kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rhön

Rhön er en gruppe lave bjerge centralt i Tyskland i delstaterne Hessen, Bayern og Thüringen. De har vulkansk oprindelse og er skilt fra nabobjegkæden Vogelsberg af floden Fulda og dalen den løber i. Bjergkæden er en del af Mittelgebirge.

Disse bjerge er en populær turistdestination. Vandrere har næsten 6.000 km med turstier i det naturskønne område, og svæveflypiloter har kommet der siden begyndelsen af 1900-tallet. 

I 1991 har UNESCO erklæret et område på 184.939 ha i Rhön for et biosfærereservat på grund af det unike økosystem.

Bjergtoppe 

I Rhön er der bl.a disse toppe:
Wasserkuppe 950 m (Hessen)
Kreuzberg (mountain) 928 m (Bayern)
Schwabenhimmel 926 m (Bayern)
Heidelstein 913 m (Bayern)
Milseburg 835 m (Hessen)
Feuerberg 832 m (Bayern)
Ellenbogen 814 m (Thüringen)

Eksterne henvisninger 

Turisme i Rhönl
Om Fulda og Rhön i Hessen 
Virtuell tur i Rhön
Orkideer i Rhön og information om det lokale planteliv 

Bjerge i Tyskland
Hessens geografi
Bayerns geografi
Thüringens geografi
Kirkuk (provins)

Kirkuk (tidligere At-Ta'mim; , Parêzgay Kerkûk; , Karḵ Sloḵ; , Muḥāfaẓat Karkūk; ) er en irakisk provins i den nordlige del af Irak  med  indbyggere. Det administrative hovedsæde i provinsen er byen Kirkuk med  indbyggere. 

Fra 1976 til 2006, blev provinsen kaldt At-Ta'mim ().

Demografi

Referencer

Eksterne henvisninger 

Kurdistan
Turkmeneli
Provinser i Irak
Biosfærereservat

Et biosfærereservat er en internationalt vedtaget betegnelse for visse typer naturreservater. Projektet blev startet i 1971, og blev en del af UNESCOs program "Man and the Biosphere" i 1990'erne, og er senere slået igennem internationalt, så der i dag på verdensplan er 738 biosfærereservater i 134 lande.  22 af disse er grænsoverskridende, og de er alle samlet i Verdensnetværk af biosfærereservater.

Biosfærereservater adskiller sig fra traditionelle beskyttelsesområder ved at de kombinerer kærneområder underlagt strenge restriktioner med zoner hvor der foregår bæredygtig erhvervsudøvelse.

Nordøstgrønland blev allerede i 1977 udpeget som biosfærereservat, og var med 97.200.000 ha verdens største. Det blev dog ophævet i 2019, så nu er det eneste danske Biosfærereservat Møn der sammen med de nærliggende øer Nyord og Bogø blev  udpeget som biosfærereservat i 2017.

Se også 
 Biosfære

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Om biosfærereservater på UNESCOs hjemmeside
 Oversigt over biosfærereservater

Bæredygtighed
Naturbeskyttelse
Biosfærereservater under UNESCO
Kassettebånd

Kassettebånd () er et lagringsmedie specielt beregnet til lyd, fx tale og musik.

Kassettebåndets historie og udbredelse 
Kassettebånd blev introduceret i 1963 af den hollandske elektronikvirksomhed Philips. Til at begynde med fandtes et konkurrerende system fra Grundig, hvor kassetterne var lidt større. Efter få år var systemet fra Philips altdominerende. I 1965 begyndte masseproduktionen. I løbet af 1970'erne blev kassettebåndet yderst populært. En række store firmaer producerede kassettebånd. De mest kendte bånd-fabrikanter på den tid var: Agfa, Ampex, BASF, Fuji, Hitachi, Irish, Maxell, Philips, Scotch, Sony og TDK.
Kassettebånd bruges nu kun i begrænset omfang. I stedet lagres musik typisk på cd, computere eller USB stick. Kassettebånd fremstilles dog stadig af bl.a. Sony, men siden 2003 har pladeselskaberne ikke udgivet nye albums på kassette. Dette ændrede sig dog i 2017 da den danske folkgruppe Tørfisk valgte at udgive deres nyeste album på kassettebånd.

