.

Kilder 
 

Malere fra Frankrig
Personer fra Bordeaux
Medlemmer af Académie royale de peinture et de sculpture
Medlemmer af Académie des beaux-arts
Franskmænd i 1700-tallet
Franskmænd i 1800-tallet
Slagmalere
Antoine Chrysostome Quatremère de Quincy

Antoine Chrysostome Quatremère de Quincy (født 21. oktober 1755 i Paris, død 8. december 1849 sammesteds) var en fransk 
kunstforfatter. 

Som ivrig royalist førte Quatremère de Quincy under revolutionstiden, hvor han flere gange var medlem af lovgivende forsamlinger, en ret farefuld tilværelse. Efter over et års fangenskab under terrorregimet, undgik han i 1795 ved flugt dødsstraf som medstifter af opstanden mod Konventet. I 1796 var Quatremère de Quincy fører for den frugtesløse protest mod franskmændenes kunstrov i Italien og kunstværkernes overførelse til Paris. Han måtte atter flygte efter 18. fructidor 1797 og først efter 18. brumaire 1799 indtrådte rolige forhold for ham. Han blev i 1800 medlem af Seine-departementets råd, i 1803 medlem af Instituttet, i 1818 professor i fortidskundskab, var ved sin død sekretær ved Kunstakademiet. 

Quatremère de Quincy skrev: Dictionnaire de l'architecture (1786 ff., nyt oplag 1833), Jupiter olympien, ou l'art de la sculpture antique (1814), De l'imitation dans les beaux-arts (1823), Histoire de la vie et des ouvrages de Raphaël (1824, nyt oplag 1833), Monuments et ouvrages d'art antique restitués (1826), Vies des plus célèbres architectes (1830), Canova et ses ouvrages (1834), Historie de la vie et des ouvrages de Michel-Ange (1835), Lettres sur l'enlèvement des ouvrages de l'art antique à Athènes et à Rome (1836) med mere.

Kilder 

 

 

Kunsthistorikere fra Frankrig
Medlemmer af Académie des inscriptions et belles-lettres
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Fransksprogede forfattere
Franskmænd i 1700-tallet
Franskmænd i 1800-tallet
Personer fra Paris
Medlemmer af Bayerische Akademie der Wissenschaften
Étienne Marc Quatremère

Étienne Marc Quatremère (født 12. juli 1782 i Paris, død 18. september 1857 sammesteds) var en fransk orientalist. 

Quatremère blev tidlig elev af Silvestre de Sacy, lærte arabisk hos denne, samtidig med at han lagde sig efter de klassiske og mange andre sprog. Han blev først lærer i græsk ved akademiet i Rouen, valgtes 1815 til medlem af Instituttet, blev 1819 professor i hebraisk ved Collège de France og 1832 professor i nypersisk ved École des langues orientales i Paris. Hans første videnskabelige arbejder angik Ægypten og behandlede særlig den koptiske litteratur. Han udgav således 1808: Recherches critiques et historiques sur la langue et la littérature de l'Égypte og 1811: Mémoires géographiques et historiques sur l'Égypte. Fra 
arabisk oversatte Quatremère al-Maqrizis Histoire des Sultans Mamelouks (2 bind 1837—41); han skrev også en afhandling om nabatæerne, udgav i Collection orientale I (Paris 1836): Histoire des Mongols de la Perse (oversættelse af Raschid-ad-Dins værk); i akademiets Notices et Extraits: Prolégomènes d'Ibn-Khaldoun foruden mange afhandlinger i Journal des Savants, Journal Asiatique og så videre. Hans kritik var ofte meget bidende, hvad der fjernede mange fra ham. Hans store bogsamling (45000 bind) og mange arabiske håndskrifter erhvervedes efter hams død af kongen af Bayern; det hele er nu i biblioteket i München.

Kilder 

 

Orientalister fra Frankrig
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Fransksprogede forfattere
Franskmænd i 1800-tallet
Personer fra Paris
Medlemmer af Académie des inscriptions et belles-lettres
Medlemmer af Bayerische Akademie der Wissenschaften
Armand de Quatrefages de Bréau

Jean Louis Armand de Quatrefages de Bréau (født 10. februar 1810 i Valleraugue, død 12. januar 1892 i Paris) var en fransk zoolog og antropolog. 

Han studerede medicin og naturvidenskab i Strasbourg og nedsatte sig der som læge. I 1838 blev han professor i zoologi, tog kort efter til Paris og tiltrådte i 1842 en videnskabelig undersøgelsesrejse til Atlanterhavets og Middelhavets kyster for at gøre faunistiske studier. I 1850 blev han professor ved Lycée Napoleon og 1855 professor i anatomi og etnologi ved Musée d'histoire naturelle. Han publicerede talrige arbejder over de lavere dyr, især ormene, og behandlede også forskellige antropologiske emner. Af hans skrifter kan fremhæves: Souvenirs d'un naturaliste (2 bind, 1854), Introduction à l'étude des races humaines (1857), Les Polynésiens et leurs migrations (1866), Histoire naturelle des annelés marins et d'eau douce (2 bind, 1866), Charles Darwin et ses précurseurs français (1870), Crania ethnica (1875—82 med atlas), L'espèce humaine (1877), La race prussienne (1879), Hommes fossiles et hommes sauvages (1884), Histoire générale des races humaines (2 bind, 1886—89), Les pygmées (1887).

Kilder 

 

Zoologer fra Frankrig
Antropologer fra Frankrig
Faglitterære forfattere fra Frankrig
Fransksprogede forfattere
Franskmænd i 1800-tallet
Kommandører af Æreslegionen