kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mauro Formica

Mauro Formica (født 4. april 1988 i Rosario, Argentina) er en argentinsk fodboldspiller, der spiller som offensiv midtbane i den mexicanske klub Pumas UNAM. Han har spillet for klubben siden 2017. Tidligere har han repræsenteret den argentinske Primera Divisíon-klub Newell's Old Boys, Blackburn Rovers i England, italienske Palermo samt en anden mexicansk klub, Cruz Azul..

Referencer

Eksterne henvisninger
 

Fodboldspillere fra Argentina
Fodboldspillere fra Newell's Old Boys
Fodboldspillere fra Blackburn Rovers F.C.
Fodboldspillere fra Cruz Azul
Fodboldspillere fra Club Universidad Nacional
Personer fra Rosario
Fastelavn er mit navn

Fastelavn er mit navn er en traditionel dansk sang som synges af børn, gående fra dør til dør mens de rasler, ved højtiden fastelavn

Sangtekst 
1.Fastelavn er mit navn, boller vil jeg have. Hvis jeg ingen boller får, så laver jeg ballade.2.Boller op, boller ned, boller i min mave.Hvis jeg ingen boller får, så laver jeg ballade.''

Folkeviser
Sange fra Danmark
Ernst Wilhelm von Brücke

Ernst Wilhelm Ritter von Brücke (født 6. juni 1819 i Berlin, død 7. januar 1892 i Wien) var en tysk læge. 

Von Brücke studerede medicin i Berlin og Heidelberg. Han blev 1842 Dr. med., 1844 privatdocent i fysiologi i Berlin, men var allerede året før blevet assistent ved det under Johannes Müllers ledelse stående museum for sammenlignende anatomi. 

1846 blev von Brücke tillige lærer i anatomi ved Berlins kunstakademi, 1848 ekstraordinær professor i fysiologi i Königsberg og 1849 professor i fysiologi og histologi i Wien. 

Von Brücke har leveret meget værdifulde afhandlinger over mange forskellige emner i fysiologien og plantefysiologien. Han har beskæftiget sig med morfologi, fysiologisk kemi, optik, nervers og musklers fysiologi, blodets
og fordøjelsens fysiologi, sprogets fysiologi, "følsomme" planters bevægelser. 

Særlig banebrydende har hans afhandlinger om cellernes væsen (Elementar-Organismen, 1861) været og hans studier over sprogene samt på rent plantefysiologisk område hans klassiske arbejde over mimosen (1848). I sin afhandling, Grundzüge der Physiologie und Systematik der Sprachlaute für Linguisten und Taubstummenlehrer (1856, 2. oplag 1876), analyserede han de forskellige lyde i de europæiske og orientalske sprog og søgte at påvise, hvorledes de fremkom.

I en senere afhandling, »Neue Methode der phonetischen
Transscription« (1863), demonstrerede han, hvorledes man
var i stand til at nedskrive ord på en sådan
måde, at udtalen deraf kunne udfindes selv af
en, der ikke kendte sproget. Men ingen af alle
von Brücke afhandlinger har dog fået den betydning som hans
studier over den fysiologiske optik, idet de førte til
Helmholz’ opfindelse af øjenspejlet,
hvorved man blev i stand til at undersøge det
levende øjes indre med lige så stor nøjagtighed
eller rettere med endnu større nøjagtighed end
det udtagnes. Denne opfindelse førte til en hel
revolution i oftalmologien (lægevidenskabeligt studie i øjensygdomme) og førte dette
medicinske speciale et umådeligt skridt fremad. Von Brücke har
skrevet et overordentligt stort antal afhandlinger , og hans
værker er alle meget værdifulde. Han vandt
stor anerkendelse, blev medlem af en masse
lærde selskaber, æresdoktor, livsvarigt medlem
af det østrigske Herrehus og optaget i den
østrigske adelsstand. Han optrådte også som æstetisk
forfatter.

