kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bunkermuseet Hirtshals

Bunkermuseet Hirtshals 10. batteri er Danmarks eneste udgravede, komplette tyske forsvarsanlæg fra 2. verdenskrig, der er åben for publikum. Anlægget ligger i et naturområde på 450 m × 750 m for foden af Hirtshals Fyr og rummer 54 udgravede bunkere samt kanon-, morter- og maskingeværstillinger og radar- og lyskasteranlæg, i alt 70 lokaliteter, forbundet af 3,5 km løbegange.

De fleste bunkere hører til det såkaldte 10. batteri. Derudover indgår også en del havnekaptajnens stillinger, som også er en del af museumsområdet.

Bunkermuseet hører under Vendsyssel Historiske Museum.

Eksterne henvisninger 
 Bunkermuseets officielle hjemmeside

Bunkermuseer i Danmark
Museer i Region Nordjylland
Hirtshals
Tintin og alfa-kunsten

{{Infoboks bog
 |titel         = Tintin og alfa-kunsten
 |originaltitel = Tintin et l'alph-art
 |oversætter    = Jørgen Sonnergaard,<br/ > Niels Søndergaard
 |billede       = 
 |billedtekst   = 
 |forfatter     = Hergé
 |illustrator   = Hergé
 |serie         = Tintins oplevelser
 |forlag        = Casterman, Carlsen, Cobolt
 |udgivet       = 1986
 |udgivet_dk    = 
 |sider         = 
 |forgænger     = Tintin og picaroerne (1976)'
 |fortsættelse  = 
 }}Tintin og alfa-kunsten (tidligere Tintin og alfabet-kunsten, originaltitel Tintin et l'alph-art) er det sidste bind i serien om Tintins oplevelser. Det var ufuldendt ved forfatteren Hergés død i 1983. Det er færdiggjort i uofficielle piratudgaver på  engelsk og fransk. Hergés ufærdige version er udgivet fire gange på dansk. De første to udgaver fra forlaget Carlsen er oversat af Jørgen Sonnergaard og har titlen Tintin og alfabet-kunsten, de to sidste er oversat af Niels Søndergaard og udkom både i det mindre format Cobolt minicomics og i standardformat.

 Nogle franske udgaver 
 1986: Tintin et l'Alph-Art, album fra Casterman.
 2004: Tintin et l'Alph-Art, album fra Casterman.

 Danske udgaver 
 1989: Hergés ufuldendte (specialudgave). Tintin og alfabet-kunsten. Carlsen, . 104 sider indbundet plus hæfte med dialogen. 1986-udgaven.
 2004: Tintins oplevelser nr. 24 (gammel standardudgave). Tintin og alfabet-kunsten. Carlsen, . 2004-udgaven.
 2009: Tintins oplevelser nr. 24 (minicomics). Tintin og alfa-kunsten. Cobolt, . 2004-udgaven.
 2015: Tintins oplevelser (ny standardudgave). Tintin og alfa-kunsten''. Cobolt, . 2004-udgaven.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Tintin og alfa-kunsten på ComicWiki

Tintin-album
Ufuldendte værker
Litteratur i 1986
Yanbian

Yanbian (forenklet kinesisk: 延边; traditionel kinesisk: 延邊; pinyin: Yánbiān; Wade-Giles: Yán-piēn; hangul: 연변.) er et autonomt præfektur i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina. Det har været domineret af en  koreansktalende befolkning, men dette er udlignet noget ved kinesisk tilvandring. Præfekturet har et areal på 43.509 km2 og en befolkning på 2.180.383 mennesker (2007).

Administrative enheder 
Det autonome præfektur Yanbian har jurisdiktion over 6 byamter (市 shì) og 2 amter (县 xiàn).

Etnisk sammensætning 
I 2000 havde Yanbian 2.209 646 indbyggere og en befolkningstæthed på 50,73 indb./km².

Referenser 

Autonome præfekturer i Kina
Jilin
Rudy Hansen

Rudolf Constantin "Rudy" Hansen  (født 13. november 1888 i København, død april 1977 i Douglas, Arizona, USA) var en dansk atlet og litograf medlem af AIK 95 i København.

