kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
United Defense Mark 45 letvægtskanon

En 127 mm (5") Mark 45 Letvægtskanon er en skibskanon udviklet af United Defense. Den bliver nu produceret af BAE Systems efter at have opkøbt United Defense. Kanonen er designet som en multifunktionskanon til brug mod skibe, fly samt bombardementer af land til støtte for landstyrker.

Kanonen kan lades med 20 granater i et automatisk ladesystem. Disse granater kan affyres på omkring et minut. Hvis der skal affyres flere end 20 granater, kræves der tre mand til at genoplade systemet: en piecekommandør, en operatør og en lader.

Historie 
Udviklingen af kanonen startede i 1960'erne som en erstatning af den gamle Mark 42 kanon. Kanonen skulle være lettere og samtidig nemmere at vedligeholde. I US Navy har en kaliber på 127 millimeter været standardstørrelsen på kanoner siden tiden før 2. verdenskrig. Kanonens kaliber er større, men skudkadencen er lavere end mange andre moderne flåders standardkanoner.

Varianter 
 Mod 0: Prototypen
 Mod 1: Mekanisk udstyr af indstilling af granaternes tændrør erstattes af elektronisk udstyr. Løbet er heltstøbt, hvilket giver den cirka dobbelt så lang levetid som det oprindelige løb.
 Mod 2: Eksportversion af Mod 1, men er nu også US Navys standardkanon.
 Mod 3: Opgraderet kontrolsystem, aldrig masseproduceret.
 Mod 4: Forlænget løb til 7,874 meter (tidligere: 6,858 meter) for bedre udnyttelse af drivladningen, højere mundingshastighed og større nøjagtighed.

Brugere 
 Royal Australian Navy
 ANZAC-klassen: Mod 2
 Hobart-klassen: Mod 4 
 Søværnet
 Absalon-klassen: Mod 4 kanon
 Iver Huitfeldt-klassen: forberedt til, men ikke udrustet med, en Mod 4
 Polemikó Naftikó
 Hydra-klassen: Mod 2
 Japan Maritime Self-Defense Force
 Atago-klassen: Mod 4
 Akizuki-klassen: Mod 4
 Royal New Zealand Navy
 ANZAC-klassen: Mod 2
 Armada Española
 Álvaro de Bazán-klassen: Mod 2
 Daehanminguk Haegun
 King Sejong the Great-klassen: Mod 4
 Chungmugong Yi Sun-sin-klassen: Mod 4
 Zhōnghuá Mínguó Hǎijūn
 Kee Lung-klassen: Mod 4
 Kongthap Ruea, Ratcha Navy
 Naresuan-klassen: Mod 1
 Türk Deniz Kuvvetleri
 Barbaros-klassen
 United States Navy
 Arleigh Burke-klassen
 51-80: Mod 2 kanon
 81–112: Mod 4 kanon
 Ticonderoga-klassen: Mod 2 kanon

Referencer

Eksterne henvisninger 

 NavWeaps.Com: 5"/54 (127 mm) Mark 45 Mods 0 – 2
 NavWeaps.Com: 5"/54 (127 mm) Mark 45 Mods 4
 FAS: Gunner officer information sheet
 

Maritime våben
Våben fra USA
Southwest Airlines

Southwest Airlines Co. er et amerikansk flyselskab, der er verdens største lavprisselskab. Selskabet har hovedsæde i Dallas, Texas, og er verdens største flyselskab målt på passagerer (2009), mens det er det fjerdestørste målt på flyflådens størrelse. Pr. 31. december 2009 havde selskabet over 3.200 flyvninger dagligt. Omsætningen var i 2008 11 mia. amerikanske dollar.

Flyseslskabet blev oprettet som Air Southwest 15. marts 1967 af Rollin King og Herb Kelleher, men kom ikke på vingerne fra begyndelsen, fordi andre selskaber modarbejdede selskabet. En højesteretsafgørelse i 1970 afgjorde, at selskabet fik tilladelse til at flyve i Texas. Afgørelsen var vigtig for liberaliseringen af amerikansk luftfart. Selskabet fik sit nuværende navn i 1971 og oprettede ruter mellem Love Field og Houston og San Antonio. Efterhånden har selskabet udviklet et rutenet, der spænder over hele USA.

