kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alternativets Unge

Alternativets Unge, forkortet ÅU, er Alternativets officielle ungdomsorganisation og blev stiftet den 10. december 2016, efter at have opereret som bevægelse i partiet Alternativet under navnet Alternativets Ungenetværk i 2015. Alternativet var oprindeligt imod ideen om ungdomsorganisation, men nogle medlemmer startede en Facebook-side og ungdomsorganisation i 2015.

Forpersoner 
Politisk forperson for Alternativets Unge

2020 -: Mikkel Høj Bagger Larsson

2019 - 2020: Emil Ipsen

Politisk næstforperson for Alternativets Unge

2020 -: Katrine Skov-Hansen

2019 - 2020: Anton Teglbjærg

Organisatorisk forperson for Alternativets Unge

2021 -: Nikoline Erbs Hillers-Bendtsen

2020 - 2021 Malthe Uldbæk Iversen

2019 - 2020: Emilie Østergaard Knudsen

Organisatorisk næstforperson for Alternativets Unge

2020 - 2021 Nikoline Erbs Hillers-Bendtsen

2019 - 2020: Malthe Uldbæk Iversen

Struktur 
Foreningen struktur er følgende:

 Landsmødet er et årligt møde for alle medlemmer, hvor landsforeningens vedtægter tilpasses og medlemmer vælges til landsforeningen
 Landsforeningen består af tre organer: Hovedbestyrelsen, Politisk Udvalg og Forretningsudvalget
 Lokalkredsforeningerne dækker et geografisk område som f.eks. Nordsjælland eller Odense og består af alle medlemmer, der bor i dette område.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Alternativets Unges hjemmeside

Politiske ungdomsorganisationer fra Danmark
Alternativet
Kulturborgmestre i København

Kulturborgmesteren i København var oprindeligt Skole– og Kulturborgmester og leder af magistratens 1. afdeling.

I 1998 blev der oprettet en post som Kultur– og fritidsborgmester.

Magistratens 1. Afdeling  
(Skole– og Kulturborgmestre)
 1856-1862: Stephan Linnemann  
 1863-1873:  Lars Christian Larsen 
 1873-1897:  Hans Nicolai Hansen (frikonservativ), (senere formand for Landstinget)
 1897-1917: Theodor Dybdal, (senere politidirektør) 
 1917-1940: Ernst Kaper (konservativ)
 1940-1951: Alfred Bindslev (konservativ), (MF)
 1951-1970: Ove Weikop (konservativ), (handelsminister 1950-1951) 
 1970-1978: Børge A. Schmidt (socialdemokrat)
 1978-1985: Bent Nebelong (konservativ)
 1986-1994: Tom Ahlberg (SF)
 1994-1997: Jens Johansen (SF)

Magistratens 6. Afdeling  
(Rådhusborgmestre)
 1978-1997: Hans Thustrup Hansen (konservativ)

Borgmestre for Uddannelse– og Ungdomsforvaltningen  
(Skoleborgmestre)
 1998-2005: Per Bregengaard (Enhedslisten)

Borgmestre for Kultur– og Fritidsforvaltningen 
(sammenlagt af dele af magistratens 1. og 6. afdelinger)
 1998-2001: Hans Thustrup Hansen, (konservativ) 
 2002-2007: Martin Geertsen (Venstre), (MF)
 2008-2013: Pia Allerslev (Venstre)
 2014-2017: Carl Christian Ebbesen (DF)
 2018-2018: Niko Grünfeld (Alternativet)
 2018-2021: Franciska Rosenkilde (Alternativet)
 2022-nu: Mia Nyegaard (Radikale Venstre)
Jacob Praetorius den ældre

Jacob Praetorius (født omkring 1520 i Magdeburg, død 1586 i Hamburg) var en tysk organist og komponist.

Kun lidt er kendt om Praetorius' liv. Sandsynligvis fik han oplæring i hjembyen af Martin Agricola. Fra 1555 og til sin død fungerede Praetorius som organist og kirkemusikkomponist ved to kirker i Hamborg.