Rudy Hansen deltog som 19-årig i maratonløbet ved OL 1908 i London og genemførte på 26.plads i tiden 3,53,15.

I begyndelsen af 1900-tallet havde man en forkærlighed for lange og udmarvende konkurrencer. En af disse var løbet "Sjælland Rundt", som var på 56 danske mil (knap 422 km), løbet skulle gennemføres hurtigst muligt, og deltagerne måtte selvom, hvornår de ville hvile, spise og drikke. Løbet vandtes 1910 af Rudy Hansen på 99 1/2 time, hvilket svarer til cirka 100 km per døgn i de godt fire, det varede.

I efteråret 1913 emigrerade Rudy Hansen till Chicago og bosatte sig senere i New York. Han døde i Arizona 1977.

Eksterne henvisninger 
 Rudy Hansen Biography and Statistics – Olympics at Sports-Reference.com 
 AIK 95 – De første 50 år 

Maratonløbere fra Danmark
Danske OL-deltagere i atletik
Atleter fra AIK 95
Personer fra København
Dansk-amerikanere
Litografer fra Danmark
Langdistanceløbere fra Danmark
Julius Jørgensen

Ferdinand Julius Jørgensen (20. juni 1880 i København-3. oktober 1937 i København) var en dansk atlet medlem af AIK 95 i København.

Julius Jørgensen deltog i maratonløbet ved OL 1908 i London og genemførte på 23.plads i tiden 3,47,44. Han deltog også på 5 miles, hvor han blev slået ud i indledende heat med tiden 28,08,8. Han vandt to danske mesterskaber og Fortunløbet 1903 og 1904.

Danske mesterskaber 
  1906 1 dansk mil 28,46,8
  1905 15km cross 47,28 (Kongepokalen)
  1904 1 dansk mil 26,37,?
  1903 1 dansk mil 25,48,9

Eksterne henvisninger 
 Rudy Hansen Biography and Statistics – Olympics at Sports-Reference.com 
 AIK 95 – De første 50 år 

Maratonløbere fra Danmark
Danske OL-deltagere i atletik
Atleter fra AIK 95
Personer fra København
Langdistanceløbere fra Danmark
Republikken Øvre Volta

Republikken Øvre Volta () blev oprettet den 11. december 1958, som en selvstyrende koloni i Fransk Vestafrika. Før republikken opnåede selvstændighed havde landet heddet Fransk Øvre Volta og var samtidig del af Den Franske Union. Den 5. august 1960 opnåede landet fuld uafhængighed fra Frankrig.

Thomas Sankara kom til magten ved et militært statskup den 4. august 1983. Efter kuppet, dannede han det nationale råd for Revolutionen (CNR), med ham selv som præsident. Under ledelse af Sankara blev navnet på staten ændret den 4. august 1984 fra Øvre Volta til Burkina Faso, der betyder "landet af hæderlige mennesker."

Navnet Øvre Volta viste, at landet indeholder den øverste del af Voltafloden. Floden er opdelt i tre dele, kaldet Sorte Volta, Hvide Volta og Røde Volta, og farverne på de nationale flag svarede til delene af floden.

Etableret i 1958
Ophørt i 1984
Forhenværende franske kolonier
Forhenværende afrikanske lande
Hævnen (film fra 2010)

Hævnen er en dansk dramafilm fra 2010, der er instrueret af Susanne Bier og manuskript skrevet af Anders Thomas Jensen. Filmen er primært optaget i Rudkøbing på Langeland samt i Kenya.

Filmen vandt en Golden Globe for bedste udenlandske film i 2011. Filmen har tillige vundet en Oscar i 2011 i kategorien bedste fremmedsprogede film.

