kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lydsporet

Lydsporet var et dansk tidsskrift, fanzine og "nyhedsbrev om filmmusik", der udkom i 21 numre mellem 1991 og 2001 og indeholdt artikler, anmeldelser, nyheder, etc.. 

De første otte numre, der udkom mellem 1991 og 1992, blev redigeret af Søren Henrik Jacobsen. Bladets skribenter i denne periode var Henning Bloch Andersen, Nicolas Barbano, Peter Bredmose, Michael Tutein Brenøe, Mikael Christensen, Viggo Degnbol, Arne Dupont, Søren Hyldgaard, Søren Henrik Jacobsen, Kenneth Jensen, Svend Ploug Johansen, Peder Pedersen, Steen Schapiro, Martin Schmidt, Hans Sørensen, Claus Vilholm og Nikolai Winther.

Senere genopstod Lydsporet som medlemsblad for Det Danske Filmmusik Selskab. Lydsporet nr. 21, februar 2001, fyldte 74 sider og blev det sidste nummer af bladet, hvorefter aktiviteterne fortsatte på internettet.

Fodnoter 

Filmtidsskrifter fra Danmark
Etableret i 1991
Ophørt i 2001
Strongoli

Strongoli er en italiensk by i provinsen Crotone i Calabrien. Den lægger også navn til en kommune, og befolkningstallet for by og kommune er på ca. 6000 personer.

Historie 
I antikken lå oldtidsbyen, Petelia, hvor det nuværende Strongoli er placeret. Iflg. traditionen skulle den være grundlagt af sagnhelten, Filoktetes.

Strongoli er den italienske barokkomponist Leonardo Vincis fødeby.

Erhverv 
I Strongoli produceres især vin, korn og citroner, og der er en udbredt kvægavl.

Fodnoter 

Byer i Calabrien
NIH

NIH kan henvise til flere artikler:
 National Institutes of Health
 Norges idrettshøgskole
 Nordjyllands Idrætshøjskole
Dawn of Dreams

Dawn of Dreams har flere betydninger:

 Dawn of Dreams (gothic metal-band), en gothic metal-band fra Østrig.
 Dawn of Dreams (dødsmetalband), et melodisk dødsmetal/black metal-band fra Tyskland.
 Dawn of Dreams (album), et studiealbum af det svenske avant-garde metal-band Pan.Thy.Monium.
Dawn of Dreams (gothic metal-band)

Dawn of Dreams var et østrigsk symfonisk gothic metal-band.

Medlemmer 
 Ralph Ammann – synthesizer, programmering
 Sebastian Goralik – guitar, vokal, programmering

Tidligere medlemmer 
 Markus Ender – guitar
 Alrun Lunger – guitar

Diskografi

Studiealbum 
 1996: Amber
 1998: Fragments
 2001: Eidolon

Ep'er 
 2000: Songs of Love and Pain

Demoer 
 1995: Visions in the Twilight

Eksterne henvisninger 
 

Metalgrupper fra Østrig
Gothic metal-grupper
Musikgrupper fra 1994
Rud. Rasmussens Snedkeri

Rud. Rasmussens Snedkerier var et dansk familiejet møbelsnedkeri i København, grundlagt i 1869 af Rudolph Rasmussen under navnet Rud. Rasmussens Fabrik for Egetræsmøbler. I 1930 skiftede firmaet navn til Rud. Rasmussens Snedkerier under ledelse af 2. generation, brødrene Rudolf og Victor Rasmussens. I 2011 blev virksomheden solgt til møbelfabrikanten Carl Hansen & Søn, som i 2016 afskedigede alle Rud. Rasmussens Snedkeriers medarbejdere og virksomheden og brandet blev lukket. Enkelte af de modeller, der blev udviklet under Rud. Rasmussens Snedkerier er videreført under navnet Carl Hansen, men tilvejebringes nu i højere grad industrielt og efter lavere kvalitetsstandarder.