Eksterne henvisninger 

Fysiologer fra Tyskland
Ansatte ved Wiens Universitet
Personer fra Berlin
Tyskere i 1800-tallet
Hormuz Ø

Hormuz ø (tillige stavet Hormoz, Hurmus og tidligere Ormus) er en iransk ø i den Persiske Bugt, beliggende i Hormuzstrædet og en del af Hormozgān-provinsen. Øens areal er 42 km2. Den beboelige del danner en 5,5 km lang og 3,7 km bred med salt mættet slette og havde i 1888 knapt 300 indbyggere, før 1. verdenskrig under den kølige årstid omkring 1.000 indbyggere, ellers færre.

Hormoz øen er opbygget af sedimentære bjergarter og lag af vulkansk materiale (dolerit og trakyt med store lag af rød okker, som i århundreder var en vigtig eksportartikel og endnu i begyndelsen af det 20. århundrede eksporteredes til England (således i 1906-07 10.000 ton). Det højeste punkt ligger 186 meter over havet. Som følge af fordampning er jord og vand yderst saltholdige. Specialister har formået at få Avicennia marina (et mangrovetræ) til at vokse under disse betingelser. Mangelen på ferskvand er modvirket ved oprettelsen af en iransk underjordisk rørledning fra fastlandet.

Historie 

Byen Ormus lå oprindeligt på den modliggende kyst (rester findes endnu flere km fra havet, ved en liden bæk, som står i forbindelse med Minab) og omdøbtes af Alexander den stores admiral Nearchos. Anfaldet af mongolerne flyttede indbyggerne omkring år 1300 til øen Jerun og anlagde en ny stad, som snart kunne samle store rigdomme, idet den ved sit fuldstændige herredømme over sundet beherskede Irans samt Eufrat-Tigris-landenes handel med Indien. I september 1507 gjorde den portugisiske opdagelsesrejsende Afonso de Albuquerque på sin rejse til Indien øen skatteskyldig under Portugal, og 1515 tog han den i besiddelse samt lod byen befæste med et fort, kaldet Fort of Our Lady of the Conception. Øen blev en vigtig del af det portugisiske koloniimperium. Portugiserne var der efter herrer ved Den Persiske Bugt og på Det Indiske Ocean overhovedet, og byen Ormus betragtedes som en stapelplads for Orientens rigdomme. 1622 erobredes staden af shah Abbas i Persien med engelsmændenes hjælp og ødelagdes. I midten af 1600-tallet kom øen under imamen af Maskat, men tilhør nu atter Iran.

Billeder

Eksterne henvisninger 

 Nordisk Familjebok, 1800-talsutgåvan (1888), bind 12, sp. 373; opslag: Ormus
 Nordisk Familjebok, Uggleupplagan (1914), bind 20, sp. 931; opslag: Ormus 
 IRAN.fotopages

Kilder 
 .	الكوخردى ، محمد ، بن يوسف، (كُوخِرد حَاضِرَة اِسلامِيةَ عَلي ضِفافِ نَهر مِهران) الطبعة الثالثة ،دبى: سنة 199۷ للميلاد Mohammed Kookherdi (1997) Kookherd, an Islamic civil at Mehran river, third edition: Dubai
 . کامله،القاسمی، بنت شیخ عبدالله، (تاریخ لنجة)  مکتبة دبي للتوزیع، الامارات: الطبعة الثانية عام ۱۹۹۳ للمیلاد
 . الوحیدی الخنجی، حسین بن علی بن احمد،  «تاریخ لنجه» ، الطبعة الثانية دبی: دار الأمة للنشر والتوزیع، ۱۹۸۸ للمیلاد
 . اطلس گیتاشناسی استان‌های ایران [Atlas Gitashenasi Ostanhai Iran] (Gitashenasi Province Atlas of Iran )

Øer i Iran
Unger

Unger er et efternavn, der henviser til blandt andre:
 Carl Friedrich Hans Unger
 Carl Richard Unger
 Caroline Unger
 Franz Unger
 Friedrich Wilhelm Unger
 Georg Unger
 Hermann Unger
 Johann Friedrich Gottlieb Unger
 Johann Georg Unger
 Joseph Unger
 Max Unger
 William Unger
Se også
 Møgunger – dansk film fra 2003 af Giacomo Campeotto.