Medvirkende 
 Claus – Ulrich Thomsen
 Anton – Mikael Persbrandt 
 Marianne – Trine Dyrholm	
 Christian – William Jøhnk Nielsen
 Elias – Markus Rygaard
 Lars – Kim Bodnia 
 Rektor – Bodil Jørgensen 
 Eva (mor) – Camilla Gottlieb
 Hanne – Anette Støvelbæk
 Betjent – Paw Henriksen
 Niels – Martin Buch
 Jens' søn – Emil Nicolai Helms

Noter

Eksterne henvisninger 

 Hævnen  på bionyheder.dk

Eksterne Henvisninger 

Danske film fra 2010
Film instrueret af Susanne Bier
Golden Globe for bedste udenlandske film
Dramafilm fra Danmark
Oscarvindere fra Danmark
Oscar for bedste fremmedsprogede film
Dansksprogede film
Svensksprogede film
Engelsksprogede film
Arabisksprogede film
Film fra Danmark (administrationskategori)
Mjällby AIF

Mjällby/Melby  almindelige idrætsforening (MAIF) er en blekingsk fodboldklub, som holder til i byen Hällevik (Hellevig) i Lister, der i middelalderen var et separat landskab i Danmark ved siden af Skåne og Bleking  og hvor de ældste danske runesten findes  . Klubben er stiftet i 1939, og vandt den næstbedste svenske række Superettan i 2009-sæsonen, og rykkede dermed op i Sveriges bedste fodboldliga, Allsvenskan.

Klubben vandt igen Superettan i 2019 og spiller igen i den bedste række Allsvenskan 2020.

Referencer

Eksterne links 

 Mjällby AIF

Fodboldklubber i Sverige
Etableret i 1939
Fanejede fodboldklubber
Donald Maclean

Donald Maclean (25. maj 1913 i London – 6. marts 1983 i Moskva) var en britisk spion, som var dobbeltagent for Sovjetunionen.

Han tilhørte den britiske spionkvartet Cambridge Four, der ud over Donald Maclean bestod af Guy Burgess, Kim Philby og Anthony Blunt.

Maclean studerede ved Gresham's School i Norfolk 1926-1931 og ved Cambridge University 1931-1934. 

Han var ansat ved Storbritanniens ambassade i Washington, D.C., USA 1944-1948. Han udleverede hemmeligstemplet materiale til KGB bl.a. om frembringelsen af atombomben. I 1948 blev han forflyttet til Storbritanniens ambassade i Kairo. Da det blev afsløret, at han var dobbeltspion, flygtede han i 1951 sammen med Guy Burgess til Moskva. Her lærte han sig russisk og arbejdede som specialist indenfor den vestlige verdens økonomiske politik.

Kommunister
Diplomater fra Storbritannien
Spioner for Sovjetunionen
Personer fra London
Spioner fra Storbritannien
Eric Singer

Eric Singer, døbt Eric Doyle Mensinger (født 12. maj 1958 i Cleveland,  Ohio, USA), er en amerikansk trommeslager, vokalist og sangskriver i glam-rock-bandet KISS. Nogle gange spiller han også på harmonika og keyboard.

Karriere 
Eric Singer startede allerede på trommer i en alder af seks, og var inspireret af The Who, Led Zeppelin, Black Sabbath, Humble Pie, The Beatles og Queen og deres trommeslagere. Han fik et trommesæt af sin fætter der havde lagt det på hylden, og han brugte det altid. Han har haft projekter med Alice Cooper og har også spillet for dem.

Eksterne henvisninger 

 

Trommeslagere fra USA
Sangere fra USA
Sangskrivere fra USA
Personer fra Cleveland
Strenge tider

Strenge tider er en dansk tv-serie i 3 dele udsendt første gang i 1994.

Blandt de medvirkende kan nævnes:

 Julie Wieth
 Hans Henrik Voetmann
 Hanne Windfeld Lund
 Terese Damsholt

Eksterne henvisninger 
 

Tv-serier fra Danmark
Danske tv-serier fra 1990'erne
Miniserier fra Danmark
Tommy Thayer

Tommy Thayer (født 7. november 1960 i Portland, Oregon, USA) er en amerikansk guitarist, sangskriver og sanger, kendt for at have overtaget Ace Frehleys rolle som "The Spaceman" i det amerikanske hård-rock band KISS.

Eksterne henvisninger 

 

Guitarister fra USA
Sangskrivere fra USA
Sangere fra USA
Thomas Rørdam (præst)

Thomas Ludvig Rørdam (født 11. maj 1836 på Harboøre, død 30. oktober 1894 i Gamtofte) var en dansk præst, broder til Hans Kristian Rørdam, brodersøn af Hans Christian og Peter Rørdam, søstersøn af Vilhelm Birkedal.