Rud. Rasmussens Snedkerier var en familieejet virksomhed, der gik i arv gennem fire generationer. Firmaet fokuserede på at producere håndsnedkererede møbler af høj kvalitet, der har vist sig at være gode investeringsobjekter på såvel danske som internationale auktioner. De danske møbelklassikere er blevet et begreb, som siden slutningen af 1990'erne ikke sjældent er solgt til priser langt over nyprisen, hvor det gode håndværk er blevet en eftertragtet vare.

Snedkeriet, der virkede i 142 år, holdt siden 1875 til på Nørrebrogade 45. Efter mange års kamp med Københavns Borgerrepræsentation fra slutningen af 1970'erne, lykkedes det fjerde generation, snedkermester Jørgen Rud. Rasmussen sammen med sin daværende kompagnon, Helge Kurt Hansen, at få medhold i 1984 og forblive på adressen. Her foregik snedkerproduktion med showroom og butik helt frem til salget af virksomheden i 2011.

Rud. Rasmussens Snedkerier havde i en lang årrække et tæt samarbejde med toneangivende møbelarkitekter, blandt andre Martin Nyrop, Thorvald Bindesbøll, Kaare Klint og Mogens Koch. En række af dansk møbeldesigns klassiske modeller er udviklet i et samarbejdede med Rud. Rasmussens Snedkeriers skiftende snedkermestre. Blandt andre Faaborgstolen, Foldestolen, Safaristolen samt Mogens Kochs reolsystem Byggereolen.

Kilder 

Danske virksomheder etableret i 1869
Nørrebro
Virksomheder i København
Møbelproducenter i Danmark
Industribygninger i København
Matthew Briggs

Matthew Anthony Briggs (født 9. marts 1991) er en fodboldspiller fra Guyana, der spiller for Vejle Boldklub

Fulham 
Som 8-årig blev Briggs' talent spottet af en talentspejder fra Fulham. Også andre store Premier Leauge klubber som Arsenal, Tottenham og Chelsea, men valgte at skifte til Fulham i 1999.

Den 13. maj, 2007 fik Briggs sin debut i Premier League, da han afløste Moritz Volz i det 77. minut i en kamp mod Middlesbrough. Dette gjorde Briggs til den yngste spiller i Premier Leagues historie med sine 16 år og 65 dage. Han slog den tidligere rekordholder, Evertons James Vaughan, med 206 dage . 

Den 15. januar 2010 blev han for en kort stund udlejet til Leyton Orient, hvor han nåede at spille 1 liga kamp.

7. februar 2012 blev Briggs udlånt en måned til  Peterborough United.

Den 26. oktober 2012 blev han endnu engang udlånt en måned, men denne gang til Bristol City.

Den 1. marts 2013 blev han udlånt til Watford.

I sommeren 2014 udløb hans kontrakt, og da den ikke blev forlænget, stod han dermed uden noget kontrakt.

Briggs blev hentet til danske HB Køge i august 2019.

Landshold
Briggs har (pr. august 2019) spillet fire kampe for Guyanas landshold, som han har valgt at repræsentere.

Eksterne henvisninger

Referencer 

Fodboldspillere fra England
Fodboldspillere fra Fulham F.C.
Fodboldspillere fra Leyton Orient F.C.
Fodboldspillere fra Peterborough United F.C.
Fodboldspillere fra Bristol City F.C.
Fodboldspillere fra Watford F.C.
Elmo Williams

Elmo Williams (født 30. april 1913 i Lone Wolf, Oklahoma, død 25. november 2015) var en oscar-belønnet amerikansk filmproducer, -klipper og -instruktør. Han modtog en Oscar for klipningen af filmen Sheriffen fra 1952.

Williams begyndte som filmklipper på en håndfuld film af instruktøren Herbert Wilcox omkring 1940. Efter anden verdenskrig kom han til at arbejde sammen med andre instruktører, og gennembruddet kom med Sheriffen, som han klippede sammen med Harry W. Gerstad, og som indbragte en Oscar. Af andre film klippet af Elmo Williams kan nævnes En verdensomsejling under havet (1954), som indbragte en Oscar-nominering, og Cleopatra, hvor han dog ikke blev krediteret for sit arbejde.

