kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Den Danske Scenekunstskole

Den Danske Scenekunstskole er en statslig uddannelsesinstitution inden for scenekunst med videregående scenekunstneriske uddannelser, efter- og videreuddannelse og campusser i Aarhus, Fredericia, Holstebro, København og Odense. Skolen hører under Kulturministeriet.

Emmet Feigenberg er rektor.

Historie 
Den Danske Scenekunstskole blev etableret den 1. januar 2015 ved at samle alle de danske statslige og statsligt støttede scenekunstuddannelsesinstitutioner på videregående niveau. Følgende institutioner blev sammenlagt til Den Danske Scenekunstskole: skuespilleruddannelsen ved Aarhus Teater, skuespillerskolen i Odense, dramatikeruddannelsen ved Aarhus Teater, Det Danske Musicalakademi i Fredericia, Odsherred Teaterskole og Statens Scenekunstskole (tidligere Statens Teaterskole).

Statens Teaterskole lå tidligere på Holger Danskes Vej på Frederiksberg, men er nu flyttet til  Per Knutzons Vej på den tidligere Marinestation København. 

Scenekunstskolen udgør sammen med bl.a. Rytmisk Musikkonservatorium, Det Kongelige Danske Kunstakademi og Den Danske Filmskole Kulturministeriets kunstneriske uddannelser.

Mads Thygesen (født 27. april 1972, Aarhus) var fra 2015 til 2021 skolens første rektor. Prorektor Peder Dahlgaard blev konstitueret som rektor i 2021. Emmet Feigenberg tiltrådte som rektor i 2022.

Uddannelser

Uddannelser på bachelorniveau 

 Dans og koreografi
 Iscenesættelse (dramatisk skrivekunst, lyd, lys, scenografi, sceneinstruktion)
 Musical
 Scenekunstnerisk produktion (produktions- og forestillingsledelse, scene- og rekvisitkonstruktion)
 Skuespil

Uddannelser på kandidatniveau 

 Kandidat i scenekunst
 Kandidat i koreografi
 Kandidat i dans og participation

Diplomuddannelser 
 Diplomuddannelsen i producentvirksomhed og kulturledelse
 Diplomuddannelsen i film- og scenekunstnerisk ledelse

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Den Danske Scenekunstskoles hjemmeside 

Indre By (København)
Scenekunstskole
Uddannelsesinstitutioner i København
Etableret i 1968
Asiana Airlines

Asiana Airlines () er et af Sydkoreas to store flyselskaber. Det er dog både mindre og yngre end Korean Air. Asiana blev stiftet i 1988. Det er et datterselskab i Kumho Asiana Group.

Eksterne henvisninger 

Kumho Asiana Group
Flyselskaber fra Sydkorea
Etableret i 1988
Star Alliance
Virksomheder i Seoul
Små ulykker

Små ulykker er en dansk film fra 2002.
Manuskript Kim Fupz Aakeson.
Instruktion Annette K. Olesen.

Medvirkende (udvalgte) 

Jørgen Kiil
Vigga Bro
Henrik Prip
Julie Wieth
Jannie Faurschou
Jesper Christensen
Karen-Lise Mynster
Tina Gylling Mortensen
Nicolas Bro
Pia Rosenbaum
Lars Ranthe
Michael Hasselflug
Sara Bro
Birgitte Prins
 Bjarne Fabritius Petersen. (præsten)

Eksterne henvisninger 
 

Dramafilm fra Danmark
Danske film fra 2002
Film fra Danmark (administrationskategori)
Komediefilm fra Danmark
Dansksprogede film
Else Højgaard

Else Højgaard (født Andreasen 18. april 1906 i København – 11. juli 1979 i Boderne på Bornholm) var en kgl. dansk solodanser og skuespillerinde.

Hun blev balletdanserinde 1929 og udnævnt til solodanserinde 1931 på Det kongelige Teater.

I 1934 afsluttede hun sin skuespilleruddannelse på Det kongelige Teater og var knyttet til dette teater resten af sit liv: ved balletten, skuespillet og teaterskolen.