Southwest har ingen central hub, hvor ruterne udgår fra, men i stedet flere punkt-til-punkt-ruter. Selskabet undgår generelt lufthavne med høje afgifter i bestræbelserne på at holde udgifterne nede. Dette betyder, at de f.eks. beflyver den mindre MacArthur-lufthavn på Long Island for at betjene New York City.

Eksterne henvisninger 

 Southwest Airlines' hjemmeside

Etableret i 1971
Flyselskaber fra USA
Virksomheder i Dallas
Bodega Aurrerá

Bodega Aurrerá er en supermarkedskæde i Mexico som var tidligere ejet af Almacenes Aurrerá men er nu en del af Wal-Mart. Navnet Bodega Aurrerá blev første gang benyttet i 1970.

Links
Officiel hjemmeside

Virksomheder fra Mexico
Etableret i 1958
Walmart
Virksomheder i Mexico City
Cemex

Cemex er verdens fjerdestørste producent af cement. Hovedkvateret er etableret i Monterrey,i det nordlige Mexico. Navnet Cementos Mexicanos kommer fra en sammensmeltning af Cemento Hidalgo (stiftet i 1906) og Cementos Portland Monterrey (stiftet i 1920).

Links 
Cemex Oficiel hjemmeside

Virksomheder fra Mexico
Etableret i 1906
Byggematerialeproducenter
Monterrey
Teemu Selänne

Teemu Selänne (født 3. juli 1970) er en tidligere finsk ishockeyspiller. Han spillede senest  for Anaheim Ducks i NHL.

Eksterne henvisninger 

Ishockeyspillere fra Finland
Personer fra Turku
Ishockeyspillere ved vinter-OL 1992
Ishockeyspillere ved vinter-OL 1998
Ishockeyspillere ved vinter-OL 2006
Ishockeyspillere ved vinter-OL 2010
Ishockeyspillere ved vinter-OL 2014
Ishockeyspillere ved vinter-OL 2010
Deltagere for Finland ved vinter-OL 2014
Deltagere for Finland ved vinter-OL 2010
Deltagere for Finland ved vinter-OL 2006
Deltagere for Finland ved vinter-OL 1998
Medaljevindere ved vinter-OL 1998
Medaljevindere ved vinter-OL 2006
Medaljevindere ved vinter-OL 2010
Medaljevindere ved vinter-OL 2014
Olympiske sølvmedaljevindere fra Finland
Olympiske bronzemedaljevindere fra Finland
Elaine Paige

Elaine Paige (født Bickerstaff, 5. marts 1948 i Barnet) er en engelsk sanger og skuespiller, som har medvirket i mange London-musicals, f.eks. Hair, Jesus Christ Superstar, Nuts og Grease.

Hun debuterede med Hair i 1968, var med i Jesus Christ Superstar i 1973, men fik først sit gennembrud i rollen som Evita Peron i premiereopsætningen af Tim Rice og Andrew Lloyd Webbers musical, Evita, i 1978. Hun medvirkede desuden i Cats i 1981 og i Chess i 1986, hvorfra I Know Him So Well med Barbara Dickson senere blev udgivet som single med stor succes. Sangen er stadig den bedst sælgende indspillet af en kvindelig duo. 

Hun fik sin Broadway-debut i 1996 i rollen som Norma Desmond i en musicalversion af Sunset Boulevard. I 2004 spillede hun Mrs. Lovett i New York City Operas opsætning af Sweeney Todd. 

Paige har været nomineret til fem Laurence Olivier Awards, har vundet en rækkke andre hædersbevisninger og er blevet kaldt britisk musikteaters førstedame. Siden 2004 har hun haft sit eget radioprogram på BBC Radio 2, Elaine Paige on Sunday. 

Hun har aldrig været gift, men havde et langvarigt forhold til Tim Rice i 1980'erne.