Også sønnen Hieronymus og sønnesønnen Jacob var framstående musikere.

Værker 
I 1566 offentliggjorde Praetorius Opus musicum excellens et novum, en samling med over 200 værker af tyske og nederlandske komponister. Bare et Te deum laudamus a 4 er med sikkerhed komponerede af Jacob Praetorius selv, og af denne er bare første del bevaret. Praetorius offentliggjorde endvidere en samling af koraler i 1554. Videre er Veni in hortum meum a 4 enten komponeret af ham selv eller af sønnesønnen Jacob Praetorius den yngre.

Eksterne henvisninger 
 

Renæssancekomponister
Komponister fra Tyskland
Organister fra Tyskland
Nordtyske orgelskole
Jacob Praetorius den yngre

Jacob Praetorius (også Jacobus; født 8. februar 1586 i Hamburg, død 21. eller 22. oktober 1651) i Hamborg, var en tysk organist og komponist.

Sin første undervisning fik Praetorius af faderen Hieronymus. Både faderen og farfaderen, Jacob Praetorius den ældre, var organister ved St. Jacobi-kirken i Hamborg.

18 år gammel blev Praetorius organist ved St. Petri-kirken i Hamborg, en stilling han beholdt til sin død. I 1606 studerede han hos Jan Pieterszoon Sweelinck i Amsterdam. Sweelinck skrev en motet i anledning Praetorius' bryllup i 1608. Jacob Praetorius havde tre døtre og tre sønner – af disse blev sønnen Hieronymus en kendt musiker.

Jacob Praetorius' kompositioner omfatter hovedsagelig motetter og orgelstykker. Han underviste i orgelspil og komposition, og blandt hans mest betydelige elever regnes Matthias Weckmann og Berendt Petri. Den berømte organist Heinrich Scheidemann var Praetorius' samtidige.

Litteratur 
 
 Klaus Beckmann: Die Norddeutsche Schule. Orgelmusik im protestantischen Norddeutschland zwischen 1517 und 1755. Teil I: Die Zeit der Gründungsväter 1517–1629. Schott, Mainz 2005. Teil II: Blütezeit und Verfall 1620–1755. Schott, Mainz 2009.

Eksterne henvisninger 
 
 

Barokkomponister
Komponister fra Tyskland
Organister fra Tyskland
Nordtyske orgelskole
Personer fra Hamborg
Martin Agricola

Martin Agricola (født 6. januar 1486 i Schwiebus, Nedre Schlesien, død 10. juni 1556 i Magdeburg) var en tysk musikteoretiker, musikpædagog og komponist fra renæssancen.

Liv og virke 

Acricola var søn af en rig bonde. Efter 1510 rejste han i de østlige dele af Tyskland, han var sandsynligvis blandt andet i Frankfurt an der Oder og Leipzig. På denne tid lærte han sig som autodidakt grundlaget for sin musikalske kundskab.

I 1519 slog Agricola sig ned i Magdeburg som musiklærer. Reformationen blev kort efter gennemført i byen, og Agricola sluttede sig til. Med indføringen af den nye kristendomsbekendelse blev byens ulige musikskoler slået sammen til én, og Agricola blev i 1525 ansat som skolens kantor. Ved siden af lærergerningen bestræbte Agricola sig frem for alt på at give den nye protestantiske bevægelse en egen kirkemusik. I 1528 offentliggjorde han Ein kurz deudsche Musica, en populær indføring i musikundervisning, og i 1529 en vigtig afhandling om tidens musikinstrumenter: Musica instrumentalis deudsch.

Agricola gav værdifulde bidrag til udviklingen af musiknotation, for eksempel skalaen, notenøglerne og taktslag.

Agricola var den første, som tonesatte Martin Luthers koral Ein feste Burg med fire stemmer.

Magdeburg by har opkaldt gaden Martin-Agricola-Straße efter ham.