Hun underviste også i en årrække også som dramatiklærer ved teatrets operaskole.

I 1938 tildeltes hun Ingenio et arti, og i 1942 modtog hun Tagea Brandts Rejselegat. Hun udnævntes i 1961 til ridder af Dannebrogordenen og i 1972 til ridder af 1. grad.

Hun var gift tre gange, senest med violinisten, kapelmester Henrik Sachsenskjold. Hun var søster til instruktøren Søren Melson.

Flemming Flindt valgte hende som den gamle dame i Dødens Triumf i 1972.

Else Højgaard omkom ved en brand i sit sommerhus ved Boderne på Bornholm. En bog om hende "Det, man kalder livet" er skrevet af hendes kolleger og venner. Bodil Udsen, Ghita Nørby, Erik Kühnau, Frits Helmuth, Morten Grunwald, Else Strange, Carsten Seeger, Flemming Flindt etc.

Filmografi 
 Champagnegaloppen – 1938
 Café Paradis – 1950
 Ung leg – 1956
 Tine – 1964
 Den røde kappe – 1967
 Og så er der bal bagefter – 1970
 Kun sandheden – 1975
 Hør, var der ikke en som lo? – 1978
 Mig og Charly – 1978

Eksterne henvisninger 
 
 

Skuespillere fra Danmark
Balletdansere fra Danmark
Modtagere af Ingenio et arti
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Modtagere af Tagea Brandts Rejselegat
Riddere af 1. grad af Dannebrog
Personer fra København
Ballerinaer fra Danmark
Vigga Bro

Vigga Bro (født 20. oktober 1937 i Fredericia) er en dansk skuespillerinde, instruktør og historiefortæller.

Uddannet som skuespiller ved Aarhus Teater 1961. Var herefter knyttet til teatret i tre år inden hun blev freelance på bl.a. Det kgl. Teater, Folketeatret, Ungdommens Teater, Det ny Scala og ABC Teatret.

Hun har også været sceneinstruktør og har undervist på Statens Teaterskole.

I de senere år har hun især koncentreret sig om historiefortællingen.

Hun har været gift med skuespillerne Fritz Brun og Bendt Rothe. Hun var gift med musikeren og komponisten Erik Moseholm frem til hans død i 2012.

Hun er mor til dramatikeren Anna Bro og søster til skuespilleren Christoffer Bro. Derudover er hun faster til Anders Peter Bro, Nicolas Bro og Laura Bro, som alle er uddannede skuespillere.

Udvalgt filmografi 
 Nu stiger den – 1966
 Jeg er sgu min egen – 1967
 Oktoberdage – 1970
 Løgneren – 1970
 Vinterbørn – 1978
 Barndommens gade – 1986
 Alletiders nisse – 1995 (tv-julekalender)
 Fede tider – 1996
 Sekten – 1997
 Monas verden – 2001
 Se til venstre, der er en svensker – 2003
 Se dagens lys – 2003
 Jul i Valhal - 2005
 Julestjerner - 2012 (tv-julekalender)
 Stille hjerte - 2014
 Landet af glas (2018)
 BaseBoys sæson 2 (2018)
 "Julehjertets hemmelighed" (2022) (tv-julekalender)
 "Troldehjertets Hemmelighed" (2023) (tv-påskekalender)

Hædersbevisninger 
 1966: Filmfondens Pris
 1983: Johnna og Henrik Neiiendams Mindelegat
 1988: Legat fra Ole Haslunds Kunstnerfond
 1993: Gelsted-Kirk-Scherfig-Prisen
 1995: Elith Foss' Mindelegat

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Danmark
Teaterinstruktører fra Danmark
Modtagere af Ole Haslunds Kunstnerfonds legat
Feminister fra Danmark
Marxister fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Personer i Kraks Blå Bog
Personer fra Fredericia
Vigga
Pietro Filippo Scarlatti

Pietro Filippo Scarlatti (5. januar 1679 i Rom – 22. februar 1750 i Napoli) var en italiensk komponist, organist og korleder.