Tekniske bemærkninger 
Der findes fire slags kassettebånd: Ferro, Chrome, Ferro-Chrome og Metal. De to sidstnævnte er nærmest forsvundet fra markedet, fordi de var dyre (tilgengæld var lydkvaliteten bedre end med de normale ferro-bånd).
Kassettebåndets størrelse er ca. 10 cm x 6 cm. Båndet optages/afspilles med hastigheden 4,75 cm/s. Dette er langsommere end spolebånd, som typisk afspilles med 9,5 cm/s eller 19 cm/s (eller endnu højere hastighed). Derfor kan man opnå bedre lydkvalitet ved at optage på spolebånd i stedet for kassettebånd.

Se også
 Kassettebåndoptager
 Spolebåndoptager
 Båndoptager

Ekstern henvisning 
 Informationsordbogen. Opslagsord: Kassettebånd
 Digitalbevaring.dk: Kassettebånd
Eifel

Eifel er en lav vulkansk bjergkæde i det vestlige Tyskland. Den ligger i den sydvestlige del af Nordrhein-Westfalen og den nordvestlige del af Rheinland-Pfalz.

Eifel grænser til floden Mosel i syd og til Rhinen i øst. I nord fortsætter kæden som Hautes Fagnes og i vest Ardennerne. Ardennerne og Eifel er egentlig den samme geologiske region og udgør et sammenhængende vulkanfelt.

I tertiærtiden var Eifel et omfattende vulkanområde. Nogle af åsene er vulkanske skorstene, og søerne i området er tidligere vulkankratere. Det sidste udbrud fandt sted år 10.996 f. Kr. 

Det er flere kæder i Eifel: 
 Den nordligste hedder Ahrgebirge og ligger nord for floden Ahr i landkreis Ahrweiler. 
 Syd for floden ligger Hohe Eifel med det højeste bjerg i Eifel, Hohe Acht på 747 meter. 
 I vest ved den belgiske grænse ligger åsene, som kaldes Schneifel (oprindelig Schnee-Eifel, som betyder «Sne-Eifel»), og som er op mod 698 meter høje. 
 Den sydlige halvdel af Eifel er ikke ligeså høj. Den krydses af flere floder, som går fra nord til syd mod Mosel. Den største af disse floder er Kyll, og åsene på begge sider af denne kaldes Kyllwald. 
 I syd ender Eifel med Voreifel i nærheden af Mosel. 
 Nürburgring, en af de mest kendte motorbaner i verden, ligger i Eifel. Den nordlige sløjfe (Nordschleife) af banen kaldes også «det grønne helvede» (Grüne Hölle), fordi den er en lang, vanskelig og farlig rute gennem den lokale skov. 

Siden 2004 har et 110 km² stort område af Eifel været en del af Eifel nationalpark.

En attraktion i området er Eifelakvædukten, en af de længste akvædukter i Romerriget, som bragte vand til byen Köln. 

Bjerge i Tyskland
Nordrhein-Westfalens geografi
Rheinland-Pfalz' geografi
Vulkaner i Tyskland
Tyringe

Tyringe er med ca 4.600 indbyggere det næststørste byområde i Hässleholms kommun,  Skåne Län, Sverige.

Eksterne henvisninger 
Tyringes hjemmeside
Gamle postkort fra Tyringe 

Byer i Hässleholms kommun
Boleslav 1. af Polen

Boleslav 1. af Polen () (967 – 17. juni 1025) var  prins af Polen og Tjekkiet og fra 992 konge af Polen.

Sigvald Jarl var gift med Boleslaus' datter Astrid. Sven Tveskæg blev gift med Gunhild (Świętosława), en anden af Boleslaus' søstre, og Boleslaus selv blev gift med Tyra Haraldsdatter, Svends søster.

Eksterne henvisninger 

Konger af Polen
Hertuger af Bøhmen
Piast-slægten
Cyprian Kamil Norwid

Cyprian Kamil Norwid (født 24. september 1821 i Laskowo-Głuchy ved Wyszków (nu Masoviske Voivodskab, Polen), død 23. maj 1883 i Paris) var en polsk romantisk digter.