12 år gammel kom Rørdam, da faderen var blevet forflyttet til Undløse og Søndersted på Sjælland, i Roskilde Katedralskole, og fra den blev han dimitteret til universitetet 1854.

1861 blev han teologisk kandidat, og 1863 ægtede han Clara Sophie Clausen, datter af præsten Emil Theodor Clausen. Det nygifte par tog bolig i Stege, hvor Rørdam, under præsten F.E. Boisens ægide, havde åbnet en privat skole.

Han var tillige en flittig medarbejder ved Boisens Budstikke, og enkelte af hans bidrag til dette tidsskrift (navnlig den varmtfølte artikel Hvad Kirkeklokken nu fortæller, 15. december 1864) vakte stor påskønnelse.

Virksomheden i Stege fik imidlertid en brat afslutning, da brystsvaghed nødte ham til allerede i efteråret 1865 ved venners hjælp at søge helbredelse i syden. Opholdet i Italien skaffede ham dog ikke sundheden tilbage.

Først ved en energisk diæt blev han så rask, at han 1868 kunne overtage et kapellani i Reerslev på Sjælland. 5 år efter blev han sognepræst i Norup på den fynske slette; 1879 blev han forflyttet til Vejlø og 1892 til Gamtofte.

Rørdam var en irenisk natur, der på forskellig vis, navnlig ved udgivelsen af Kirkebladet (siden 1877), stræbte at tilvejebringe forståelse imellem den grundtvigske retning og dens kirkelige modstandere, særlig den indre Mission.

Han var en varm ven af Bethesdamøderne og Santhalmissionen, og da det forenede Venstre var dannet, skrev han Vennebrev til Grundtvigianerne i "det forenede Venstre" (1874) for at drage sine meningsfæller bort fra en sammenslutning, der i hans øjne var en falsk alliance.

Det var en artikel af ham (i Dansk Kirketidende 1878, nr. 10), der vakte en langvarig fejde om Bjørnstjerne Bjørnsons stilling til kristendommen. Hans død forårsagedes af et hjerteonde, som i flere år havde lammet hans arbejde.

Kilder 

 

Præster fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Thomas 1
Teologer fra Danmark
Emil Theodor Clausen

Emil Theodor Clausen (født 12. februar 1802 i København, død 31. august 1851) var en dansk præst, næstyngste søn af stiftsprovst H.G. Clausen.

Clausen blev 1819 dimitteret til universitetet fra Metropolitanskolen. Da han 1824 tog teologisk attestats, var han endnu rationalist som faderen, og det teologiske fakultets senior, C.F. Horneman, ventede, at han skulle "tjene til Mur mod den indbrydende Mysticisme og Obskurantisme". Men på en udenlandsrejse 1826-29 foregik der en åndelig omvæltning i hans indre.

Under opholdet i Berlin fik professor Neander stor indflydelse på ham, og da han kom hjem, mærkede hans fader med sorg, at sønnen havde brudt med "den fornuftige kristendom". Efter hjemkomsten blev han først Mynsters, siden Grundtvigs discipel. I 1831 skrev han for den teologiske licentiatgrad en meget fortjenstfuld afhandling om Synesius fra Cyrene, men efter den religiøse vækkelse stod prædikestolen, ikke kathedret som hans mål.

I 1833 blev han sognepræst i Gimlinge på Sjælland, og samme år giftede han sig med Maria Elisa Jensine Petrine Storm, datter af major H.T. Storm. Efter 2 års ægteskab mistede han hende, men 1839 giftede han sig på ny, med Elisabeth Davidsdatter Monrad, datter af generalpostdirektør, konferensråd D. Monrad. Året efter blev han forflyttet til Boeslunde, ligeledes på Sjælland.

Så vel her som i Gimlinge stillede han sig venlig over for den religiøse bevægelse, der gav sig udslag i gudelige forsamlinger, men søgte tillige at holde forsamlingsfolkene i et sundt og kirkeligt spor. Mens han var i Boeslunde, blev spørgsmålet om tvangsdåb af baptistbørn brændende, og da han nægtede at døbe de ved politiet bragte børn af baptistiske forældre, var han forberedt på at få sin afsked.