Eksterne henvisninger 
 
 
 

Sangere fra England
Skuespillere fra England
New York City Opera

The New York City Opera (NYCO) er et amerikansk operakompagni, der blev grundlagt i 1943. Operan har til huse i New York State Theatre, der er tegnet af Philip Johnson og er en del af Lincoln Center. 

NYCO blev etableret med det formål at gøre operaen mere tilgængelig for den brede befolkning. Omkring en tredjedel af produktionerne er amerikanske operaer, og NYCO har tradition for at promovere amerikanske sangere.

Eksterne henvisninger
 NYC Opera's hjemmeside

Etableret i 1943
Operahuse
Bygninger, konstruktioner og anlæg på Manhattan
Philip Johnson

Philip Cortelyou Johnson (født 8. juli 1906 i Cleveland, Ohio, død 25. januar 2005 i New Canaan, Connecticut) var en amerikansk arkitekt, der introducerede den europæiske modernisme i USA. 

Johnson blev uddannet i arkitekturhistorie fra Harvard i 1930 og blev arkitekt i 1943. I 1930 grundlagde han afdelingen for arkitektur og design ved Museum of Modern Art i New York City, som han var leder af frem til 1936 og igen 1946-1954. I 1942 etablerede han sin egen tegnestue, der i 1949 stod bag Glass House i New Canaan, der er et af hovedværkerne i amerikansk modernisme. Sammen med Ludwig Mies van der Rohe opførte han Seagram Building i New York i 1958. Han samarbejdede desuden med Richard Foster 1964-1967 og med John Burgee 1967-1987. Johnsons AT&T Building i New York (indviet 1983) regnes for at være et af postmodernismens gennembrudsværker i USA. 

Johnson modtog Pritzker Prize i 1979.

Gennem 45 år dannede han privat par med kunstkritikeren David Whitney.

Eksterne henvisninger 

Arkitekter fra USA
Modernistiske arkitekter
Postmodernistiske arkitekter
Personer fra Cleveland
University of Notre Dame

The University of Notre Dame du Lac (eller blot Notre Dame) er et privat katolsk universitet, der er beliggende ved South Bend i Indiana, USA. Universitetet har omkring 11.000 indskrevne studerende.

Fakulteter 
Universitetet blev etableret i 1842 og består i dag af seks fakulteter:
 College of Arts and Letters (1842) – humaniora
 College of Science (1865) – naturvidenskab
 School of Architecture (1899) – arkitektur 
 College of Engineering (1920) – ingeniørvidenskab 
 Mendoza College of Business (1920) – erhvervsøkonomi
 Notre Dame Law School (1869) – jura

Eksterne henvisninger 

 Notre Dames hjemmeside

Etableret i 1842
Universiteter i Indiana
BBC World News

BBC World News er er international nyhedskanal, der drives af BBC og distribueres over hele verden på nær Storbritannien, hvor BBC sender søsterkanalen BBC News. I modsætning til BBC's øvrige kanaler er BBC World News reklame- og abonnementsfinansieret.

Kanalen blev etableret 11. marts 1991 som BBC World Service Television. Denne kanal blev fra nytår 1994 opdelt i to kanaler – BBC Prime, en kodet underholdningskanal og nyhedskanalen BBC World. I 1997 relanceredes kanalen, hvilket skete igen i 1999, hvor de bærerende farver blev ændret til rød og creme. I 2004 fik kanalen nyt slogan, Putting News First. I 2008 blev kanalen omdøbt til det nuværende navn. Kendetegnende for kanalen har siden grundlæggelsen været nedtællingen til nyhedsudsendelserne hver hele time med musik akkompagneret af David Lowe.

BBC World News distribueres ukodet via flere satellitter og kan i Danmark modtages via Canal Digital, Viasat, YouSee, Stofa og en række antenneforeninger. 

Den største konkurrent til BBC World News er amerikanske CNN International.

Eksterne henvisninger 
 BBC News' hjemmeside

Etableret i 1991
World News
Tv-kanaler fra Storbritannien
Jules Dumont d'Urville

Jules Sébastien César Dumont d'Urville (23. maj 1790 i Condé-sur-Noireau – 8. maj 1842 i Meudon) var en fransk opdagelsesrejsende, flådeofficer og kontreadmiral, der udforskede den sydlige og vestlige del af Stillehavet, Australien, New Zealand og Antarktis.