Værker

Lyrik 
 "Bema pamięci żałobny rapsod" (1851)
 "Promethidion. Rzecz w dwóch dialogach z epilogiem" (1851)
 "Vade-mecum" (1858-1866)

Prosa 
 "Czarne kwiaty" (1856)
 "Białe kwiaty" (1856)
 "Cywilizacja. Legenda" (1861)
 "Ad leones!" (1883) (novelle)

"Studia Norwidiana" 
Det Katolske Universitet i Lublin (polsk: Katolicki Uniwersytet Lubelski Jana Pawła II, latin: Universitas Catholica Lublinensis Ioannis Pauli II) har siden 1983 publiceret "Studia Norwidiana" udelukkende om Norwids værker.

Se også 
 Adam Mickiewicz

Eksterne henvisninger 

 Studia Norwidiana (polsk)

Digtere fra Polen
Bibeltroskab

Bibeltroskab er betegnelse for det standpunkt og bibelsyn, at Bibelen er Guds Ord. Det kan forstås forskelligt, enten som et fundamentalistisk bibelsyn (til tider også kaldt for et ortodoks bibelsyn), der hævder at Bibelen er blevet til under inspiration fra Gud, og er derfor ufejbarligt i alle enkeltheder og hævet over al menneskelig kritik. Bibeltroskab kan dog også forstås mere moderat (det konservative bibelsyn), som at Bibelen er sand i alle ting, der omhandler tro og livsførelse. 

I nyere tid går bibeltroskab tilbage til den lutherske ortodokse periode efter reformationen, der meget kategorisk hævdede verbalinspirationslæreren. Disse ideer gik videre i pietismen og findes i dag i Danmark i de folkekirkelige missionsforeninger og mange frikirker. På verdensplan bliver disse bevægelser og opfattelser benævnt som evangelikal teologi.

Bibeltro kirker og foreninger

Missionsforeninger i Danmark 
 Indre Mission

 Luthersk Mission

 Evangelisk Luthersk Missionsforening

Andre folkekirkelige organisationer 
 Kristeligt Forbund for Studerende

 Menighedsfakultetet

 Dansk Bibel-Institut

 KFUM og KFUK

Frikirker 
 Pinsebevægelsen 

 Apostolsk Kirke

 Adventistkirken

 Adventist 
 Evangeliske-Lutherske frikirke

 Det Danske Missionsforbund

Bibelsyn
Kristen teologi
Missionsarbejde
Maskiningeniør

Maskiningeniører er beskæftiget inden for tekniske områder, som blandt omfatter produktudvikling, konstruktion, kvalitetsteknik, produktion, projektledelse og andre ledelsesopgaver.

I Danmark uddannes maskiningeniørerne på tekniske universiteter og højskoler hvor der kan erhverves henholdsvis master- og bachelorgrader (civil- og diplomingeniører).

 
Stillingsbetegnelser
Videregående uddannelser i Danmark
Westerwald

Westerwald er en del af de tyske Mittelgebirge og er begrænset af floderne Rhinen (mod vest), Lahn (mod syd), Dill (mod øst) og Sieg (mod nord). Også området øst for floden Dill til floden Lahn der løber fra sin kilde sydover og kommer gennem den kendte universitetsby Marburg, hører egentlig til Westerwald.

Området 
Westerwald strækker sig over tre delstater. Den største andel har Hessen. Næsten hele resten tilhører Rheinland-Pfalz; et lille hjørne i den sydlige spids hører til distriktet Kreis Siegen-Wittgenstein i Nordrhein-Westfalen.

Westerwald omfatter omkring 3000 km². Det højeste bjerg er Fuchskauten med 656 m i distriktet Westerwaldkreis i Rheinland-Pfalz. Derefter følger Knoten som er 605 m. Den ligger i distriktet Lahn-Dill-Kreis i Hessen.

Byer i Westerwald 
Rundt omkring og inde i bjergkæden ligger flere historiske byer: I Rheinland-Pfalz f.eks. Koblenz, Diez, Bad Ems, Montabaur, Altenkirchen, Hachenburg. I Hessen har vi Limburg an der Lahn, Weilburg, Wetzlar, Herborn og Dillenburg.