Værker i udvalg 
 Ein kurtz deutsche Música, (1528).
 Música instrumentalis deudsch, (1529).
 Música figuralis deutsch, Magdeburg 1532.
 Von der proportionibus, (1532).
 Rudimenta musices, (1539).
 Duo libri murices, (1561).

Noter

Litteratur 
 Martin Agricola: Von der Lauten..., 1529. Leipzig Faksimile, Tree Edition, Lübeck 2003

Eksterne henvisninger 
 
 
 

Renæssancekomponister
Kirkemusikkomponister
Komponister fra Tyskland
Musikkteoretikere fra Tyskland
Personer fra Swiebodzin
Ernst Christiansen (redaktør)

Ernst Christiansen (født 10. september 1877 i Vejbæk (Bov Sogn, Flensborg Amt), død 26. februar 1941 i Flensborg) var redaktør af Flensborg Avis.

Ernst Christiansen var søn af postkonduktør J.E. Christiansen og hustru Gander, født Lassen, og gift 7. maj 1904 med Julie, født Lieb.

Ernst Christiansen blev medarbejder på Flensborg Avis i 1893, og 1906-1940 var han leder og chefredaktør.

Referencer 

Journalister fra Tyskland
Personer fra Flensborg
Danske sydslesvigere
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Nationalpark Gran Paradiso

Nationalpark Gran Paradiso (Italiensk: Parco nazionale del Gran Paradiso, ), er en Italiensk nationalpark i De grajiske Alper, mellem regionerne Valle d'Aosta og Piemonte. Nationalparken har navn efter bjerget Gran Paradiso, som ligger i parken, og hænger sammen med den franske Parc national de la Vanoise. Området blev oprindeligt beskyttet for at beskytte Alpestenbukken mod krybskytter, da det var et privat jagtområde for kong Victor Emmanuel 2., men nu beskyttes også andre arter.

Historie 

Først i det 19. århundrede, var alpestenbukken hårdt presset af jagt, men omkring 60 eksemplarer overlevede i Gran Paradiso- og Vanoiseområdet.  Den var intenst jagtet, både som sport, men også fordi dele af den blev brugt i terapeutisk sammenhæng: Man lavede amuletter af en lille tværformet knogle tæt på dyrets hjerte, som skulle beskytte mod voldelig død. På grund af den store nedgang i bestanden oprettede, den kommende konge, Victor Emmanuel, det Det Kongelige Jagtreservat Gran Paradiso i 1856, og der blev ansat vagter for at beskytte alpestenbukken. Stier der dengang blev udlagt til stenbukken bruges stadig i dag, som en del af 724 kilometer langt net af markerede stier og muldyrspor.

I 1920 Victor donerede Emmanuel 2.s barnebarn Kong Victor Emmanuel 3. parkens oprindelige 21 kvadratkilometer, og parken blev oprettet i 1922. Det var Italiens første nationalpark.  På trods af parkens tilstedeværelse var stenbukken udsat for krybskytteri frem til 1945, da der kun var 419 tilbage. Beskyttelsen blev øget, og nu er der omkring 4.000 alpestenbukke i parken.

Geografi 

Parken ligger i De grajiske Alper i regionerne Piemonte  og Valle d'Aosta i det nordvestlige Italien. Den omfatter 703 kvadratkilometer alpint terræn. 10% af parkens areal er skovdækket. 16.5% er landbrugsområde, bl.a. med græsning, 24% er uopdyrket, og 40% er golde områder. 9.5% af området er dækket af 57 gletsjere,  og parkens bjerge og dale er dannet af gletsjere og floder. Parkens område ligger mellem 800 og 4.061 meter over havet, med en gennemsnitshøjde på 2.000 meter. Dalbundene i parken er skovdækkede, mens der er alpine områder i højderne og klipper og gletsjere højest oppe. Gran Paradiso er det eneste bjerg i Italien over 4.000 meters højde, hvor hele bjerget ligger i landet. Mont Blanc og Matterhorn kan ses fra bjergtoppen. I 1860 var John Cowell den første til at bestige toppen. Mod vest har parken grænse tilden franske Parc national de la Vanoise. Samlet er de to nationalparker det største beskyttede område i Vesteuropa. De samarbejder om beskyttelsen af alpestenbukken som har sæsonmæssige vandringer hen over grænsen.