Eksterne henvisninger 

Opdagelsesrejsende fra Frankrig
Admiraler fra Frankrig
Omkomne ved jernbaneulykker
Park and ride-anlæg

Et park and ride-anlæg eller parker & rejs er et parkeringsanlæg placeret i udkanten af større byer. I tilknytning til anlægget er der offentlige transportforbindelser til centrum, så man efter at have parkeret bilen hurtigt kan komme frem til sin destination. Formålet er først og fremmest at mindske trafikmængden i centrum. 

De første park and ride-anlæg blev etableret i USA først i 1950'erne, og konceptet har siden bredt sig til resten af verden.

Metro, s-tog og bus 
Park & ride er nu blevet et udvidet koncept, der både kan indebære rejse med metro, s-tog og bus. Københavns Metro har i et samarbejde med ParkZone lavet en service der dækker parkering og billet til offentlig transport i Københavnsområdet. På den måde kan man parkere billigt uden for byen og tage offentlig transport ind til centrum.

Reference 

Kollektiv trafik
Parkering
Transportinfrastruktur
José Andrade

José Leandro Andrade (født 22. november 1901, død 5. oktober 1957) var en uruguayansk fodboldspiller, der med Uruguays landshold vandt guld ved VM i 1930 på hjemmebane. Han var også med til at vinde hele tre sydamerikanske mesterskaber, i henholdsvis 1923, 1924 og 1926, samt guld ved både OL i 1924 og OL i 1928.

Andrade spillede på klubplan for blandt andet Nacional, Bella Vista og Peñarol i hjemlandet, samt for Argentinos Juniors i Argentina.

Titler 
VM
 1930 med Uruguay

Sydamerika-Mesterskabet (Copa América)
 1923, 1924 og 1926 med Uruguay

OL
 1924 og 1928 med Uruguay

Referencer

Eksterne henvisninger 

 World Football Legends biografi 

Fodboldspillere fra Uruguay
Fodboldspillere fra Argentinos Juniors
Fodboldspillere fra Club Nacional de Football
Fodboldspillere fra Club Atlético Peñarol
Personer fra Montevideo
Verdensmestre i fodbold
Trine Skei Grande

Trine Skei Grande (født 2. oktober 1969 i Overhalla) er en norsk politiker, der fra 2010 til 2020 var formand for Venstre, som hun har repræsenteret i Stortinget siden 2005. 17. januar 2018 blev hun kulturminister.

Grande begyndte sin politiske karriere som formand for Unge Venstre i Nord-Trøndelag 1987–1989 og som landsledelsesmedlem i Unge Venstre 1989-1991. Hun var desuden leder af Norges Venstrekvinnelag 1990–1992, formand for Venstre i Oslo 1997-2000 og medlem af Venstres landsledelse 1990–2010; fra 2000 som næstformand. ´

Hun debuterede folkevalgt i 1991, da hun blev valgt til Nord-Trøndelag fylkesting, hvor hun sad til 1995. I 1997 blev hun medlem af Oslos bystyre; fra 2000-2001 var hun rådmand for kultur og uddannelse. Hun udtrådte af bystyret i 2003. Fra 2001 var hun stedfortræder i Stortinget, og fra 2005 indvalgt for Oslo. Hun har fra 2001 til 2005 og igen fra 2009 været partiets parlamentariske leder.

Eksterne henvisninger 

Stortinget.no – Biografi

Politikere fra Norge
Stortingsrepræsentanter fra Venstre (Norge)
Venstres ledere (Norge)
Villum Berregaard