I løbet af 1950'erne forsøgte han sig desuden som instruktør, hvilket dog ikke blev nogen større succes. Senere blev han producer på en række film, blandt andet Den længste dag (1962) og Tora! Tora! Tora! (1970), og han var produktionsleder for 20th Century Fox nogle år i begyndelsen af 1970'erne.

Han har udgivet sine erindringer i bogen Elmo Williams: A Hollywood Memoir (2006).

Eksterne henvisninger 

 

Filmproducere fra USA
Filmklippere fra USA
Filminstruktører fra USA
Hundredårige
Teatro Carlo Felice

Teatro Carlo Felice er et operahus i Genova, Italien. Huset bruges til opførelser af opera og ballet samt til koncerter. Teatro Carlo Felice ligger på Piazza De Ferrari.

Huset er opkaldt efter hertugen Carlo Felice og er tegnet af den lokale arkitekt Carlo Barabino. Teateret er opført på det sted, San Domenico-kirken lå; grundstenen blev lagt den 19. marts 1826.

Historie

Indvielse 
Huset blev indviet med en opførelse af Vincenzo Bellinis opera Bianca e Fernando den 7. april 1828, selvom dele af byggearbejdet ikke var helt færdiggjort. Publikumsrummet kunne rumme 2.500 tilskuere og bestod af fem etager inddelt i 33 bokse hver samt et galleri og et antal ståpladser.

I 1892 deltog teateret i byens fejring af 400-året for Columbus' opdagelse af Amerika. Teatret blev renoveret til lejligheden, og Verdi blev spurgt, om han ville komponere en opera for at markere jubilæet, en ære som komponisten dog afslog.

Ødelæggelse under krigen og genopbygning 
Operahuset blev ændret mange gange i årene fra 1859-1934 og forblev relativt uskadt indtil den 9. februar 1941, hvor et missil fra et britisk krigsskib ramte taget og ødelagde loftet i publikumsrummet, som ellers havde været et unikt eksempel på rokoko med dets malede engle, keruber og andre vingede væsener. Operahuset blev yderligere skadet den 5. august 1943, hvor bomber antændte en brand bag scenen, som dog ikke nåede ind i tilskuerrummet. Et luftangreb i september 1944 forrettede desuden omfattende ødelæggelser på teatrets facade. Krigen gjorde således et smukt operahus til en ruin.

Operahuset blev genopført efter krigen; dets originale facade er søgt genskabt, mens den indre indretning er helt moderne. Huset blev officielt genåbnet i juni 1991 med en hovedscene med plads til 2.000 tilskuere og en intimscene med plads til 200.

Links 
 Teatro Carlo Felices hjemmeside

Operahuse i Italien
Genova
Pingliang

Pingliang (平凉市; pinyin: Píngliàng Shì) er et bypræfektur i den kinesiske provins Gansu.

Administrative enheder 
Pingliang har et areal på 11.325 km² og 2.190.000 indbyggere (2004). Den består af et bydistrikt og seks amter:

 Bydistriktet Kongtong – 崆峒区 Kōngtóng Qū ; 1.936 km², 480.000 indbyggere, regeringssæde Xidajie 西大街; ;
 Amtet Jingchuan – 泾川县 Jīngchuān Xiàn  1.486 km², 330.000 indbyggere, hovedby: Chengguan 城关镇;
 Amtet Lingtai – 灵台县 Língtái Xiàn ; 2.038 km², 230.000 indbyggere, hovedby: Zhongtai 中台镇;
 Amtet Chongxin – 崇信县 Chóngxìn Xiàn ; 850 km², 90.000 indbyggere, hovedby: Jinping 锦屏镇;
 Amtet Huating – 华亭县 Huátíng Xiàn ; 1.266 km², 170.000 indbyggere, hovedby: Donghua 东华镇;
 Amtet Zhuanglang – 庄浪县 Zhuānglàng Xiàn ; 1.556 km², 420.000 indbyggere, hovedby: Shuiluo 水洛镇;
 Amtet Jingning – 静宁县 Jìngníng Xiàn; 2.193 km², 470.000 indbyggere, hovedby: Chengguan 城关镇.