Efternavne
Joseph Unger

Joseph Unger (født 2. juli 1828 i Wien, død 2. maj 1913 sammesteds) var en østrigsk retslærd og politiker.

Unger spillede allerede som student en rolle i de bevægede politiske begivenheder 1848. han blev Dr. phil. 1850 i Königsberg med den Hegelsk påvirkede Die Ehe in ihrer welthistorischen Entwicklung (1850), 1851 bibliotekstjenestemand i Wien, 1852 Dr. jur. i Wien, 1853 ekstraordinær professor i Prag, 1856 i Wien, 1857 ordinær professor sammesteds, 1871—79 minister uden portefeuille i kabinettet Auersperg, 1881 præsident for rigsretten i Wien, 1867 landdagsmand, 1869 medlem af Herrehuset.

Med Der Entwurf eines bürgerlichen Gesetzbuches für das Königreich Sachsen mit besonderer Rücksicht auf das österreichische allgemeine bürgerliche Gesetzbuch (1853), Ueber die wissenschaftliche Behandlung des österreichischen gemeinen Privatrechts (1853) og det klassiske System des österreichischen gemeinen Privatrechts (I—II 1856 og 1859, 5. oplag 1892, VI 1864, 4. oplag 1894) indvarslede Unger en ny tid i østrigsk retsvidenskab; på sidstnævnte værk hviler i det store og hele den østerrigske civilret; Østrigs mest fremragende forskere i generationen efter ham — Adolf Exner og andre — var elever af Unger.

Med en række glimrende monografier og afhandlinger, Die rechtliche Natur der Inhaberpapiere (1857), Der revidierte Entwurf eines bürgerlichen Gesetzbuchs für das Königreich Sachsen (1861), Die Verträge zu Gunsten Dritter (1869), Schuldübernahme (1889), de dybtgående og resultatrige Handeln auf eigene Gefahr (1891, 3. oplag 1904), Handeln auf fremde Gefahr (1894) med flere supplerede Unger sin privatret, som forblev en torso. Ungers skrift Zur Reform der Wiener Universität (1869) gav stødet til reformer i Østrigs universitetsliv.

Sammen med Julius Glaser og Joseph von Walther redigerede Unger Sammlung von civilrechtlichen Entscheidungen des k. k. obersten Gerichtshofes (I-XVIII 1859-83). 1869 blev han knyttet til redaktionen af Jherings »Jahrbücher«, senere medudgiver deraf. Foruden en række bidrag til dette og andre tidsskrifter — Grünhuts "Zeitschrift" for eksempel — skrev Unger endvidere blandt andet Rede über die Civilprozessordnung (1895) og Priesterehen und Mönchsehen. — Rechtliche Natur der Scheidung von Tisch und Bett (1910).

Hans Bunte Betrachtungen und Bemerkungen (1907, 3. oplag under titlen Mosaik 1911) røber skalkagtig humor, åndfuld ironi og stor fortrolighed med litteratur og filosofi. Han var selv en kunstnernatur, af universel dannelse, taler af første rang; som musiker vakte han Franz Liszts Beundring. Han stræbte uden held at få Georg Brandes ansat som professor i Østrig.

Kilder 
 

Jurister fra Østrig
Ansatte ved Prags Universitet
Ansatte ved Wiens Universitet
Politikere fra Østrig-Ungarn
Faglitterære forfattere fra Østrig
Østrigere i 1800-tallet
Østrigere i 1900-tallet
Personer fra Wien
Salmonsens
Professorer fra Østrig
Glaser

Glaser er et efternavn, der henviser til blandr andre:

 Adolf Glaser
 Eduard Glaser
 Julius Glaser
Carl Georg von Wächter

Carl Joseph Georg Sigismund von Wächter (24. december 1797 i Marbach – 15. januar 1880 i Leipzig) var en tysk jurist og politiker.