Villum Berregaard (født 2. januar 1717 på Antvorskov Slot – død 1. december 1769 i København) var en dansk godsejer, gehejmeråd, amtmand og højesteretsassessor. Han var far til Frederik Berregaard (til Kølbygård).
Han var en søn af konferensråd og amtmand Christian Berregaard til Kølbygård, Borreby, Eskilstrup m.v. og Jytte f. Worm, blev 1736 hofjunker og tilforordnet i Kammerkollegiet, 1739 justitsråd, 1741 amtmand i Korsør og Antvorskov Amter, 1745 etatsråd, 1749 konferensråd, samme år kammerherre, 1751 deputeret i Admiralitets- og Kommissariatskollegiet, 1753 tilforordnet i Højesteret, 1759 direktør for «de fattiges Væsen», fik 1761 ordenen l'union parfaite, blev 1763 deputeret i Økonomi- og Kommercekollegiet, samme år Ridder af Dannebrog, 1767 1. kommissarius i Ekstraskattekommissionen, samme år gehejmeråd og 1769 justitiarius i Højesteret, men døde 1. december samme år. Han var medlem af Kommissionen til Lovens Revision og af Kommissionen til Landvæsenets Forbedring indtil 1757.

Berregaard opførte 1766 Kølbygårds nu nedrevne hovedbygning.

Han blev 27. november 1749 i Slagelse gift med Beata Antonia Augusta rigsgrevinde af Reuss-Lobenstein (6. april 1723 i Halle – 19. november 1797 i Slagelse), en datter af grev Henrik XXIII af Reuss-Lobenstein (1680-1723) og rigsfriherreinde Beate Henriette von Söhlenthal (1696-1757). Svigermoderen overtog godsejerne efter hans død.

Han er begravet i Thisted Kirke. Der findes et portrætmaleri af ham malet af Georg Mathias Fuchs 1769 (i familieeje).

Kilder 
 Georg Kringelbach, "Villum Berregaard", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Danmarks Adels Aarbog 1919.

Eksterne henvisninger 
 

Godsejere fra Danmark
Modtagere af l'union parfaite
Danskere i 1700-tallet
Kollegiedeputerede fra Danmark
Højesteretspræsidenter fra Danmark
Amtmænd fra Danmark
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Villum
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Gehejmeråder fra Danmark
Anne Fabricius-Bjerre

Anne Fabricius-Bjerre (født Anne Mechlenburg, 23. marts 1941 i Kongens Lyngby) er en dansk erhvervskvinde. 

Fabricius-Bjerre er opvokset i Randers og Aalborg og blev lægesekretær. Det arbejdede hun som i Aalborg. Hun kom til København og blev i 1982 direktør for Dagmar Teatret og fra 1989 også for Scala. Samtidig var hun indkøber for filmselskabet Metronome. Hun etablerede i 2000 virksomheden Basalt Indretning i Store Strandstræde i København, der yder rådgivning om boligindretning.  

Fra 1984 til 1990 var hun medlem af Det Danske Filminstitut (indtil 1989 som suppleant). 

Hun har været gift to gange: i 1961 med læge Ole Warnøe, med hvem hun har Dorte Warnøe Høgh, Helle Warnøe og Peter Warnøe. Gift anden gang i 1977 med komponisten Bent Fabricius-Bjerre, som hun blev skilt fra i 2004. Omkring 2007 var hun kæreste med Per Pallesen.

Erhvervsfolk fra Danmark
Erhvervskvinder
Personer fra Kongens Lyngby
Beate Henriette af Reuss-Lobenstein

Beate Henriette rigsfriherreinde von Söhlenthal, gift rigsgrevinde Reuss-Lobenstein (15. juli 1696 i Wien – 22. august 1757 på Borreby) var en tysk adeldame, søster til Georg Wilhelm og Heinrich Friedrich von Söhlenthal.

Hun var datter af kejserlig råd Rudolph Caspar von Söhlenthal, som i 1706 var blevet ophøjet til rigsfriherre, og Hedwig Anna von Gräfen. Hun blev gift 28. juli 1716 i Halberstadt med grev Henrik XXIII af Reuss-Lobenstein (1680-1723). Efter mandens død blev hun overhofmesterinde hos kronprinsesse Sophie Magdalene og var 1738-1757 dekanesse for Vallø Stift. Hun var dame de l'union parfaite.

Hun blev begravet 1. september 1757 påi Magleby Kirkegård. Hendes datter, Beata Antonie Augusta ægtede Villum Berregaard.