Se også 
 Nationalparker i Italien

Referencer

Henvisninger 

 Officiel website 
 Pages by the Park Authority on Parks.it

Nationalparker i Italien
Valle d'Aosta
Piemonte
Seven Psychopaths

Seven Psychopaths er en sort komedie kriminalfilm fra 2012, skrevet og instrueret af Martin McDonagh. I hovedrollerne ses Colin Farrell, Sam Rockwell, Woody Harrelson og Christopher Walken med Tom Waits, Abbie Cornish, Olga Kurylenko og Željko Ivanek i birollerne. Filmen er det andet samarbejde mellem McDonagh, Farrell og Ivanek, efter In Bruges fra 2008. The film was a co-production of the United States and the United Kingdom.

Seven Psychopaths had its verdenspremiere den 7. september 2012 på Toronto International Film Festival. Den blev udgivet i USA og Canada den 12 oktober 2012 og i England den 5. December 2012.

Handling 
Den irske Hollywoodforfatter Marty (Colin Farrell) har svært ved at finde på ideer til sit næste manuskript, "Seven Psychopaths". Han får dog masser af inspiration forærende, da to af hans bemærkelsesværdige venner, Billy (Sam Rockwell) og Hans (Christopher Walken), kidnapper den lokale gangster Charlie Costello's (Woody Harrelson) lille Shih Tzu hund for løsepenge.

Rolleliste 
 Colin Farrell som Martin "Marty" Faranan
 Sam Rockwell som Billy Bickle
 Woody Harrelson som Charlie Costello
 Christopher Walken som Hans Kieslowski
 Tom Waits som Zachariah Rigby
 Abbie Cornish som Kaya
 Olga Kurylenko som Angela
 Željko Ivanek som Paulo
 Linda Bright Clay som Myra Kieslowski
 Long Nguyen som the Vietnamese priest
 Harry Dean Stanton som the Quaker
 Amanda Warren som Maggie
 James Hébert som Killer
 Christine Marzano som The Hooker
 Kevin Corrigan som Dennis
 Gabourey Sidibe som Sharice
 Michael Pitt som Larry
 Michael Stuhlbarg som Tommy
 Helena Mattsson som Blonde lady

Referencer

Ekstern henvisning 
 

Komediefilm fra USA
Amerikanske film fra 2012
Komediefilm fra Storbritannien
Britiske film fra 2012
Dramafilm fra Storbritannien
Dramafilm fra USA
Parlamentstog

Parlamentstog () i Storbritannien var passagerbetjening som krævet af en parlamentslov vedtaget i 1844 efter hvilken, billig og basal jernbanetransport skulle stilles til rådighed for mindrebemidlede passagerer. Loven krævede, at mindst en sådan betjening skulle køre på hver eneste linje i hele landet.

En sådan service er ikke længere et lovkrav, og betegnelsen er kommet til i stedet at beskrive togbetjening, der fortsat opretholdes for at undgå omkostningerne ved at lukke en station eller en hel linje, men hvor betjeningen samtidig er beskåret så kraftigt, at der sommetider blot er én afgang om ugen og ikke til speciel lav pris. Sådanne afgange kaldes også "spøgelsestog".

Jernbanetransport
Mixed double curling

Mixed double curling er en variation af curling hvor hvert hold består af en mand og en kvinde. Ideen til sporten stammer fra Canada og blev lavet i 2001 som en af i alt 4 discipliner ved det såkaldte Continental Cup of Curling, som er en stor curlingturnering, hvis eneste formål er at øge kendskaben til og interessen for curling. Sporten fik sit første anerkendte verdensmesterskab i 2008, men blev i første omgang ikke godkendt som en olympisk sportsgren. Siden er sporten dog blevet godkendt og de olympiske lege i 2018, er de første hvor sporten optræder som disciplin.

