kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pierre Plantard

Pierre Athanase Marie Plantard (født 18. marts 1920, død 3. februar 2000) var hjernen bag Sions Priorat-falskneriet. Sions Priorat startede i 1956 som en form for lejerorganisation, der bl.a. skulle bekæmpe boligspekulation i byen Annemasse i Haute-Savoieregionen i det syd-østlige Frankrig, hvor Plantard arbejdede som arkitekt.

Svindleren Pierre Plantard – der føjede det adelige de Saint Clair til sit navn – påstod at være efterkommer af den sidste merovingiske konge, Dagobert 3., og dermed arving til den franske trone.

Påvirket af hotelværten Noel Corbu i Rennes-le-Château, der i 1950'erne spredte historier om en tidligere præst i byen, fader Saunière, og dennes mystiske rigdom, der skyldtes fund, han havde gjort i kirken, påstod Plantard, at disse fund også omfattede pergamenter, der underbyggede hans forbindelse med Dagobert.

Pierre Plantard begyndte at skrive et manuskript og fremstillede pergamenter (med hjælp fra vennen Philippe de Cherisey) som Saunière skulle have opdaget, da han renoverede sin kirke. Disse forfalskede dokumenter skulle vise, at den merovingiske linje af de frankiske konger ikke var uddød. Plantard manipulerede Saunières aktiviteter ved Rennes-le-Château for at "bevise" sine påstande om Sions Priorat. Det lykkedes tilsyneladende Plantard at få sine falske papirer deponeret i det franske nationalbibliotek.

I september 1993 påstod Plantard, at Roger-Patrice Pelat engang havde været stormester for Sions Priorat. Pelat var ven med den daværende franske præsident François Mitterrand og midtpunktet i en skandale, der involverede den franske premierminister Pierre Bérégovoy. En fransk domstol beordrede en gennemsøgning af Plantards hjem. Gennemsøgningen frembragte mange dokumenter, bl.a. dokumenter, der påstod, at Plantard var Frankrigs sande konge. Under ed indrømmede Plantard, at han havde opfundet det hele, også Pelats engagement med Sions Priorat (se oversigt over de domme, Plantard har fået) . Plantard levede i ubemærkethed indtil sin død den 3. februar 2000 i Paris.

Eksterne henvisninger 
 Oskar Skausane: Den ukendte Jesus (Fokal og LogosMedia). 
 Etchegoin, Marie-France og Lenoir, Frédéric: Da Vinci Mysteriet Efterforsket (Aschehoug).
 Paul Smith. Priory of Sion: The Pierre Plantard Archives 1937-1993

Personer fra Frankrig
Bedragere
Nøgenmodel

En nøgenmodel poserer for fotografer, malere, skulptører eller andre kunstnere som led i deres kunstfremstilling.

Siden oldtiden har billedhuggere og andre kunstnere, der skulle gengive menneskekroppen, arbejdet efter levende model. Når det drejede sig om guder eller helte, måtte de bruge modeller med optimale skikkelser.

I det klassiske Grækenland, hvor legemsøvelser havde en fremtrædende rolle, hentede kunstnerne deres inspiration fra sportspladsen (gymnasiet), hvor de unge mænd trænede nøgne. Gymnos betyder nøgen.

Da kunsten i Renæssancen — efter middelalderens afstandtagen fra gengivelser af det nøgne menneske — genoptog den antikke tradition, var det et problem at skaffe nøgenmodeller.
Nøgenmodeller er grundlag for Luca Signorellis freskoer (1499–1504) i Sankt Briziokapellet i domkirken i Orvieto.

Den danske guldaldermaler Eckersbergs fandt modeller i Paris og Rom. Når mange nordiske kunstnere i  første halvdel af 1800-tallet opholdt sig i årevis i Rom, var det også fordi de havde lettere adgang til modeller (se Albanerinde, samt citatet nedenfor).

Begrebet nøgenmodel skal ikke forveksles med en pornomodel, der kommercielt udnytter sin seksuelle tiltrækning. Nøgenmodellen bidrager til kunstværkets æstetiske kvaliteter.

Citater 
 [i 1790 havde Thorvaldsen] forenet sig med flere af Modelskolens Elever i et Selskab, hvis Formaal var, ved Øvelser udenfor Akademiet, at studere den qvindelige Model efter Naturen. Vor unge Kunstner skal have vist megen Iver, for at faae disse Øvelser bragte istand. Sagens Natur fordrede imidlertid, at Selskabets Tilværelse og sædelige Hensigt anmeldtes for Politiet [.....]. 

 – Just Mathias Thiele, Thorvaldsens Ungdomshistorie (1851), side 26

 Naar man spadserer langs Riviera di Chiaia og seer de deilige, brune, nøgne Fiskere tumle sig eller strække sig i Sandet saa gjenkender man de antike Bronzefigurer og faaer et anderledes Begreb om den menneskelige Figur end ved at tegne paa Modelskolen paa Charlottenborg efter den fordrukne Lindner med den velhavende Næse eller efter den søvnige Skomagerfrimester. I stedet for ved en Tranlampe tegnede her de antike Academiesdrenge ved Phøbi Straaler uden at Professoren stillede Modellen.