Trafik 
Kinas rigsvej 312 går gennem området. Den begynder i Shanghai og ender ved grænsen mod Kasakhstan, og passerer blandt andet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Urumqi.

Eksterne henvisninger 

 Officiel webside  
 Fotos fra Pingliang hos Panoramio 

Bypræfekturer i Gansu
Fundamental analyse

Fundamental analyse er vurdering af en børsnoteret aktie ud fra årsrapporten. Fudamental analyse går hovedsagligt ud på at bearbejde informationer fra årsrapporten. Ligeledes kendt som fundamental analyse, der indebærer at man ser på indtægt, de påløbne udgifter, aktiver, ansvarene og en hel række andre finansielle aspekter i virksomheden.

Finansiel økonomi
Teatro Massimo Bellini

Teatro Massimo Bellini er et operahus i Catania på Sicilien. Operahuset er opkaldt efter Vincenzo Bellini, der blev født i byen. Det blev indviet den 31. maj 1890 med en opførelse af komponistens mesterværk, Norma. Teatro Massimo Bellini har plads til 1.200 tilskuere.

Historie 
Ideen til Teatro Massimo Bellini blev til i kølvandet af jordskælvet i 1693, der udslettede Catania. Grundstenen til det nuværende teater blev dog først lagt i 1812.

Det var arkitekten Salvatore Zahra Buda, der fik i opdrag at udfærdige en plan for et teater på Piazza Nuovaluce overfor Santa Maria di Nuovaluce-klosteret. Teatret, som man ønskede skulle afspejle den voksende bys ambitioner, blev derfor først kaldt Teatro Nuovaluce.

Grundet finansielle problemer måtte man imidlertid indstille arbejdet i nogle år. I mellemtiden så et midlertidigt teater dagens lys; det åbnede 1822, men blev ødelagt under 2. verdenskrig. Da Teatro Nuovaluce blev åbnet, blev det indtil 1865 brugt om sommeren; i det år blev det solgt for at kunne finansiere opførelsen af et helt nyt teater.

I 1870 faldt det så i teaterarkitekten Carlo Sadas lod at finde et passende sted til det nye teater. Mange mulige steder blev overvejet for det længe ønskede "Teatro Massimo". Det var først da en kommunal komité trådte ind i arbejdet, at der kom skred i beslutningsprocessen. Teatret blev færdiggjort i løbet af syv år og åbnede i maj 1890.

Indretning og repertoire 
Husets ydre er udformet, så det matcher den sicilianske barok, man finder på nabobygningerne fra sidst i det 17. århundrede. Marmorfoyeren, "Ridotto", er udsmykket med stuk og en statue af Bellini er opstillet centralt mellem buerne.

Tilskuerrummet er udsmykket med rød plys og indeholder et parket og fire etager med tilskuerbokse. Loftet er udsmykket med malerier, der viser scener fra fire af Bellinis mest kendte operaer.

Operahuset har gennem historien opført næsten alle Bellinis værker. Maria Callas har sunget Norma på teatret i 1951 som en markering af 150-året for komponistens fødsel.

Links 
 Teatro Massimo Bellinis hjemmeside

Operahuse i Italien
Biskop Asser

Asser (død 908 eller 909) var en walisisk munk, som i 890 blev biskop af Sherborne. Hans oprindelige navn var muligvis Gwyn eller Guinn, som betyder "velsignet"; Asser og Asher er det samme på hebraisk og navnet på Jakobs ottende søn i Det gamle testamente.

Han var en munk i St. Davids i Dyfed. Intet er kendt om hans tidlige liv. Han begyndte at arbejde for kong Alfred den Store i Wessex med oversættelsesarbejde og åndelig vejledning af kongen. I 893 skrev han en biografi om Alfred, Kong Alfreds liv, som selv om det måske bare var et ufærdigt udkast, er den bedste kilde, vi har om en tidlig engelsk konge. Der eksisterer ingen kopier af værket mere, men en række andre forfattere inkluderede tydeligvis dele af det i deres egne værker i de følgende århundreder. Det gælder fx Byrtferth de Ramsey i Historia Regum omkring år 1000, Florence af Worcester i sin krønike fra begyndelsen af det 12. århundrede samt en ukendt kronikør i Skt. Neots-annalerne fra midten af det 12. århundrede.