von Wächter aflagde 1818 statseksamen, blev 1819 ekstraordinær, 1822 ordentlig professor i Tübingen, samme år Dr. jur., 1833 ordentlig professor i Leipzig, 1836 på ny i Tübingen, universitetskansler og æresborger sammesteds, 1839—48 Præsident for det württembergske Kammer, Medlem af Forparlamentet, 1851 Heises efterfølger som præsident for overappellationsretten i Lübeck, 1852 på ny professor i Leipzig, æresborger sammesteds 1869, 1867 medlem af den konstituerende rigsdag for det nordtyske Forbund. Som politiker hyldede von Wächter en mådeholden liberalisme. Både som docent og dommer stod von Wächter i forreste linje; hans glimrende evner og hele vindende personlighed gav ham en position, som ikke blev nogen anden samtidig jurist til del. Jævnsides med von Wächters embedsgerning gik en forfattervirksomhed af fremragende betydning, navnlig på strafferettens og privatrettens område. Som retslærd stod von Wächter den historiske skole nær. Tidens filosofiske strømninger gled ham sporløst forbi; hans klare forstand og skarpe tanke var forenet med et ualmindelig praktisk blik. 

Fortrinlige strafferetlige arbejder var von Wächters Lehrbuch des Römisch-Teutschen Strafrechts (I-II, 1825—26), Gemeines Recht Deutschland« insbesondere Gemeines Deutsches Strafrecht (1844), Beiträge zur Deutschen Geschichte, insbesondere zur Geschichte des Deutschen Strafrechts (1845) med interessante bidrag til vehmretternes og hekseprocessernes historie, den berømte Das königlich Sächsische und das Thüringsche Strafrecht (1857, ufuldendt), et af den tyske strafferetsvidenskabs ypperste værker, Beitrag zur Geschichte und Kritik der Entwurfe eines Strafgesetzbuches für den Norddeutschen Bund (1870), foruden en mængde større og mindre afhandlinger, anmeldelser og lignende. Af von Wächters privatretlige skrifter vakte Handbuch des im Königreiche Württemberg geltenden Privatrechts (I—II 1839, 1842, 1847 og 1851) almindelig beundring; hans Der Entwurf eines Bürgerlichen Gestezbuches für das Königreich Sachsen (1853) karakteriseres af Windscheid som et af von Wächters "mest glimrende" Værker. Endnu kan nævnes Erörterungen aus dem Römischen, Deutschen und Württembergischen Privatrechte (I—III, 1845—46),
akademiske programmer og lignende, og de mindre betydelige Pandekten (I—II, 1880—81), de sidste udgivne af hans søn, Oskar von Wächter, bekendt som juridisk forfatter og publicist. Von Wächter regnedes for sin tids største jurist. Han var Præsident for den første tyske Juristdag i Berlin 1860, en Ærespost, han gentagne Gange senere indtog.

Kilder 

 

Jurister fra Tyskland
Politikere fra Tyskland
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tysksprogede forfattere
Tyskere i 1800-tallet
Ansatte ved Tübingens Universitet
Ansatte ved Leipzigs Universitet
Salmonsens
Georg Friedrich Puchta

Georg Friedrich Puchta (født 31. august 1798 i Kadolzburg, død 8. januar 1846 i Berlin) var en tysk jurist. Han var søn af Wolfgang Heinrich Puchta og bror til Christian Heinrich Puchta.

Puchta blev Dr. jur. 1820, samme år privatdocent i Erlangen, 1823 ekstraordinær professor sammesteds, 1828 ordentlig professor i München, 1835 i Marburg, 1837 i Leipzig, 1842 Savignys efterfølger i Berlin, samme år hjælpedommer ved Geheimeovertribunalet, 1843 medlem af statsrådet og lovgivningskommissionen. Filosofisk påvirket af Schelling, juridisk-historisk af Savigny og Niebuhr, sluttede Puchta sig uden forbehold til den historiske skole, hvis førstemand ham næst efter Savigny blev. Han var en sjælden skarp og klar tænker, en overlegen logiker og systematiker, modstander af Hegel og Gans, hvis arveret og besiddelseslære han angreb. 