Spilleregler 
Spillereglerne ligner reglerne i almindelig curling bortset fra:
 Hvert hold har kun 6 sten, hvoraf den ene allerede er placeret på banen. Det betyder at hvert hold kun har 5 sten at spille. Det gøres ved, at den ene spiller, spiller den første og den sidste sten i enden, og den anden skyder de 3 mellemværende sten. I modsætning til almindelig curling har spillerne ikke nødvendigvis fast position. Det vil sige at de kan skifte position fra ende til ende. 
 Placering af sten. Der er i starten af hver ende allerede to placerede sten, og det hold som har tabt den forgående ende, har nu valget mellem én af to positioner:
 En center-guard. En center-guard midt på centerlinjen, hvis afstand til huset afgøres af forholdende på isen. 
 En sten i huset lige bagved tee-line (linjen der løber på tværs gennem huset), samt retten til at skyde sidste sten (hammeren). Denne sten gør det dog fordelagtigt for modstanderen at lave et såkaldt frys (en sten som ligger klos op ad, lige foran).
 De kun 2 spillere gør at man skal skynde sig op og feje på sin egen sten, da der ikke er andre til at gøre det. Ligesom i almindelig curling skulle medspilleren nemlig stå i den anden ende af banen. Denne regel er dog ændret, hvilket betyder at holdene nu selv kan bestemme, om de vil have en i den anden ende til at holde øje med retningen på stenen, eller om de hellere vil have en fejer fra starten. 
 Power play som gør det muligt for hvert af holdene én gang i en kamp at flytte placeringen af stenen ud til den ene af siderne på banen. Dette medfører mere risikofyldt spil, som bruges hvis man f.eks. er bagude og mangler point.

Referencer 

Curling
Voronoi-diagram

Et Voronoi-diagram er indenfor matematik en opsplitning af det euklidiske plan (2D) i regioner, baseret på afstanden til en specifik delmængde af punkter i planet. For hvert generator-punkt eller frø-punkt (på eng.: seedpoint), er der en region bestående af alle punkter, der ligger tættere på generator-punktet end på noget andet generatorpunkt. Disse regioner kaldes for Voronoi-celler. Begrebet er nært beslægtet med Delaunay triangulation, Dirichlet nedbrydning og Thiessen polygoner med hvem det, i det store og hele deler beviser med.

Diagrammet er opkaldt efter den russiske/ukrainske matematiker Georgij Voronoj.

Praktisk brug 
Voronoi-diagrammer benyttes indenfor forskellige videnskaber som; biologi, kemi, meteorologi, krystalografi, arkitektur og desuden indenfor algoritmisk geometri og materialevidenskab.

Diagrammer
Diskret matematik
Geometri
Suéter

Suéter er en rock en español-gruppe fra Argentina, dannet i 1981 i Buenos Aires. 

Gruppen blev opslittet i 2007. De nåede at udgive fem LPer i deres karriere. Teksterne handler om kærlighed, ondskab og sociale forhold generelt.

Diskografi 
 1982: Suéter:La reserva moral de Occidente
 1984: Lluvia de gallinas
 1985: 20 caras bonitas
 1987: Misión ciudadano 1
 1995: Sueter 5

Opsamlingsalbum
 Suéter Completo (1988)
 Elefantes en el techo (1997)

Se også 
 Rock en español
 Los Enanitos Verdes
 Soda Stereo

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Rockgrupper fra Argentina
Musikgrupper fra 1981
Ophørt i 2007
Andreas Bruus

Andreas Bruus (født 8. juni 1999) er en dansk professionel fodboldspiller der spiller for Troyes ac.