Hofmesterinder fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Modtagere af l'union parfaite
Personer fra Wien
Beate Henriette
Kim Funder

Kim Funder (14. juni 1963 – 11. december 2008) var en dansk erhvervsmand.

Kim Funder var medejer af og bestyrelsesformand for Tæppeland og medejer af og direktør for byggemarkedet Johannes Fog A/S.

Kim Funder havde overtaget ejerskabet af virksomhederne efter sin far, men risikobetonede investeringer i aktier og ejendomme kostede ham formuen under finanskrisen. I december 2008 tog han op til sit sommerhus og begik selvmord.

Noter 

Erhvervsfolk fra Danmark
Personer der har begået selvmord
Georg Wilhelm von Söhlenthal

Georg Wilhelm rigsfriherre von Söhlenthal (født 23. marts 1698 i Wien, død 3. januar 1768 i Altona) var en tysk adelsmand og dansk gehejmeråd, bror til Heinrich Friedrich og Beate Henriette von Söhlenthal.

Biografi 
Han fødtes i Wien som søn af kejserlig rigshofråd Rudolph Casper rigsfriherre von Söhlenthal (død 1706) og Anna von Gräfen. Faderen stammede fra en nederlandsk adelsfamilie og var blevet ophøjet i friherrestanden kort før sin død i 1706. Han besøgte fra 1714 det i pietistisk ånd ledede pædagogium i Halle, hvor han lærte Nikolaus Ludwig von Zinzendorf at kende, der udnævnte Söhlenthal til senior for den af ham ledede Sennepskornsorden. 1721-23 boede han hos sin broder i London, blev 1726 kammerjunker hos kronprinsen, 1728 amtmand i Segeberg og i april 1730 hofmester hos kronprins Frederik (V). Han var en ivrig tilhænger af den herrnhutiske retning, og hans hus var midtpunktet for de pietistiske kredse i hovedstaden.

En tid lang var han Christian VI's rådgiver i kirkelige sager, men det lykkedes ham ikke at gøre nogen indflydelse gældende på kronprinsens åndelige udvikling, idet han selv var en alt for blid og svag karakter. 1738 afskedigedes han fra sin stilling som hofmester og udnævntes til administrator for grevskabet Rantzau, hvor hans hjem i en lang årrække var samlingsstedet for de mähriske brødre og deres tilhængere i hertugdømmerne. 1744 rådede Christian VI's ven grev Christian Ernst zu Stolberg-Wernigerode kongen til atter at ansætte Söhlenthal som hofmester hos kronprinsen, men kongen var utilbøjelig dertil.

Söhlenthal fik 1731 det hvide bånd, 1738 dronningens orden og 1760 Elefantordenen og udnævntes 1744 til gehejmeråd og 1749 til gehejmekonferensråd. Frederik V skænkede ham efter sin tronbestigelse godset Sarlhusen ved Oldesloe, hvor Söhlenthal ophævede hoveriet.

Ægteskaber og børn 
Söhlenthal var 2 gange gift: 1. gang 1732 med Barbara Maximiliane f. baronesse Gratofska (1698 - 17. april 1760), 2. gang 1761 med Else f. Berregaard (født 19. juli 1715 i Roskilde, død før 24. maj 1793 i Glückstadt), datter af konferensråd Christian Berregaard og Jytte f. Worm, søster til Villum Berregaard og enke efter kabinetssekretær, konferensråd Carl Brandt til Teichhof (født 1696, død før 1738), ved hvem hun var moder til statsminister Christian Brandt og grev Enevold Brandt.

Kilder 
 
 Schriften des Vereins f. schlesw.-holst. Kirchengesch., 2. række IV, s. 32 ff. 46 ff.

Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Modtagere af l'union parfaite
Pietister
Hofmestre fra Danmark
Gehejmekonferensråder fra Danmark
Godsejere fra Slesvig og Holsten
Danskere i 1700-tallet
Amtmænd fra Holsten
Friherrer fra Tyskland
Personer fra Wien
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Heinrich Friedrich von Söhlenthal

Heinrich Friedrich rigsfriherre von Söhlenthal (1685 – 8. februar 1752 i Kensington) var en tysk adelsmand i dansk tjeneste som diplomat, bror til Georg Wilhelm og Beate Henriette von Söhlenthal.