Forberedt ved forskellige mindre arbejder, Civilistische Abhandlungen og andre, blev Puchtas berømte Das Gewohnheitsrecht (I 1828, II 1837) et af den historiske skoles hovedværker, hvorefter fulgte en række afhandlinger, polemikker og kritikker, blandt andet af Georg Beselers Volksrecht und Juristenrecht (1844), og endelig de lærebøger, som i lange tider var de toneangivende i Tysklands romanistiske videnskab, Pandekten (1838, 12. oplag ved Johann Theodor Schirmer 1877), Cursus der Institutionen (I—III 1841—47, 10. oplag, I—II, ved Paul Krüger 1893) og Vorlesungen über das heutige römische Recht (I—II ved Rudorff 1847—48, 6. oplag 1873—74). 

Et andet hovedværk er Einleitung in das Recht der Kirche (1840). Han udgav, sammen med blandt andre Johann Christian Hasse, fra 1827 "Rheinisches Museum für Jurisprudenz". Efter Puchtas tidlige død samlede og udgav hans ven Rudorff hans Kleine civilistische Schriften (1851). Medens Puchtas indflydelse både i hans levende live og den derefter umiddelbart følgende tid var overordentlig, betragtede den senere generation under Jherings påvirkning ham som typen på den livsfjerne, konstruktive, formalt-logiske begrebsteoretiker.

Kilder 

 

Jurister fra Tyskland
Ansatte ved Erlangens Universitet
Ansatte ved Münchens Universitet
Ansatte ved Marburgs Universitet
Ansatte ved Leipzigs Universitet
Ansatte ved Humboldt-Universität zu Berlin
Faglitterære forfattere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Salmonsens
Pave Pius 3.

Pave Pius III (29, maj 1439 - 18. oktober 1503), født Francesco Todeschini Piccolomini, var Pave fra 22. september 1503 til sin død den 18. oktober 1503. Han er en da paver der har fungeret i kortest tid i pavehistorien.

Referencer 

Paver fra Italien
Paver fra renæssancen
Wächter

Wächter (Waechter, Wachter) er et efternavn, der henviser til blandt andre:
 Carl Georg von Wächter
 Eberhard Georg Friedrich von Wächter

Tyske efternavne
Eberhard Georg Friedrich von Wächter

Eberhard Georg Friedrich von Wächter (28. februar 1762 i Balingen, Württemberg – 14. august 1852 i Stuttgart) var en tysk maler. 

von Wächter studerede i Paris under Regnault, fordrevs derfra under revolutionen, kom til Rom, gik over til katolicismen, rejste 1798 til Wien og bosatte sig 1809 i Stuttgart, hans ungdomshjem. I Rom fik Carstens (og ved ham antikkerne) megen indflydelse på hans kunst. Det er som elev af Carstens og idébegejstret fortsætter af de Carstenske traditioner, at kunsthistorien bevarer von Wächter fra forglemmelsen. Blandt hans værker må nævnes: "Sovende Sokrates", "Hjob og hans venner" (Stuttgarts Galleri), "Herakles på skillevejen", "Livets skib" og flere andre i nævnte galleri. I Thorvaldsens Museum findes brystbillede af maleren J. Koch.

Malere fra Tyskland
Scheuer

Efternavnet Scheuer kan henvise til flere personer:

 Helge Scheuer
 Lykke Scheuer
 Tine Scheuer-Larsen
VM i landevejscykling 2011

Verdensmesterskaberne i landevejscykling 2011 blev afholdt i Danmark 19-25. september 2011. Dette var den 84. udgave af VM i landevejscykling. Enkeltstartsløbene kørtes i København og linjeløbene på en rute i Rudersdal Kommune.

Arrangementet bestod af landevejsløb og enkeltstart for herrer, damer og herrer under 23, og for første gang siden 2004 konkurrerede juniorherrer og -damer ved samme arrangement som eliterytterne. Castelfidardo ved Loreto i Italien var også VM-kandidat, men da Italien havde holdt VM i Varese i 2008 blev København/Rudersdal og Danmark valgt, og det var første gang siden 1956, at Danmark arrangerede VM. Dengang blev VM også afholdt i København.