Mellem 892 og 900 blev han biskop af Sherborne. Han var allerede bispeviet, og det er muligt, at han var biskop af St. Davids eller hjælpebiskop under Wulfsige af Sherborne. Giraldus Cambrensis nævner ham som biskop af St. Davids, men hans værk blev ikke skrevet før i 1191, og oplysningerne regnes derfor som usikre.

Tjek fødsels- og dødsår
Biskopper
Personer fra Wales
Æthelhelm af Wessex

Æthelhelm eller Æþelhelm (ca. 865-ca. 890) var søn af Æthelred af Wessex (Æþelræd).

Både han og hans bror var for ung til at arve tronen i 871, da Æthelred blev dræbt, og tronen overgik derfor til Æthelreds yngre bror kong Alfred den Store). Da Alfred døde, forsøgte Æthelhelms ældre bror, at overtage tronen fra Alfreds søn Edward af Wessex med hjælp fra de danske vikinger, men han blev dræbt ca. 903 i Kent i et slag mellem støtter af Edvard og danske vikinger. Æthelhelm forblev derimod loyal, og menes at have været Ealdorman af Wiltshire.

Referencer 

Konger af Wessex
Orion-armen

Orion-armen er en af de mindre spiralarme i Mælkevejen hvori Solsystemet sammen med Jorden er beliggende. Orion-armen kaldes også den lokale arm, Local Spur eller Orion Spur.
Orion-armen er opkaldt efter dens beliggenhed i retningen af stjernebilledet Orion, den ligger imellem to af de store spiralarme i Mælkevejen Sagittarius og Perseus. Solsystemet og Jorden ligger tæt på den Lokale boble i Orion-armen, nogenlunde i midten af armen 26.000 lysår fra Mælkevejens centrum.

Se også

Eksterne henvisninger og kilder 

Mælkevejen
Regeringen Thorvald Stauning III

Ministeriet Thorvald Stauning III var Danmarks regering 4. november 1935 – 15. september 1939.

Regeringen bestod af følgende ministre:

 Statsminister: Thorvald Stauning
 Udenrigsminister: P. Munch
 Finansminister: 

H.P. Hansen til 20. juli 1937, derefter 
Vilhelm Buhl  
  
 Forsvarsminister: Alsing Andersen 
 Kirkeminister: Johannes Hansen 
 Undervisningsminister: Jørgen Jørgensen 

 Justisminister: K.K. Steincke

 Indenrigsminister: Bertel Dahlgaard 
 Minister for offentlige arbejdere (Trafikminister): N.P. Fisker

 Landbrugsminister (fra 09. november 1935 Minister for landbrug og fiskeri): Kristen Bording 
 Minister for industri, handel og søfart: Johs. Kjærbøl  
 Socialminister: Ludvig Christensen

Se også 

 Ministerium
 Minister

Stauning, Thorvald, 3, Regeringen
Filmsamlerfestival 80

Filmsamlerfestival 80 var en dansk filmfestival, der fandt sted den 10. maj 1980 i biografen Klaptræet på Kultorvet i København. 

Festvalen var arrangeret af Jakob Stegelmann, der viste 8mm-film i alle biografens tre sale. En af salene viste såkaldte highlight-udgaver (forkortede film), en anden sal viste korte farcer og tegnefilm, og den tredje sal viste komplette spillefilm såsom Night of the Living Dead (der her fik sin danske biografpremiere), Dr. Strangelove og Guldfeber.

Det var den første danske festival for filmsamlere.

Filmfestivaler i Danmark
Kultur i København
Langsted

Langsted (dansk) eller Langstedt (tysk) er en landsby og kommune beliggende omtrent 20 km syd for Flensborg på midtsletten ved Trenen liger overfor nabobyen Eggebæk i Sydslesvig. Administrativt hører kommunen under Slesvig-Flensborg kreds i den nordtyske delstat Slesvig-Holsten. Kommunen samarbejder på administrativt plan med andre kommuner i omegnen i Eggebæk kommunefællesskab (Amt Eggebek). I kirkelig henseende hører Langsted under Eggebæk Sogn. Sognet lå i Ugle Herred (Flensborg Amt), da området tilhørte Danmark.