1708 trådte han i dansk tjeneste som kammerjunker, og 1709 sendtes han som gesandt til kurfyrsten af Hannover; han afsluttede alliancetraktaten med Hannover af 14. juli 1710 og kaldtes tilbage fra denne post i marts 1711. Derefter synes han en tid at have opholdt sig i Hamborg. 1713 udnævntes han til envoyé extraordinaire i England, en af da betydeligste poster i det danske diplomati. Skønt Söhlenthal på ingen måde var nogen overlegen begavelse, gjorde han dog, særlig under sit første ophold i England, ganske god fyldest. Han levede sig under sit lange ophold i dette land fuldstændig ind i engelske forhold og var på grund af sit omgængelige væsen meget velset i de politiske kredse. Det nøje kendskab, han herved erhvervede sig til dette lands ledende personer og politiske forhold, satte ham i stand til i flere tvivlsomme tilfælde at bedømme situationen fuldstændig rigtig og meddele sin regering værdifulde oplysninger; men der klagedes på den anden side ikke uden grund over, at han tit viste for lidt energi og bestemthed, hvilket skyldtes hans noget dovne karakter og hans ulyst til at forstyrre sit gode forhold til de engelske statsmænd.

Til dels på grund af disse anker kaldtes han hjem 1731 og udnævntes til råd ved Overretten på Gottorp Slot, landråd og amtmand i Rendsborg Amt, men i 1737, da den daværende danske gesandt i England, von Johnn, ved sin noget hidsige optræden havde gjort sin stilling uholdbar, blev han efter den engelske regerings ønske på ny udnævnt til gesandt i England, skønt Christian VI nærede nogen betænkelighed derved, da han ikke anså ham for «vif genug».

Söhlenthals sidste leveår var meget sørgelige. Han var stærkt svækket både på legeme og sjæl og så godt som ude af stand til at varetage sine forretninger. Regeringen, der på grund af hans lange tjeneste ville behandle ham så skånsomt som muligt, ønskede, at han skulle trække sig tilbage; ved broderens mellemkomst og ved løfte om en høj pension med tilladelse til at nyde den i England fik man ham også til at søge sin afsked. I marts 1750 sendtes avokationsskrivelsen over til ham, men først i midten af 1751 fik man ham efter mange vanskeligheder bevæget til officielt at træde tilbage. Han var ugift og døde i Kensington 8. februar 1752.

Under sin lange embedsbane var Söhlenthal efterhånden nået op til rangstigens øverste top. 1716 blev han kammerherre, 1719 Ridder af Dannebrog, 1729 gehejmeråd, 1738 gehejmekonferensråd, 1743 Ridder af Elefanten; 1744 fik han ordenen de l'union parfaite og 1747 rang med gehejmeråder i Konseillet.

Kilder 
 L. Laursen, "Henrik Frederik von Søhlenthal", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Amtmænd fra Slesvig
Friherrer fra Tyskland
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Modtagere af l'union parfaite
Gesandter fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kammerherrer fra Danmark
Gehejmekonferensråder fra Danmark
Sophie Louise Holck-Winterfeldt

Sophie Louise grevinde Holck-Winterfeldt, født komtesse Ahlefeldt (14. november 1736 i Risby, død 13. december 1793 på Frederiksborg Slot) var en dansk adelsdame.

Hun var datter af grev Adam Christopher Ahlefeldt og Margrethe Sophie von Holstein og blev 1763 gift med gehejmeråd, grev Gustav Frederik Holck-Winterfeldt til baroniet Wintersborg. I sin enkestand blev hun overhofmesterinde hos enkedronning Juliane Marie og 1785 dekanesse for Vallø Stift, hvor hun dog aldrig opholdt sig.

Kilder 
 Finn Holbek
 Skeel Kannegaard

Hofmesterinder fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Slægten Ahlefeldt
Sophie Louise
Grevinder fra Danmark
Komtesser fra Danmark