Program 
Enkeltstart
 Mandag den 19. september kørte dame-junior (13,9 km) og U23-herrer (35,2 km).
 Tirsdag den 20. september kørte dame-eliten (27,8 km) og herrer junior (27,8 km).
 Onsdag den 21. september kørte herre-elitens (46,4 km).
Linjeløb
 Fredag den 23. september kørte dame-junior (70 km) og U23-herrer (182 km).
 Lørdag den 24. september kørte dame-eliten (140 km) og herrer junior (182 km).
 Søndag den 25. september kørte herre-elitens (280 km).

VM-ruterne 
Enkeltstart

VM-ruterne var på 13,9, 17,6 og 23,2 km og forløb ad gader i indre København, Østerbro og Hellerup. Start- og målområdet var på Rådhuspladsen i København.
 
Linjeløb

VM-ruten var på 14 kilometer og forløb ad Kongevejen, Øverødvej, Vangebovej, Mothsvej, Søllerødvej, Attemosevej, Egebækvej, Rundforbivej, Skodsborgvej og Kongevejen. I modsætning til rytterne i de øvrige løb startede herre-eliten på Rådhuspladsen i København, kørte op til Rudersdal og herefter 18 gange rundt på strækningen. Start- og målområdet på Kongevejen var på toppen af Geels Bakke ved Holte.

Resultater

Medaljefordeling

Herrer

Landevejsløb 

Søndag 25. september, 266 km

Enkeltstart 

Onsdag 21. september, 46,4 km

Damer

Landevejsløb

Enkeltstart 
Tirsdag 20. september, 27,8 km

Herrer U23

Landevejsløb 
Fredag 23. september, 168 km

Enkeltstart 

Mandag 19. september, 35,2 km

Junior herrer

Landevejsløb 
Lørdag 24. september, 126 km

Enkeltstart 
Tirsdag 20. september, 27,8 km

Junior damer

Landevejsløb 
Fredag 23. september, 70 km

Enkeltstart 
Mandag 19. september, 19,3 km

Eksterne henvisninger 

 UCI Road Race World Championship 2011 – Landevejs VM 2011  
 VM i landevejscykling 2011 i Rudersdal – Rudersdal Kommune  – meget informativ.

2011
Cykelløb i 2011
Cykelløb i Danmark
Sport i København
Rudersdal Kommune
Sela Ward

Sela Ward (født 11. juli 1956) er en amerikansk skuespillerinde. Hun er kendt for blandt andet sin rolle i Flygtningen, Once and Again og CSI: NY.

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Clementinerne

Clementinerne (lat. Clementinae, gr. Klementia), også kaldet Pseudoklementinerne, er navnet på tre skrifter, som uden grund længe har gået under Clemens Romanus’ navn. De er følgende:

1) Homilierne, som omfatter to breve og 20 taler, er et af de første forsøg på at overføre den hedenske roman på kristelig grund. De handler om en vis Clemens af kejserlig familie, der bliver kristen i Alexandria, følger Apostelen Peter på hans rejser og overværer hans disputationer med Simon Troldkarl. Gennem romanstoffet viser forfatteren, der hører til ebjonitternes kreds og har levet i slutningen af 2. århundrede, at kristendommen ikke er andet end en i ritus simplificeret jødedom, og han polemiserer mod Paulus, på hvem han måske tænker ved Simon Troldkarl, snarere dog på Markion.

2) Rekognitionerne ("Genkendelserne") behandler samme romanstof på en noget anden, mere katoliserende måde.

3) Epitome, forkortet udgave, giver værdiløse udtog af romanen. Faustsagnet er måske ikke uden forbindelse med Clementinerne.

Se også 
 Ebjonitisme

Kilde 
 Opslag af kirkehistoriker Laust Jevsen Moltesen i Salmonsens Konversationsleksikon bd. 5, s. 69

Litteratur anvendt af Moltesen i Salmonsen:
 A. Harnack, Die Chronologie der altchristl. Litteratur, 2. del, II, Leipzig 1904
 H. Waitz: Die Pseudoklementinen, Leipzig 1904

Eksterne henvisninger 
 Omtale i artikel i Patristik af Mogens Müller, Patristik.dk (pdf-format)
 Introduktion  og e-tekster. 
 "Clementines" fra Catholic Encyclopedia 
 Jewish Encyclopedia: Clementina 

Note

Kirkehistoriske skrifter
Búsime nâpinek

Búsime nâpinek er en bog af den grønlandske forfatter Mâliâraq Vebæk. 