Geografi
Langsted er beliggende ved Trenen på heden, hvor jorderne er sandede. Der skelnes mellem Vester og Øster Langsted. Omegnen er stærkt præget af landbrug. I øst og nordøst grænser byen til Eggebæk og Tydal. Grænsen dannes her af floden Trene. Syd for byen ligger den cirka 300 ha store Byskov (Büschauer Holz). Ved kommunens østlige kant løber motorvejen A 7 / E45 i nord-sydlige retning.

Historie
Langsted blev første gang nævnt 1453. Stednavnet beskriver en langstrakt bebyggelse, afledt af gammeldansk stath. På sønderjysk udtales stednavnet Långste.

Noter 

Byer i Kreis Slesvig-Flensborg
Eskeris

Eskeris, Eskris (dansk) eller Esgrus (tysk) er en landsby og kommune beliggende i det østlige Angel i Sydslesvig. Administrativt hører kommunen under Slesvig-Flensborg kreds i den tyske delstat Slesvig-Holsten. Kommunen samarbejder på administrativt plan med andre kommuner i omegnen i Gelting Bugt kommunefællesskab (Amt Geltinger Bucht). Eskeris er sogneby i Eskeris Sogn. Sognet lå i Ny Herred (Flensborg Amt), da området tilhørte Danmark.

Geografi 
Den nuværende kommune blev dannet i 1973 og består af Adsbøl (Atzbüll), Bojum (Bojum), Berrishave (Birzhaft), Brunsholm, Ellgaard, Eskeris Skovby (Esgrusschauby), en del af Grønholt (Grünholz), Havholt (Haveholz), Grisgaard (Griesgaard), Løgtoft (Lüchtoft), Nygaard (fortysket til Frauenhof, Fruenhof), Rødbjerg (Rottberg), Rørmose (Röhrmoos), Skræpperyde (på dansk også Skræpperi, på tysk Schrepperie), Svaneborg (Schwanburg), Tolslev (Tollschlag), Ulvegrav (Ulegaff) og Vippetorp (Wippendorf).

Jorderne omkring Eskeris er lermuldet og frugtbar. Der er små skovpartier, især ved Eskeris Skovby. Den ved grænsen til Stangled Kommune beliggende Trankær Skov er udpeget som Natura 2000-område. Øst for landsbyen ved Ulegrav udspringer Grimsåen, som munder efter 13 km ved Grimsnæs ud i Slien; ved Vippetorp udspringer åen Lebæk. Ved Brunsholm gods udspringer Bronsbæk (Esgruser Mühlenstrom, Eskeris møllestrøm), som efter 6,5 km udmunder i Lippingå. Bronsbæk har tilløb af Lumbæk. Lumbæk er nævnt første gang 1598. Forleddet er  adj. lum (lunken). Navnet er kendt fra ø-dansk. Muligt er også et oprindelig Lundbæk med udvikling af n til m foran b.

Landsbyen Skræpperyde strækker sig til både Eskeris og Stoltebøl kommuner.

Historie 
Eskeris er første gang nævnt 1352 (Reg. cap.). Stednavnets forled henføres til gada. æski i betydning bevoksning af ask. Efterleddet henføres til røse og betegner måske en gravhøj. Adsbøl er første gang nævnt 1260 (Dipl. dan.), afledt af mandsnavn Atti. Navnet Løgtoft er første gang dokumenteret 1460. Løgtoft henføres til plantenavnet løg. Skræpperyde er første gang nævnt 1687. Navnet henføres til plantenavnet skræppe.