Kultur 
Westerwald udmærker sig ved sin keramikindustri som hovedsagelig findes på området i Rheinland-Pfalz. Dette område kaldes på tysk også "Kannebäckerland", ordret: landet af kandebagere. I Höhr-Grenzhausen mellem Montabaur og Koblenz ligger en stor keramikfabrik.

Eksterne henvisninger 

 Informationen für Touristen
 Geschichte und Heimatkunde im Westerwald 
 Informationen zum Westerwald, Initiativen und viele Bilder 
 Historische Landkarten des Westerwalds 

Hessens geografi
Rheinland-Pfalz' geografi
Nordrhein-Westfalens geografi
Mittelgebirge
Multiautomatik (foto)

Multiautomatik,  omfatter manuel indstilling af fotografiapparatets eksponering, som er baseret på forskellige funktioner i forbindelse med lukkertid, blænde og ISO-følsomhed, der manuelt kan aktiveres på forskellige måder afhængig af kameratype, enten med en funktionsvælger (drejehjul), trykknapper eller i kameraets menu.

Eksponeringsmetoder
I respektive metoder indstilles  værdierne så de  passer til motivets lysstyrke.

De fire vigtigste eksponeringsmetoder i denne sammenhæng:

M (Manual/ manuel) – manuel indstilling af lukkertid og blænde.
A/ Av (Aperture/ blænde) – manuelt indstilling af blænde, lukkertid indstilles automatisk.
S/ Tv (Shutterspeed/ lukkertid) – manuel indstilling af lukkertid, blænde indstilles automatisk.
P (Program) – ISO-følsomhed skal manuelt indstilles eller virker programmet som et fuldautomatisk program, blænde og lukkertid indstilles automatisk.

Fotografi
Lauritz Kolderup Rosenvinge

Janus Lauritz Andreas Kolderup Rosenvinge (7. november 1858 i København – 18. juni 1939 i Charlottenlund) var en dansk botaniker og algolog.

Han blev student 1876 fra Metropolitanskolen, tog magisterkonferens 1882 og blev dr.phil. i 1888. I 1898 blev han docent ved Københavns Universitet, 1900 ved Polyteknisk Læreanstalt, og fra 1916 ekstraordinær professor i botanik ved Københavns Universitet. Han gennemførte en lang række undersøgelser af havalger i danske farvande og i Nordatlanten.

Han var en årrække formand for Dansk Botanisk Forening, blev Ridder af Dannebrog 1918 og Dannebrogsmand 1927. Gift med Ingeborg Molsolff.

Han er begravet på Assistens Kirkegård.

Der findes portrætmalerier af Ingeborg Seidelin fra 1913 og af Viggo Johansen fra 1930. Studie af Axel Hou fra 1929 (Københavns Universitet). Fotografier.

Alge-slægten Rosenvingea Børgesen er opkaldt efter ham.

Standard-auktorbetegnelse for arter beskrevet af Kolderup Rosenvinge: Rosenv.

Botanikere fra Danmark
Professorer fra Københavns Universitet
Lauritz
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer fra København
Ansatte ved Danmarks Tekniske Universitet
Foreningsformænd fra Danmark
Faglitterære forfattere fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Medlemmer af Komiteen til Raadhusets kunstneriske Udsmykning
Alumni fra Københavns Universitet
Studenter fra Metropolitanskolen
Jan Björkman

Jan Björkman, født 1950, fra Olofström i Blekinge, er en svensk socialdemokratisk politiker, som siden 1988 er medlem af Riksdagen og siden 2006 Riksdagens første næstformand. Han har tidligere været formand for Riksdagens uddannelsesudvalg. Björkman er indvaldt for valgkredsen Blekinge län. Af erhverv er han aftenskoleleder.

Eksterne links og kilder 
 Riksdagen – Jan Björkman
 Socialdemokraterna – Jan Björkman
 

Politikere fra Sverige
Kørestol

En kørestol er et hjælpemiddel, der består af en stol med hjul, der gør at den kan køre. Kørestole findes i flere typer, normalt opdelt i elektriske kørestole og manuelle kørestole. Kendetegnende for kørestolen er, at den kompenserer for en manglende eller svækket gangfunktion. Undertiden ses også betegnelsen "rullestol", oftest i ældre anvendelser.