Bogen er den første roman, som blev udgivet af en kvindelig grønlandsk forfatter,  og er dermed en vigtig bog i litteraturhistorie. Bogens centrale tema er kvindeundertrykkelse og forholdet mellem kolonimagten Danmark og kolonien Grønland. 

Bogen blev udgivet i 1981, og blev af forfatteren selv oversat til dansk, under titlen Historien om Katrine i 1982. Den handler om den grønlandske kvinde Katrine, som gifter sig med en dansk håndværker. De flytter til Danmark, men der lider hun så mange nederlag, at hun til sidst begår selvmord. 

Den er også oversat til samisk og russisk. 

Forfatteren fik i 1982 den grønlandske forfatterforenings pris bl.a på grund af denne bog.

Romaner fra Grønland
Litteratur i 1981
Sinnattugaq

Sinnattugaq (Drømmen) nogen gange skrevet som SingnagtugaKer den første bog som blev udgivet på grønlandsk.

Bogen er en roman, som er udgivet af Mathias Storch i 1914. Dette var hans debutroman. Det er en stærk samfundskritisk roman, som kritiserer Grønlands oplysnings- og uddannelsesniveau. Titlen genspejler det som bogen ender med og som er en fremtidsvision af hvordan Grønland kan blive i år 2105. Visionen inkluderer veluddannede indbyggere gode internationale forbindelser og politisk demokrati. Romanen blev senere udgivet på dansk med titlen En grønlænders drøm i 1915 oversat af Knud Rasmussen.

Handling 
Bogens hovedperson, Pavia, og hans sjæleven Silas som lover andre, at de skal gøre alt, som står i deres magt for at stoppe de andre, hvis nogen af dem ønsker at gå  qivittoq. Silas er stedsøn i sin familie, og når hans stedmor bestemmer, at den pige, han elsker skal gifte sig med en af moderens biologiske børn, bestemmer han sig for at gå i qivittoq. Dette gør han efter at bryllupsceremonien er gennemført. 

Silas får tid til at sende brev til Pavia om sin beslutning om at gå i qivittoq, men da Pavia går skole i Godthåb kan han ikke stoppe Silas. Han falder i søvn over sin dagbog, og i sin drøm ser han denne fremtidsvision om, hvordan Grønland kan være i år 2105. Her er grønlænderne veluddannede, tosprogede og har nøglepositioner indenfor det grønlandske næringsliv, politik, kirke og uddannelse. I drømmen ser han også sit eget navn, og han omtales som en af de grønlændere, som har gjort mest for, at grønlænderne har opnået forbedringerne ifølge fremtidsvisionen. 

Inspireret af drømmen går han i kamp for at fremtidsvisionen går i opfyldelse.

Links 
 Singnagtugaк. Rosenberg, København 1914. (PDF; 30,81 MB; Digitaliseret).
 TijdSchrift voor Skandinavistiek

Kilder

Se også 
 Ukiut 300-ngornerat (300 år senere) – Den anden roman som udkom på grønlandsk (af Augo Lynge), som blev udgivet 16 år senere i 1931.

Romaner fra Grønland
Litteratur i 1914
Nanortalik Kirke

Nanortalik kirke er en lutheransk trækirke, som ligger i Nanortalik, som er den største by, og administrativt centrum, i Kujalleq Kommune (tidligere i Nanortalik Kommune) i Grønland. 

Kirken er bygget i 1916. Den blev fredet i 2004.

Links 
Billede fra byggeåret 
Indvendigt billede fra 1919 

Kirker på Grønland
Kujalleq Kommune
Savissivik Kirke

Savissivik Kirke er en kirke i bygden Savissivik som ligger i Qaasuitsup Kommune helt nordvest i Grønland.

Kirken er bygget i 1962, og har 75 siddepladser. Kirkeorglet er et harmonium, og der er regelmæssigt gudstjeneste her.

Eksterne henvisninger 
 Billede af et børn på legepladsen foran kirken (arkiveret)

Kirker på Grønland
Qaasuitsup Kommune