Kirken er viet Vor Frue og ligger højt tæt mod Sterup. Den er opført af kampesten og efter de rundbuede vinduer at dømme ikke senere bygget end i 1200-tallet. Det firekantede tårn er lige som koret opført af mursten. Under tårnet er et begravelseskapel fra 1797 for ejerne af Rundtoft, i en tilbygning fandtes et ligende for ejere fra Brunsholm. Altermaleriet viser nadverens indstiftelse. Orglet er fra 1824. Døbefonten er fra 1819. Kirkesproget var i indtil 1864 blandet dansk-tysk, skolesproget var dansk..

Våben 
Kommunevåben viser (som henvisning til bynavnet) et ask-træ samt en sølvfarvet månesegl med stjerne som symbol på Nyherredet.

Billeder

Eksterne henvisninger 

 Eskeris Kommune

Noter 

Byer i Angel
Byer i Kreis Slesvig-Flensborg
Byer i Slesvig-Holsten
HMS Royal Sovereign (1857)

HMS Royal Sovereign blev påbegyndt i 1849 som et af de fire 120-kanoners linjeskibe i Duke of Wellington-klassen. Skibene skulle være de hidtil største i Royal Navy, men de blev alligevel overhalet af udviklingen, da den franske flåde søsatte det første skruedrevne linjeskib, Napoleon i 1850. Det udløste hektisk aktivitet i England, hvor de fire skibe i stedet blev bygget færdige i en 9,1 meter længere udgave med plads til maskineri og 131 kanoner. Royal Sovereign var det sidste i serien, og det blev søsat i 1857, men da det var ved at være færdigt, var der ikke længere brug for det, så det blev ikke udrustet til aktiv tjeneste. Navnet betyder "den kongelige hersker".

Tårnskib 

I mellemtiden var de første panserskibe blevet bygget, og de havde med ét slag gjort linjeskibene forældede. Nogle af de nyeste linjeskibe blev ombygget til panserfregatter med kanonerne anbragt i bredside som på de gamle linjeskibe. En mere radikal løsning blev foreslået af opfinderen og søofficeren Cowper Phipps Coles, der havde konstrueret drejelige kanontårne, som han fik lov til at montere på Royal Sovereign. Arbejdet gik i gang i april 1862, og de to øverste dæk blev fjernet fra skibet, så det fremstod som et kystforsvarsskib med ret lavt fribord. Royal Sovereign var færdigbygget i august 1864 og blev dermed det første britiske panserskib med kanontårne.

Artilleri 

I de oprindelige planer indgik der fem kanontårne, der hver enten skulle have to 68 punds kanoner eller en enkelt 100 punds. Man endte dog med fire tårne, som i stedet fik kraftigere kanoner. Det forreste tårn havde 2 kanoner, mens de tre andre havde én. Tårnene var anbragt på centerlinjen, så de alle kunne bruges i bredsiden. De nye kanoner var to riflede 21,5 cm forladere og 3 glatløbede, der kunne affyre 168 punds granater. In 1867 blev de alle erstattet med 22,9 cm riflede forladere.

I Royal Navy ønskede man at afprøve modstandskraften i de nye kanontårne. Den 15. januar 1866 lod man HMS Bellerophon affyre tre skud fra en af sine 22,9 cm kanoner mod det agterste tårn på Royal Sovereign, på en afstand af kun 180 m. Det viste sig, at selv om der kom buler i tårnet, og dets bagside blev gennembrudt, så blev det ved med at fungere.

Tjeneste 

Skibet gjorde tjeneste i den engelske kanal, med base i Portsmouth. Det meste af tiden gik med at afprøve kanontårne og kanoner, og allerede i oktober 1866 udgik det af aktiv tjeneste. I juli 1867 kom Royal Sovereign igen under kommando, og deltog i sommerens flåderevy, hvorefter det blev en del af flådens artilleri-skole, HMS Excellent, til 1873. Derefter lå det i reserve til salget i maj 1885.

Litteratur 

 Roger Chesneau and Eugene M. Kolesnik, ed., Conway's All The Worlds Fighting Ships, 1860-1905, (Conway Maritime Press, London, 1979), 
 David Lyon & Rif Winfield The Sail & Steam Navy List 1815-1889 
 Oscar Parkes. British Battleships, 4. udgave 1973,

Noter 

Slagskibe fra Storbritannien