Karriere

Brøndby IF 
Bruus spillede i sine ungdomsår for Brøndby IF. Fra 1. januar 2018 blev Bruus en del af klubbens Superligahold,
men allerede den 10. december 2017 fik Bruus sin debut i Superligaen for Brøndby IF i en kamp mod AGF. Han blev skiftet ind efter 80. minutter og erstattede Teemu Pukki. Dette kom som opfølgning på en god præsæson.

FC Roskilde 
I slutningen af sommertransfervinduet 2018, den 31. august 2018, skrev Bruus under på en forlængelse af sin kontrakt i Brøndby IF. Parterne havde herefter en kontrakt frem til sommeren 2021. I samme ombæring blev han udlejet til 1. divisionsklubben FC Roskilde frem til slutningen af 2018-19 sæsonen.
Han scorede fire mål i 24 kampe i løbet af sin ophold, herunder to mål mod Nykøbing FC i en 5–0 ude-sejr.

Tilbage til Brøndby
Bruus vendte tilbage til Brøndby efter sit lån, men fik ikke nogle kampe i løbet af efteråret 2019-20 sæsonen under den nye manager Niels Frederiksen. I januar 2020 optrådte han som højreback i venskabskampe mod Avarta og Hvidovre, hvilket gjorde han fik en ny, mere defensiv rolle for ham i Brøndby efter først og fremmest at have spillet som angriber før.  
Han fortsatte i denne rolle i venskabskampene mod Lyngby og Hvidovre og blev indkaldt til første holdet i deres første kamp, efter at COVID-19-pandemien havde suspenderet ligaen, den 2. juni 2020 til kampen mod SønderjyskE. Bruus kom ind som erstatning for en skadet Kevin Mensah da der var 20 minutter tilbage. Den 19. juli underskrev Bruus en ny kontrakt med klubben indtil 2023, efter at have etableret sig som en starter på højre-wingback positionen i Frederiksens 3–5-2-formation.

Bruus scorede sit første mål for Brøndby den 24. oktober 2020 i et 2–3 hjemmetab mod FC Midtjylland.

Titler 
Superligaen 2020-21 med Brøndby IF.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Brøndby IF
Katharine Fraser af Saltoun

Den ærede Katharine Fraser, mistress af Saltoun, DL (født 11. oktober 1957 i Fraserburgh, Aberdeenshire, Skotland som Katharine Ingrid Mary Isabel Ramsay) er en slægtning til de britiske, danske og svenske kongehuse. Hun grandkusine til dronning Margrethe 2. af Danmark og kong Carl 16. Gustav af Sverige samt tipoldebarn til dronning Victoria af Storbritannien.

Forfædre 
Katharine Fraser er datter af kaptajn Alexander Ramsay af Mar (1919–2000) og Flora Fraser, 21. lady Saltoun (født 1930). Flora Fraser var medlem af det britiske overhus fra august 1979 til december 2014.

Katharine Fraser er oldedatter af prins Arthur, hertug af Connaught og Strathearn. Arthur af Connaught var den tredje søn af prinsgemal Albert og dronning Victoria af Storbritannien.

Prins Arthur blev far til kronprinsesse Margareta af Sverige, morfar til dronning Ingrid af Danmark og arveprins Gustav Adolf af Sverige samt oldefar til dronning Margrethe 2. af Danmark og kong Carl 16. Gustav af Sverige.

Familie 
Katharine Fraser er gift med kaptajn Mark Malise Nicolson (født 1954). Katharine Fraser og Mark Nicolson har tre børn:

 Louise Alexandra Patricia Nicolson (havde efternavnet Fraser indtil 1990) (født 2. september 1984), gift med Charles Morshead 
 Rory Thomas Malise Morshead (født 27. maj 2015) 
 Juliet Victoria Katharine Nicolson ( født 3. marts 1988), gift med Simon Alexander Rood 
 Alexander William Malise Fraser (født 5. juli 1990)

Katharine Frasers søn har fået sin mors efternavn, men hendes døtre bærer deres fars efternavn.