Pietro Filippo – det ældste af Alessandro Scarlattis børn og bror til komponisten Domenico Scarlatti – begyndte sin karriere i 1705 som korleder ved katedralen i Urbino. Tre år senere tog hans far ham med til Napoli, hvor han blev hoforganist. I 1728 fik hans opera, Clitarco, der var hans eneste, premiere på Teatro San Bartolomeo i Napoli (partituret er gået tabt). Hans andre hovedværker omfatter tre kantater og en række toccataer.

Eksterne henvisninger 
 «Pietro Filippo Scarlatti», New World Encyclopedia

Barokkomponister
Kirkemusikkomponister
Komponister fra Italien
Organister fra Italien
Christoffer Bro

Christoffer Bro (født 30. oktober 1935) er en dansk skuespiller og fhv. teaterdirektør.

Han er søn af lærer Viggo Johannes Christoffersen Bro (død 1937) og hustru, søndagsskolelærer Anna født Christensen (død 1964) og blev uddannet skuespiller ved Aarhus Teater i 1958 og var siden knyttet til teatret til 1962.
Herefter rejste han til København, hvor han igennem en lang årrække opnåede fremtrædende roller på bl.a. Boldhus Teatret, Riddersalen og Allé Scenen. Fra 1972 til 1984 var han tillige direktør på Gladsaxe Teater, hvor han – også som instruktør – var hovedkraften bag en hel del forestillinger.

Fra 1963 til 1978 var han gift med skuespillerinden Helle Hertz, med hvem han har tre børn, Anders Peter Bro, Nicolas Bro og Laura Bro, som alle er uddannede skuespillere. Han er bror til skuespillerinden Vigga Bro, og har medvirket i julekalenderene Nissebanden i Grønland (1989), og Nissernes Ø (2003) hvor han spillede Fiffig-jørgensen, og Alletiders Nisse (1995) hvor han spillede nissen Kobold

Udvalgt filmografi 
 Sorte Shara – 1961
 Peters landlov – 1963
 Mor bag rattet – 1965
 Tre små piger – 1966
 Black-out - 1970
 Mazurka på sengekanten – 1970
 Tandlæge på sengekanten – 1971
 Rektor på sengekanten – 1972
 Motorvej på sengekanten – 1972
 Affæren i Mølleby – 1976
 Sort høst – 1993
 Det store flip – 1997

Eksterne links 
 

Skuespillere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Christoffer
Teaterledere fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Personer fra Fredericia
Franco Faccio

Franco Faccio (8. marts 1840 i Verona – 21. juli 1891 i Monza) var en italiensk komponist og dirigent. Han er kendt som dirigent af Verdis værker.

Faccio studerede i Milano. Efter studierne påbegyndte han en karriere som komponist. Han skrev I profughi fiamminghi (Milano 1863) og Amleto (Genova 1865). Den sidstnævnte er en af mange operaer, der bygger på Shakespeares Hamlet. Ingen af de to operaer fik succes hos publikum eller kritikerne. I 1867 blev leder af konservatoriet i Milano og i 1872 blev han indstillet som musikchef for Teatro alla Scala. Faccio dirigerede de første opøfrelser af Verdis Aida (1872) og Othello (1887) i Italien. Han dirigerede også førsteopførelsen af Othello i London.

Komponister fra Italien
Dirigenter fra Italien
Attila (opera)

Attila er en opera i tre akter af Giuseppe Verdi. Librettoen, der bygger på skuespillet Attila, König der Hunnen af Zacharias Werner, er skrevet af Temistocle Solera. Uropførelsen fandt sted på Teatro La Fenice i Venedig den 17. marts 1846. Den heroiske arie, "E gettata la mia sorte" er et typisk eksempel på Verdis stil.

Attila
Operaer på italiensk
Iwama Ryu

Iwama Ryu var en aikido-organisation med overvejende europæisk medlemskab, der fokuserede på den type aikido, som blev praktiseret af Morihiro Saito, der i 26 år studerede under aikidoens grundlægger, Morihei Ueshiba og af denne udpegedes til at overtage undervisningen i hans dojo i Iwama efter ham.