Manuelle kørestole 

Manuelle kørestole består oftest af en ramme med integreret sæde- og rygbasis og 3 til 4 hjul. Fremdriften sker oftest ved hjælp af drivringe placeret på baghjulene.
- Denne type bruges sædvanligvis af brugere, som har normal eller lettere svækket styrke i overkroppen. 

I idrætssammenhænge anvende specialfremstillede manuelle kørestole til kørestolsrace, der blandt andet er på programmet til paralympiske lege.

Som arkitekt bør man vide, at der må projekters efter at en kørestol har længden 140 cm og som regel kan passere en døråbning, der er større end 77 cm.

Elektriske kørestole 
Elektriske kørestole består normalt af en ramme med batterier, elektronisk styreenhed, elektrisk hævbar sædeenhed, 2 styrende og trækkende hjul samt et antal svingbare hjul (normalt 2 eller 4). De trækkende hjul styres normalt gennem en elektronisk styringsenhed ved hjælp af et joystick. Modsat den manuelle kørestol forefindes el-kørestole med baghjulstræk, midthjulstræk og forhjulstræk.
- Denne type bruges sædvanligvis af brugere, som har begrænset styrke i overkroppen.
Se fx Roltec, Invacare, Permobil m.m.
Bruges fx i forbindelse med kørestolsfodbold

Elektriske indendørs kørestole 
Elektriske indendørs kørestole er primært beregnet til indendørsbrug, de er normalt monteret med små drivhjul og svinghjul. De har en venderadius på ca 65 cm kombineret med et ydre på ca. 60 cm x 60 cm og har en forceringsevne på ca 2,5 cm. Normalt er der tale om stole med 4 til 6 hjul. Max hastighed ca. 4,5–6 km/t.

Elektriske indendørs/udendørs kørestole 
Elektriske indendørs/udendørs kørestole er all round kørestole beregnet til såvel indendørs som udendørsbrug, de er normalt monteret med store drivhjul og noget mindre svinghjul. De har en venderadius på ca 90 cm kombineret med et ydre på ca. 120 cm x 63 cm og har en forceringsevne på ca 7 cm. Normalt er der tale om stole med 4 til 6 hjul. Stolene kan ofte også bruges som førersæde ved bilkørsel. Stolene har en max hastighed ca. 6–12 km/t. En elkørestol med respirator er ofte mere end 140 cm lang.

Elektriske udendørs kørestole 
Elektriske udendørs kørestole er primært beregnet til udendørsbrug, de er normalt monteret med store drivhjul og store svinghjul. De har en venderadius på ca 170 cm kombineret med et ydre på ca. 130 cm x 75 cm og har en forceringsevne på ca 12 cm. Normalt er der tale om stole med 3 til 4 hjul. Max hastighed ca. 12–15 km/t. De fleste udendørs stole er mindst 140 cm lange. En klog arkitekt ved at man må projektere efter en kørestol med længden 140 cm.

Se også 

 Gangstativ
 Krykke
 Rollator
 Stok

Referencer 

Køretøjer efter type
Handikaphjælpemidler
Elkøretøjer
Zittauer Gebirge

Zittauer Gebirge (tjekkisk: Žitavské hory) er et bjergområde (Mittelgebirge) længst mod sydøst i delstaten Sachsen i Tyskland, nær punktet hvor Tyskland, Polen og Tjekkiet mødes. Zittauer Gebirge har fået sit navn efter den saksiske by Zittau, som ligger ved foden af højdedraget. Geologisk og geografisk er Zittauer Gebirge en del af bjergkæden Lucické hory (Lausitzer Bergland).

Bjerggrunden består for det meste af sandsten iblandet vulkanske bjergarter (fonolitt). De største højder er Lausche på 793 m og Hochwald på 749 m. På vulkansk undergrund vokser artsrige løvskove, mens sandstensområderne domineres af gran og fyr.

Som alle skovområder i Sudeterne, er skoven i Zittauer Gebirge skadet af udslip fra de nærliggende varmekraftværker (Boxberg, Hagenwerder, Hirschfelde og Turów) og nedfald fra industriområder inde i Tjekkiet.