Britisk arvefølge 
Som en efterkommer til dronning Victoria af Storbritannien indgår Katharine Fraser i arvefølgen til den britiske trone. Hun er placeret lige før sine børn og børnebørn og lige efter skuespillerinden prinsesse Theodora af Grækenland og Danmark. 

Prinsesse Theodora er datterdatter af dronning Ingrid af Danmark og datter af dronning Anne-Marie af Grækenland, der er Katharine Fraser's grandkusine.

Adel fra Skotland
Amagerhylde

En amagerhylde er et trekantet A-formet system af mindre hylder, som er kortest foroven og bliver længere nedefter, og som typisk bruges til nips.

Amagerhylden var kendt og udbredt i store dele af Europa i 1700- og 1800-tallet, og derfor hed den tidligere heller ikke en amagerhylde, men en pyramide eller en pyramidehylde. Det folkekære navn amagerhylde kom først til senere. Det er sandsynligt, at det var maleren Julius Exners billede Besøg hos bedstefader, hvor man kan se hylden på væggen hos en af amagerbønderne, der gav den sit nu udbredte danske navn.

Referencer 

Møbler
Amager
Kim Reynolds

Kimberly Kay Reynolds (født 4. august 1959 i St. Charles, Iowa) er en amerikansk politiker, som er den 43. og nuværende guvernør i den amerikanske delstat Iowa.  Hun tilhører det Republikanske Parti.

Hun var viceguvernør i Iowa fra 2011 til 2017 under guvernør Terry Branstad. Da Branstad trak sig fra posten i maj 2017 for at blive USAs ambassadør til Kina, overtog Reynolds som guvernør. Hun blev valgt til sin egen hele valgperiode i november 2018.

Referencer

Eksterne links 

 Iowas guvernørs officielle hjemmeside
 Officielle kampagneside

Guvernører i Iowa
Flatlandsmo Station

Flatlandsmo Station (Flatlandsmo stoppested) var en jernbanestation på Hardangerbanen, der lå ved Monsvatnet i Voss kommune i Norge.

Stationen åbnede som holdeplads 1. april 1935, da banen blev taget i brug. Den blev nedgraderet til trinbræt 1. januar 1939. Persontrafikken på banen blev indstillet 2. juni 1985, og 1. marts 1988 blev den nedlagt.

Stationsbygningen blev opført i 1935 efter tegninger af NSB Arkitektkontor. Den svarede til bygningen på nabostationen Skjervet men havde ikke pakrum.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Hardangerbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1935
Ophørt i 1988
Jernbanestationer i Hordaland
Granvin Station

Granvin Station (Granvin stasjon) var en jernbanestation i Norge, der var endestation for Hardangerbanen fra Voss. Den lå ved Eide i Granvin kommune, hvor Granvinselven løber ud i Granvinsfjorden, en arm af Hardangerfjorden.

Stationen åbnede 1. april 1935, da banen blev taget i brug. Den blev gjort ubemandet 2. juni 1985, da persontrafikken på banen blev indstillet. Banen blev nedlagt 1. marts 1988.

Stationsbygningen blev opført i 1935 efter tegninger af NSB Arkitektkontor. Den blev udvidet i 1950-1955 og revet ned i 2001.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Hardangerbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1935
Ophørt i 1988
Jernbanestationer i Hordaland
Mønshaug Station

Mønshaug Station (Mønshaug stoppested) var en jernbanestation på Hardangerbanen, der lå ved Mønshaug i Voss kommune i Norge.

Stationen åbnede som holdeplads 1. april 1935, da banen blev taget i brug. Den blev nedgraderet til trinbræt 1. august 1958. Persontrafikken på banen blev indstillet 2. juni 1985, og 1. marts 1988 blev den nedlagt.

Stationsbygningen blev opført i 1935 efter tegninger af NSB Arkitektkontor.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

Stationer på Hardangerbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1935
Ophørt i 1988
Jernbanestationer i Hordaland