Iwama Ryu blev dannet, da den svensk-bosatte japanske aikido-lærer, Takeji Tomita, i firserne brød med Morihiro Saito, der siden Ueshibas død havde været hans sensei, i hvilken forbindelse mange af hans elever valgte at forblive associerede med Saito og dannede Iwama Ryu som selvstændig organisation. Iwama Ryu eksisterede længe sidenløbende med, men ikke formelt uden for, den primære aikido-organisation, Aikikai. Efter Morihiro Saitos død i 2002 kom det til et brud mellem hans søn, Hitohiro Saito og Aikikai, i hvilken forbindelse nogle klubber inden for Iwama Ryu valgte at indgå i dennes nydannede organisation, Iwama Shin Shin Aiki Shurenkai, medens andre associerede sig nærmere med Aikikai. Nogle af de højst graduerede undervisere inden for iwama-aikido er den svenske Ulf Evenås og den italienske Paolo Corallini, der nu begge praktiserer iwama-aikido under Aikikai.

Iwama-aikido eller Iwama-stil kaldes den version af aikido som føres tilbage til Morihiro Saito og dennes elever. Iwama-aikido praktiseres både inden for det største aikidoforbund, Aikikai, og i separate organisationer som Iwama Shin Shin Aiki Shurenkai. Iwama-aikido kendetegnes bl.a. ved at fokusere på studiet af traditionelle japanske våben som middel til at forstå "tomhændet" aikido.

Eksterne henvisninger 
 Takemusu Aikido Danmark 
 Takemusu Aikido Scandinavia 
 Iwama Aikido Deshi Society
 Takemusu Aikido Kyokai 
 Takemusu Aikido Association

Aikido
Macbeth (opera)

Macbeth er en opera i fire akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på Shakespeares skuespil af samme navn, er skrevet af Francesco Maria Piave med enkelte tilføjelser af Andrea Maffei.

Verdi begyndte at komponere musikken til Macbeth i 1846-1847. Piave byggede sin libretto på en Carlo Rusconis prosaoversættese af Shakespeares tekst, der var blevet udgivet i Torino i 1838. Verdi stiftede ikke bekendtskab med Shakespeares original før operaen havde fået sin urpremiere på Teatro della Pergola i Firenze den 14. marts 1847.

Næste 20 år senere blev Verdi bedt om at skrive yderligere musik til operaen, da man var i gang med at sætte den op på Théâtre Lyrique i Paris. Dette gav ham lejlighed til at revidere hele operaen. Den nye version fik premiere den 21. april 1865 og er den der foretrækkes i moderne opførelser.

Verdis opera følger Shakespeares stykke forholdsvis tæt, men han laver nogle interessante ændringer. I stedet for at bruge tre hekse som i stykket, skaber Verdi et stort kvindekor af hekse. Desuden begynder sidste akt med en forsamling af flygtninge på den engelske side af grænsen og slutter med et kor, der fejrer sejren over tyrannen.

Macbeth opføres hyppigt. Der findes flere indspilninger af operaen.

Eksterne henvisninger 

Macbeth
Operaer på italiensk
Stiffelio

Stiffelio er en opera i tre akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på skuespillet Le Pasteur, ou l'Évangile et le Foyer af Émile Souvestre og Eugène Bourgeois, er skrevet af Francesco Maria Piave. Operaen blev uropført den 16. november 1850 på  Teatro Grande i Trieste. Verdi reviderede operaen i 1857. Den reviderede version fik fire akter og titlen Aroldo.

Operaer af Giuseppe Verdi
Operaer på italiensk
Corfitz Ulfeldt (flertydig)

Corfits (eller Corfitz) Ulfeldt er navnet på flere personer:
 Corfitz Ulfeldt (1606-1664) – dansk rigshofmester
 Corfitz Ulfeldt til Kogsbølle (død 1563) – dansk kannik og rigsråd
 Corfitz Ulfeldt til Bavelse (død 1614) – dansk hofjunker
 Corfitz Ulfeldt (søofficer) (død 1644) – dansk søofficer
Simon Boccanegra

Simon Boccanegra er en opera med en prolog og tre akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på skuespillet Simón Bocanegra af Antonio García Gutiérrez, er skrevet af Francesco Maria Piave.