Stormen drev dog over, og han blev i embedet. Efter, at han forgæves ved et ophold i Ischl havde søgt hjælp mod en snigende sygdom, måtte han indlægge sig på Frederiks Hospital. Han fik under et bad i Øresund krampe og blev funden død i badehuset.

Hans datter ægtede Thomas Ludvig Rørdam.

Eksterne henvisninger 
 

Præster fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Teologer fra Danmark
Personer fra København
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Imatinib

Imatinib er et lægemiddel der markedsføres af Novartis som Glivec. Det er en kapsel i to forskellige doser, der virker mod bl.a genfejl der får de hvide blodlegemer til at danne et protein som får blodlegemerne til at dele sig uhæmmet, hvilket fører til en særlig form for kræft nemlig kronisk myoloid leukæmi. Det aktive stof imatinib anvendes også til lymfoblastisk leukæmi og myelodyplastiske sygdomme og gastrointestinale stromale tumorer og dermatofibrosarcoma protuberans.

Ulemper 
Glivec virker på en type kræft som rammer cirka 10.000 mennesker årligt på verdensplan. Man bør ikke tage mere end 800 mg dagligt; den giver også vægttab, hovedpine, kvalme, opkast, diarre og dyspepsi.

Links 
 Læs mere om medicin, der indeholder Imatinib på medicin.dk
Netdoktor.dk om imatinib 
 Oficelle hjemmeside (engelsk) 

Lægemidler, immunmodulerende og cancermidler
Frederik Engelhardt Boisen

Frederik 'Frits' Engelhardt Boisen, også kaldet Budstikke-Boisen (født 11. februar 1808 i Vesterborg, død 17. september 1882 på Frederiksberg) var en dansk præst og politiker, søn af biskop P.O. Boisen. Han var gift med norskfødte Eline Boisen og far til Jutta Bojsen-Møller.

Liv og virke 

Boisens blev 1825 student fra Nykøbing, teologisk kandidat 1830. Som lærer i København var han Grundtvigs stadige tilhører i Frederikskirken og stod i nøje forhold til brødrene P. Chr. og Søren Kierkegaard. 

I 1834 blev han kateket i Store Heddinge, i 1837 sognepræst i Skørpinge Sogn. Her i "det hellige land" blev hans præstegård et midtpunkt for de gudelige forsamlingskristne, men efter et besøg hos N.F.S. Grundtvig i 1845 vendte han sig mod det pietistiske hos dem og holdt oplysende foredrag i stedet for som tidligere taler i de gudelige forsamlinger.

Politiker og folkevækker 

Han var medlem af den grundlovgivende rigsforsamling og 1849 medlem af Folketinget, men 1850 nedlagde han sit mandat, da han blev kaldt til sognepræst for Vilstrup ved Haderslev. Herfra arbejdede han på kristelig og folkelig at fremme det danske åndsliv i Sønderjylland, i hvilket øjemed han begyndte udgivelsen af "Budstikken", et folkeskrift til oplysning og opbyggelse, der udkom til 1879. Da han i 1859 blev forflyttet til Stege på Møn, blev der holdt en afskedsfest for ham i Haderslev, til hvilken Edvard Lembcke skrev "Vort Modersmaal er dejligt!". I og fra Stege virkede han for kristenlivets trivsel, men politikken optog ham også meget. Han var ivrig venstremand, og 1866 stemte han som medlem af Landstinget mod grundlovsændringen.

Afsked som præst 

I 1881 tog han sin afsked som præst.

Begavet og ildfuld 

Han var en rigt begavet prædikant og taler, ildfuld og begejstret for, hvad han anså for ret.