Turisme 
De mest kendte turiststeder i Zittauer Gebirge er Waltersdorf, Jonsdorf, Oybin og Lückendorf. Traditionelt har Zittauer Gebirge været et yndet område for vintersport, med anlæg for flere discipliner. Mange snefattige vintre i 1990'erne har imidlertid ødelagt meget af områdets omdømme. Opførelsen af ishallen i Jonsdorf i begyndelsen af 1990'erne var et forsøg på at skaffe alternative vintersportstilbud.

Næst efter Sachsiske Schweiz er Zittauer Gebirge det vigtigste klatreområde i Sachsen; de mest kendte toppe er Kelchstein, Jonsdorfer Mönch, Ernst-Schulze-Stein, Waldtorwächter og Zwillinge

Smalsporbanen fra Zittau til Oybin og Jonsdorf er en af de største turistattraktioner i området. Banen blev bygget for turistformål i 1890, og bliver stadig trafikeret med damplokomotiver.

Eksterne henvisninger 
 http://www.zittauer-gebirge.de/ 
 http://www.zittau.de/gebirge/ 
 Turistinformasjon
 Digital klatrefører for Zittauer Gebirge
 Lausitzer Gebirge 

Bjerge i Sachsen
Mittelgebirge
Prags Metro

Prags Metro er en undergrundsbane, der indgår i det offentlige transportsystem i Prag, Tjekkiet. Den betjener omkring 1,5 millioner passagerer hver dag.

Grundlæggende informationer 
Prags Metro består af tre linjer, A, B og C. Der er i alt 57 stationer (tre er knudepunkter) og mere end 50 km spor, der først og fremmest er anlagt under jorden. 

Metroen kører mellem kl. 5 om morgenen og midnat med to-tre minutters intervaller i myldretiderne. Den drives af Dopravní podnik Praha , Prags offentlige trafikselskab, der også driver den øvrige offentlige transport i byen.

Nogle af de stationer, der ligger tættest på Vltava, er anlagt temmelig langt under jordens overflade. Stationen Náměstí Míru befinder sig således 52 m under jordoverfladen. Rulletrappen ned til den er omkring 100 m lang, og turen tager 2½ minut, hvis man står stille.

Historie 
De første tanker om en undergrundsbane i byen stammer helt tilbage fra 1898, hvor en driftig forretningsmand foreslog byen at udnytte, at et stort kloakprojekt alligevel medførte omfattende udgravninger. Bystyret ønskede dog ikke at følge dette forslag. Et nyt forslag dukkede op i 1926, og nu var der mere lydhørhed for ideen. I løbet af 1930'erne og 1940'erne blev der foretaget et stort planlægningsarbejde, men ved krigens afslutning måtte man lægge planerne til side på grund af dårlig økonomi. På det tidspunkt havde man stort set planen for de tre nuværende linjer klar.

I begyndelsen af 1960'erne blev ideen endelig vedtaget, og bygningen af den første station blev påbegyndt 9. august 1967. Driften af linje C begyndte 9. maj 1974, og i de følgende år fortsatte projektet med god fart. Linje A åbnede i 1978, og linje B blev taget i brug i 1985. I tiden efter er udbygningen sket ved at forlænge de tre linjer i enderne.

Efter kommunismens fald fik fjorten stationer i 1990 nye navne, der var mere politisk neutrale. Samtidig er de gamle sovjetiske tog efterhånden ved at være renoveret eller udskiftet med forventet afslutning i 2007.

I august 2002 blev metroen ramt af den voldsomme oversvømmelse, der satte 19 stationer ud af drift. Derved brød en del af Prags offentlige trafiksystem sammen, og reparationerne efterfølgende beløb sig til 7 milliarder tjekkiske kroner (omtrent 1,5 milliarder danske kroner). De fleste af de berørte stationer var ude af drift i månedsvis, og den sidste genåbnede først i marts 2003. Metroen blev atter ramt af oversvømmelser ved oversvømmelserne i Centraleuropa i 2013.