Uropførelsen fandt sted på Teatro La Fenice i Venedig den 12. marts 1857. Den reviderede version med tekstændringer af Arrigo Boito blev først opført på Teatro alla Scala i Milano den 24. marts 1881.

Simon Boccanegra opføres hyppigt. Der findes flere indspilninger af den.

Operaer af Giuseppe Verdi
Operaer på italiensk
Esplanadin puisto

Esplanadeparken (finsk: Esplanadin puisto; svensk: Esplanadparken), i daglig tale kaldet "Espa" eller "Espen", er en promenade og bypark i det centrale Helsinki, Finland. Den ligger mellem Erottaja (svensk: Skillnaden) og Markedstorvet. Den grænser op til Pohjoisesplanadi (svensk: Norra Esplanaden) i nord og Eteläesplanadi (svensk: Södra Esplanaden) i syd. Aleksanterinkatu (svensk: Alexandersgatan) løber parallelt med Esplanadeparken.

Parken er tegnet af Carl Ludvig Engel og åbnede i 1818.

I Esplanadeparkens østlige ende ligger restauranten Kappeli, der slog dørene op i 1867. Foran restauranten ligger en udendørsscene, hvor der ofte arrangeres koncerter. Midt i parken står en statue af Johan Ludvig Runeberg, der er udført af hans søn, Walter Runeberg. Parken er også hjemsted for skulpturer af Viktor Jansson og Gunnar Finne.

Referencer 

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Helsinki
Luisa Miller

Luisa Miller er en opera i tre akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på skuespillet Kabale und Liebe af Friedrich Schiller, er skrevet af Salvatore Cammarano. Uropførelsen fandt sted på Teatro San Carlo i Napoli den 8. december 1849.

Eksterne henvisninger 

Operaer af Giuseppe Verdi
Operaer på italiensk
Gameplay

Gameplay er essentielt en betegnelse for hvordan spilleren via interaktion gennemfører udfordringerne i et computerspil. Termen er før beskrevet som "det spilleren gør". Gameplay er ofte en betydningsfuld faktor i en anmelders vurdering, af et spils underholdsningsværdi og levetid.

Gameplays varierer mellem spil, hvor nogle titler benytter meget simple koncepter, kan andre kombinere flere former for tidligere kendte gameplays, sammen til et komplekst hele. Pacman benytter eksempelvis et relativt simpelt spilkoncept, mens en titel som WarCraft III kombinerer flere genre, RTS og RPG.

 
Computerspil
Altruisme

Altruisme er både som efterlevet livsprincip og som etisk grundholdning det modsatte af egoisme. Som livsprincip eller væremåde er altruisme karakteriseret ved at gå op i andres ve og vel uafhængigt af, om det fremmer ens egne interesser. Den etiske grundholdning eller teori består i at reflektere over og forsvare altruistiske handlinger fx ud fra en religiøs tanke om næstekærlighed eller ud fra filosofiske principper og idéer. 

Nogle forstår altruisme som en fordækt egoisme, idet den glæde, som det altruistiske individ får ved at fremme andres interesser, ifølge teorien om fordækt egoisme er uundværlig for altruisten, og uden den glæde ville egoismen vise sit sande ansigt. Andre ser en sådan teori om altruisme som udtryk for et forkvaklet syn på menneskets grundlæggende relationer til andre og den menneskelige psykologi i det hele taget. Fx virker det absurd for mange, at vi altid skulle have en egoistisk bagtanke ved at hjælpe selv i vores nærmeste relationer mellem forældre og børn eller søskende imellem. Uanset hvad lægger fortalere for teorien om fordækt egoisme ofte deres fokus på mennesket som et rationelt tænkende væsen, mens kritikere snarere fremhæver det emotionelle aspekt ved det at være et menneske.     