Noter

Litteratur 
 Lars Peter Bojsen, Budstikkens Udgiver, Præsten Fr. E. Boisens Liv og Levned (1883)
 Vilhelm Birkedal, Frits Boisen (1884)
 J.F. Fenger, Det sydvestsjællandske Broderkonvent (1890)

Eksterne henvisninger 
 
 Fredrik Nielsen: Biografi  i Dansk biografisk Lexikon

Danskere i 1800-tallet
Præster fra Danmark
Teologer fra Danmark
Folketingsmedlemmer i 1840'erne
Landstingsmedlemmer i 1860'erne
Frederik Engelhardt 1
Medlemmer af Den Grundlovgivende Rigsforsamling
Folketingsmedlemmer i 1850'erne
Jafar al-Sadiq

Jaʿfar ibn Muhammad ibn ʿAlī (al-Sādiq) (Arabisk: جعفر بن محمد الصادق) (født 699-703 – døde 765) var den sjette shiitiske imām ifølge tolver-grenen, og den femte imām ifølge ismāʿīli-grenen.

Jaʿfar al-Sādiq er den sidste som er anerkendt som imām af både tolver- og ismāʿīli-shiitterne. Han blev imām efter sin fars død. Han levede et roligt liv i Medina som en autoritet i hadīth og fikh, og er også citeret med respekt i sunnitiske beretterkæder.

Som sin far, lod Jaʿfar al-Sādiq sine shiitiske tilhængere opfatte ham som udelukkende en autoritativ formidler af sharīʿa og beæret i sin ʿilm og religiøs viden. Derfor blev han også anset som værende den eneste legitimt berettiget til at regere. Han underviste også en bredere kreds, hvoraf kan nævnes Abū Hanīfa, Mālik b. Anas og Wāsil b. ʿAtāʾ. Det var også under Jaʿfar al-Sādiq, at det særskilte shiitiske standpunkt i fikh kom til syne. Det er også af den grund, at mange shiitter betragter sig selv som tilhørende jafari-skolen (madhhab). Både de nuværende jafari-shiitter, alevitter, alawitter og bektashitterne betragter sig selv som værende tilknyttet denne lovskole.

Under Zayds oprør i 740, var Jaʿfar al-Sādiq et symbol på de shiitter der nægtede at gøre oprør. Også efter kalif al-Walīds død i 744, hvor der herskede en bred forventning om at en person fra ʿAlīs slægt ville komme til magten, forholdt al-Sādiq sig neutralt. Hans neutralitet fortsatte også under det shiitiske oprør af Muhammed al-Nafs al-Zakiyya i 762 i Hijāz. Jaʿfar al-Sādiq bekendte sig til kuʿūd-princippet om at en sand imām ikke har brug for at overtage magten medmindre tiden er inde til det.

Jaʿfar al-Sādiq tiltrak en bred kreds af intellektuelle, dog flest fra hans shiʿa som primært boede i Kūfa eller Basra. En af hans tilhængere var en af de mere heterodokse tænkere, Abu'l-Khattāb, som lod til at have nære relationer til Jaʿfar al-Sādiq. Nogle radikale doktriner var da også tilskrevet Imām Jaʿfar, men disse blev senere afvist af forskellige tolver-shiitter. Jaʿfar al-Sādiqs holdning til kadar var et standpunkt der lå mellem determinisme og fri vilje.

al-Sādiq døde i 765, ifølge shiitter på grund af forgiftning på baggrund af ordrer fra kalif al-Mansūr. Han blev begravet i Jannat al-Baqī i Medina, hvor hans grav blev besøgt, især af shiitter, indtil den blev destrueret af wahhābītter. Efter Jaʿfars død opstod der uenigheder om hvem der var hans efterfølger. Nogle hævdede at Jaʿfars ældste søn, Ismaʿīl, var blevet valgt som imām. Disse tilhængere blev kaldt ismaʿīlitter. Andre mente at den yngre broder, Mūsa, var blevet udvalgt som imām. Disse tilhængere udviklede sig med tiden til tolver-shiitterne. En tredje gruppe, som blev kaldt shumaytiyya, påstod at Mūsas lillebror Muhammad var den næste imām.

Mange shiitter tilskriver Jaʿfar al-Sādiq en særlig plads blandt imāmerne, som værende en af de største og en underviser af fikh par excellence. Han menes også at have været i besiddelse af en mystisk og hemmelig bog, Jafr, som forudsagde fremtiden. Iblandt sufier anses han desuden også som værende en sufi-mester.