Eksterne henvisninger 

 Prags offentlige trafiksystems officielle hjemmeside
 Websted med mange informationer om Prags Metro

Metrosystemer
Metro
Afroasiatiske sprog

De Afroasiatiske sprog (tidligere kaldt de Hamito-Semitiske sprog) omfatter en mængde sprog i Nordafrika og Mellemøsten.

Sprogslægten har seks grene:

 Semitisk: deriblandt sprogene Arabisk og Hebræisk;
 Ægyptisk: deriblandt sprogene Oldægyptisk og dens senere efterfølger Koptisk. "Ægyptisk" kan også betegne den modern arabiske dialect;
 Berber: brugt af forskellige Berberfolk i Nordafrika, f.eks. Tuareg-folket;
 Kushitisk: Somali er det mest kendte af disse sprog fra Nordøstafrika;
 Omotisk: mindre sprog fra Sydvest-Etiopien;
 Chadisk: deriblandt det Vestafrikanske sprog Hausa, vigtig i Nigeria;

De første tre grene skulle være nærmere beslægtet end de tre sidste.
Altaiske sprog

Den Altaiske sprogfamilie omfatter tre grene:

 tyrkisk: en stor sproggruppe der strækker fra Sydøsteuropa til Østsiberien. 
 mongolsk; 
 tungusisk: næsten udødt, deriblandt Manchusproget;

I videre forstand henregnes japansk, koreansk og og ryukyusprog til de altaieske sprog. Sprogfamilien er opkaldt efter bjergområdet Altaj i grænseegnene mellem Kina, Mongoliet, Rusland og Kasakhstan.

Status 

Benævnelsen er omstridt, fordi sprogforskere er uenige om hvilket indhold, man skal lægge i den. Altaiske sprog kan betragtes som et sprogbundt, hvori forskellige sprog har dannet fælles træk og ligheder ved indbyrdes interaktion eller sprogkontakt. Alternativt kan de betragtes som en sprogfamilie af genetisk beslægtede sprog, som er udgået fra et fælles proto-altaisk ursprog. En tredje gruppe sprogforskere mener, at vort ældste kendte materiale om disse sprog er for sparsomt til, at dette kan afgøres med sikkerhed. Tyrkiske sprog er dokumenteret første gang i tyrkiske runer på orkhon-inskriptionerne fra 722-735 e.Kr. Mongolske sprog er dokumenteret siden 1224, mens tungusiske sprog ikke blev nedskrevet før i 1636.

Hypotesen om et proto-sprog 

Den altaiske hypotese går ud på, at der en gang blev talt et fælles, altaisk proto-sprog på de centralasiatiske stepper omkring Altajbjergene, og at dette ursprog for 3.000-4.000 år siden blev splittet i en vestlig tyrkisk gren, en central mongolsk gren og en østlig tungusisk gren. Den "mikro-altaiske" hypotese omfatter kun disse tre sproggrupper. Den "makro-altaiske" hypotese inkluderer også koreansk og japansk. Sproget i det gamle koreanske kongedømme Goguryeo (37 f.Kr. – 668 e.Kr.) er således blevet foreslået som en altaisk kandidat til det oprindelige japoniske protosprog, som delte sig i japansk og ryukyusprog. Man forestiller sig altaisk talende udvandrere befolke Japan i form af Yaoyaoi-kulturen, og at disse emigranter erstattede den tidligere ikke-altaiske stenalderkultur Jōmon på de japanske øer.

Tidligere troede man at Altaisk var beslægted med de Uralske sprog, men denne teori er ikke længere anerkendt.

Det altaiske sprogtræ 

Stamtræ for de altaiske sprog ifølge Ethnologue:

Noter

Litteratur 

 Georg, Stefan, Peter A. Michalove, Alexis Manaster Ramer, og Paul J. Sidwell. 1999. "Telling general linguists about Altaic." Journal of Linguistics 35:65–98. Cambridge: Cambridge University Press.

Eksterne henvisninger 

 "The Turkic Languages in a Nutshell"  (Scienceontheweb) (engelsk)
 Martin W. Lewis: "Altaic and Related Languages?" (GeoCurrents, submitted on January 24, 2013) (hentet 22.02.2014)
 Asya Pereltsvaig: "The Altaic Family Controversy" (GeoCurrents, submitted on March 26, 2012)  (hentet 22.02.2014)