Enkelte af verdens religioner tildeler altruismen en central placering. Fx kan næstekærligheden i kristendommen forstås som altruistisk i sin kerne, mens også buddhismen bygger på altruistiske egenskaber i mennesket.

Eksterne henvisninger 	

 Altruists International – et Altruistisk Samfund 

Etik
Filosofi
Socialpsykologi
Skæbnens magt

Skæbnens magt (La forza del destino) er en italiensk opera af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto er skrevet af Francesco Maria Piave.

Den bygger på det spanske skuespil Don Alvaro o La Fuerza de Sino (1835) af Ángel de Saavedra med en scene fra Friedrich Schillers Wallensteins Lager. Skæbnens magt blev uropført på Bolsjojteatret i Sankt Petersborg den 10. november 1862.

Efter nogle revisioner blev operaen opført i Rom i 1863 (under titlen Don Alvaro) og i Madrid (under overværelse af Ángel de Saavedra) kort efter. Den blev opført i New York og Wien i 1865, i Buenos Aires i 1866 og i London i 1867.

Verdi reviderede den yderligere efter tilføjelser af Antonio Ghislanzoni. Den version fik premiere på Teatro alla Scala i Milano den 27. februar 1869.  Det er den version, der er "standard" i dag.

Skæbnens magt opføres hyppigt. Der findes flere indspilninger af den.

Operaer af Giuseppe Verdi
Operaer på italiensk
Ernani

Ernani er en opera i fire akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på skuespillet Hernani af Victor Hugo, er skrevet af Francesco Maria Piave.
Operaen blev uropført på Teatro La Fenice i Venedig den 9. marts 1844. Ernani opføres hyppigt. Der findes flere indspilninger af den.

Operaer af Giuseppe Verdi
Operaer på italiensk
Aroldo

Aroldo er en opera i fire akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på et tidligere arbejde, Stiffelio, er skrevet af Francesco Maria Piave. Den blev uropført på Teatro Nuovo i Rimini den 16. august 1857. Den er en af Verdis mindre hyppigt opførte operaer.

Operaer af Giuseppe Verdi
Operaer på italiensk
Il corsaro

Il corsaro er en opera i tre akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på Lord Byrons digt The Corsair (1814), er skrevet af Francesco Maria Piave. Operaen blev uropført på Teatro Grande i Trieste den 25. oktober 1848.

Corsaro, Il
Corsaro, Il
I Lombardi alla prima crociata

I Lombardi alla prima crociata er en opera i fire akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på et episk digt af Tommaso Grossi, er skrevet af Temistocle Solera. Operaen blev uropført på Teatro alla Scala i Milano den 11. februar 1843.

Verdi reviderede operaen og librettoen blev nyskrevet på fransk af Alphonse Royer og Gustave Vaëz. Den fik titlen Jérusalem og blev opført første gang på Académie Royale de Musique i Paris den 26. november 1847.

Operaer af Giuseppe Verdi
Operaer på italiensk
I due Foscari

I due Foscari er en opera i tre akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på skuespillet The Two Foscari af Lord Byron, er skrevet af Francesco Maria Piave. Operaen blev uropført på Teatro Argentina i Rom den 3. november 1844.

Due Foscari, I
Due Foscari, I
La battaglia di Legnano

La battaglia di Legnano er en opera i fire akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på skuespillet La Battaille de Toulouse af Joseph Méry, er skrevet af Salvatore Cammarano. Operaen blev uropført den 27. januar 1849 på Teatro Argentina i Rom.

Battaglia di Legnano, La
Battaglia di Legnano, La
Alzira

Alzira er en opera med en prolog og to akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på skuespillet Alzire, ou les Américains af Voltaire, er skrevet af Salvatore Cammarano. Operaen blev uropført på Teatro San Carlo i Napoli den 12. august 1845.

Operaer af Giuseppe Verdi
Operaer på italiensk
Oberto, conte di San Bonifacio

Oberto, conte di San Bonifacio er en opera i to akter af Giuseppe Verdi. Den italienske libretto, der bygger på en libretto af Antonio Piazza, er skrevet af Temistocle Solera. 