Referencer 

Shia-islam
Imamer
Markis de Sade

Markis de Sade kan henvise til flere artikler:

 Donatien Alphonse François de Sade – en fransk aristokrat og forfatter.
 Marquis de Sade (band) – et dansk band, hvor Anne Linnet var forsanger.
 Marcel de Sade – “den falske greve”, der udgav sig for markis i det københavnske selskabsliv.
Tågeforlygte

En tågeforlygte udgøres af lygter monteret på eller indlejret i forenden af en bil eller andet køretøj. De sidder som regel adskilt fra nærlyset eller sammen med dette. Eftersom lamperne ikke er afskærmede, opleves de som stærkere end nærlyset og kan derfor blænde andre trafikanter. Tågeforlygterne tændes ved hjælp af en kontakt på instrumentbrættet. Som oftest tændes en kontrollampe på instrumentbrættet når tågeforlygterne er tændt for at minde føreren om det.

Kilder/referencer

Køretøjsbelysning
Lygter og lanterner

en:Automotive lighting#Front fog lamps
Tågelygte

Tågelygte har flere betydninger:
 Tågeforlygte
 Tågebaglygte
Livszone

Livszone er et udtryk, der mest bruges i geografien sideløbende med klimazone og plantebælte.

Udtrykket må ikke forveksles med den beboelige zone, der bruges i astronomien og astrobiologien i forbindelse med exoplaneter i det begrænsede område om en stjerne, hvor der kan findes flydende vand og dermed mulighed for tilstedeværelsen af liv.

Udtrykket må heller ikke forveksles med den galaktisk beboelige zone, der bruges om det område i en galakse, hvor der er forhold som kunne give mulighed for tilstedeværelsen af liv.

Geografi
Organdyrkning

Organdyrkning er kunsten at fremstille et funktionelt organ fra grunden ved at dyrke det ud fra enkelte celler. Der eksperimenters også med at dyrke mere komplicerede organer i kimære dyr fx et får med en menneskelig lever.

Fordele 

Dyrkede organer forventes at kunne afhjælpe problemer med donormangel ved organtransplantationer og indtil videre har man med succes dyrket blærer og transplanteret dem ind i mennesker.

Fremgangsmåde 

Organerne kan enten dyrkes i laboratoriet ved at pode celler på en biologisk nedbrydelig skabelon eller ved en særlig printteknologi hvor det opbygges lag for lag til en rumlig form.

Status for dyrkede organer 

 Blære: er dyrket og indopereret i mennesket hvor den fungerer.
 Blodårer: forskere har dyrket komplette blodårer baseret på bl.a. bindevævsceller fra huden. Blodårer er indopereret på dialysepatienter der vente på nyretransplantition.
 Tænder: forstadier til tænder dyrket hos mus ud fra stamceller.
 Nyre: dyrkede nyreceller er indopereret i en ko hvor de fungerer og kan danne urin.
 Bugspytkirtel: endnu ingen konkrete projekter.
 Hud: lag af hudens forskellige celletyper kan dyrkes i laboratoriet og bruges til transplantion, men en flerlaget funktionel hud er endnu ikke blevet transplanteret.
 Lever: indledende forsøg er i gang for at dyrke en lever med flere forskellige celletyper og egen blodforsyning.
 Hjerte: stort internationalt forskningsprojekt med en lang tidshorisont i gang.

Eksterne henvisninger 
 "Kina beskyldes for at henrette politiske fanger for at høste organer" (Det Etiske Råds hjemmeside) 
 "Menneskestamceller overført til mus kurerer hjernesygdom" (Det Etiske Råds hjemmeside) 
 Peter Hesseldahl: "Organdyrkning" (Teknologirådets hjemmeside) 
 "Kloning til behandling. Resumé og redigeret udskrift af åben høring i Folketinget den 22. november 2000" (Teknologirådets rapporter 2001/(1) ; )
 Søren Holm: "Kunstige organer – hjælp til de syge eller den direkte vej til RoboCop?" (Eksperimentarium)

Cellebiologi
Patologi
Camilla Gottlieb

Camilla Gottlieb (født 21. januar 1974) er en dansk skuespiller.

Gottlieb er uddannet fra Lee Strasberg Theatre & Film Institute i New York City.

Filmografi 
 Headhunter (2009)
 Hævnen (2010)

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Danmark