Operaen er Verdis første. Den blev uropført på Teatro alla Scala i Milano den 17. november 1839. Teatret vurderede operaen som værende acceptabel, og bestilte to yderligere operaer fra den unge komponist.

Referencer 

Kimbell, David (2001), The New Penguin Opera Guide (redaktør Amanda Holden), New York: Penguin Putnam. 

Operaer af Giuseppe Verdi
Operaer på italiensk
VM i fodbold 1986

VM i fodbold 1986 blev afholdt i Mexico mellem den 31. maj og 29. juni.

VM-titlen blev vundet af Argentina, der slog Vesttyskland 3-2 i finalen.

Danmark deltog for første gang nogensinde ved en VM-slutrunde, og vandt sin indledende pulje efter følgende resultater:
 Danmark – Skotland: 1-0
 Danmark – Uruguay: 6-1
 Danmark – Vesttyskland: 2-0

Danmark røg dog ud af turneringen efter 1/8-finalen, efter et smerteligt 5-1 nederlag til Spanien.

Hold 
Følgende 24 hold, opdelt efter konføderation, kvalificerede sig til slutrunden. Den forsvarende verdensmester, Italien, og værtslandet, Mexico, var automatisk kvalificerede til slutrunden og deltog derfor ikke i kvalifikationen.

Se også Kvalifikation til VM i fodbold 1986.

Resultater

Kvalifikation 
Se Kvalifikation til VM i fodbold 1986.

Indledende runde 
De 24 hold blev inddelt i 6 grupper á 4 hold, der spillede alle mod alle. De to bedste hold fra hver gruppe samt de fire bedste treere gik videre til ottendedelsfinalerne.

Slutspil 

 efs.: efter forlænget spilletid.

Topscorere 

6 mål
  Gary Lineker

5 mål
  Diego Maradona
  Careca
  Emilio Butragueño

4 mål
  Jorge Valdano
  Preben Elkjær Larsen
  Alessandro Altobelli
  Igor Belanov

3 mål
  Jan Ceulemans
  Nico Claesen
  Jesper Olsen
  Rudi Völler

2 mål
  Jorge Burruchaga
  Enzo Scifo
  Josimar
  Sócrates
  Jean-Pierre Papin
  Michel Platini
  Yannick Stopyra
  Klaus Allofs
  Fernando Quirarte
  Abderrazak Khairi
  Roberto Cabañas
  Julio César Romero
  Ramón Calderé
  Ivan Yaremchuk

1 mål
  Djamel Zidane
  José Luis Brown
  Pedro Pasculli
  Oscar Ruggeri
  Stéphane Demol
  Erwin Vandenbergh
  Franky Vercauteren
  Daniel Veyt
  Edinho
  Plamen Getov
  Nasko Sirakov
  John Eriksen
  Michael Laudrup
  Søren Lerby
  Peter Beardsley
  Manuel Amoros
  Luis Fernández
  Jean-Marc Ferreri
  Bernard Genghini
  Dominique Rocheteau
  Jean Tigana
  Andreas Brehme
  Lothar Matthäus
  Karl-Heinz Rummenigge
  Lajos Détári
  Márton Esterházy
  Ahmed Radhi
  Luis Flores
  Manuel Negrete
  Hugo Sánchez
  Raúl Servín
  Abdelkrim Merry Krimau

  Colin Clarke
  Norman Whiteside
  Włodzimierz Smolarek
  Carlos Manuel
  Diamantino
  Gordon Strachan
  Choi Soon-Ho
  Huh Jung-Moo
  Kim Jong-Boo
  Park Chang-Seon
  Sergei Aleinikov
  Oleg Blokhin
  Vasiliy Rats
  Sergey Rodionov
  Pavel Yakovenko
  Aleksandr Zavarov
  Eloy
  Andoni Goikoetxea
  Julio Salinas
  Juan Antonio Señor
  Antonio Alzamendi
  Enzo Francescoli

Selvmål
  Cho Kwang-Rae (for Italien)

Stadioner

Eksterne henvisninger 

1986
Fodbold i 1986
Fodbold i Mexico