 – Constantin Hansen i brev, dateret "Napoli d: 11 August 1838" (En guldaldermaler i Italien ved H.P. Rohde (1977), side 96).

Se også 
 Akt

Eksterne henvisninger 

 Akt, aktstudie, nøgenstudie. Opslag i Den Store Danske


Referencer 

Modeller
Kunst
Chancellor of the Exchequer

Chancellor of the Exchequer er den titel, som bæres af en den britiske minister i kabinettet med ansvar for regeringens økonomiske og finansielle politik og styring. Normalt kaldes han kansleren (the chancellor). Kansleren er den øverst ansvarlige minister i det ministerielle departement His Majesty’s Treasury, der svarer til det danske finansministerium. Posten er et af de fire højeste statsembeder og er i nyere tid det næsthøjeste embede i Storbritannien, kun overgået af premierministeren og justitsministeren: lord kansleren (The Lord High Chancellor of Great Britain).

Foruden titlen kansler er han også Second Lord of the Treasury (Anden skatkammerherre). Premierministeren har titlen som First Lord of the Treasury (Første skatkammerherre).

Storbritanniens finansministre, fra 1902 og frem

Eksterne henvisninger 

Storbritanniens politik
Politiske embeder
Britiske myndigheder
Mexicos flag

Mexicos flag blev anvendt første gang i 1821 som et almindeligt trefarvet (grøn-hvid-rød) flag. I 1823 blev det mexicanske våbenskjold, der repræsenterer grundlæggelsen af den aztekiske hovedstad Tenochtitlán i 1325 (på samme sted hvor landets nuværende hovedstad, Mexico City, ligger), tilføjet i den midterste, hvide stribe i flaget. Våbenskjoldet er blevet ændret flere gange siden, hvorved flaget også er blevet ændret.

Flag fra Nordamerika
Flag
Nationale flag
Grito de Dolores

Grito de Dolores var Miguel Hidalgos opfordring til gøre Mexico uafhængig. Talen blev holdt den 16. september 1810 i byen Dolores, tæt på Guanajuato. Titlen på talen er på spansk et ordspil, da "Grito de Dolores" kan betyde både "Råbet fra (byen) Dolores" og "Et råb af smerte", der udtrykker den smerte, som det spanske styre pådrog Mexico.

Hidalgo ringede med kirkeklokken for at samle sin menighed, hvorefter han opfordrede til at Mexico blev gjort uafhængig, at alle spaniere i Mexico blev sendt i eksil eller arresteret, og endte med at udbryde "Mexicanos, viva México!" ("Mexicanere, længe leve Mexico!").

Mexicos uafhængighed blev anerkendt af den spanske vicekonge i 1821. Siden da har Mexicos præsident hvert år kl. 23.00 om aftenen den 15. september, haft tradition for at ringe med Hidalgos klokke (nu i Nationalpaladset på Zócalo'en i Mexico City) samt gentaget Hidalgos ord.

Se også 
 Fiestas Patrias

 

Mexicos historie
Taler
Begivenheder i 1810
Trykkefrihed

Trykkefrihed er en del af ytringsfriheden og indebærer en ret til at trykke og sprede information og synspunkt frit. Trykkefrihed er en af demokratiets grundlæggende egenskaber. Hver indbygger i en stat med trykkefrihed har rett til at sprede sine synspunkter i pressen og på andet trykt medie, så længe de ikke bryder nogen anden lov, der begrænser trykkefriheden. Trykkefriheden er således tæt forbundet med ytringsfriheden.

Den 3. maj er den International dag for pressefrihed, indstiftet af FN.

Trykkefrihed i Danmark
Indførelse af bogtrykkerkunsten gav mulighed for at trykke og distribuere information, der kunne spredes til et stor målgruppe og som kunne bevares. Kontrol med trykkeri har således fra et tidligt tidspunkt påkaldt sig interese, og i Danmark er allerede i Christian 5.'s Danske Lov i 2-21-1 indført forbud mod at udgive trykte skrifter med mindre disse forinden var godkendt. Denne censur blev ophævet i 1770 af Struensee kort efter sin tiltrædelse som etatsråd under og rådgiver for den psykisk syge kong Christian 7.. Struenses ophævelse af censuren og indførelse af trykkefriheden indledte den periode, der kaldes Trykkefrihedstiden. Indførelsen af trykkefriheden i 1770 var resultatet af strømninger i Europa, hvor der var opstået voksende utilfredshed med de enevældige styreformer. Den ubegrænsede trykkefrihed viste sig imidlertid hurtigt at være ubelejlig, at den blev anvendt til at udgive kritik af regeringen, Struense og samfundsordene, hvorfor der kort efter blev indført regler for, hvad der kunne trykkes, og hvad der ikke kunne trykkes. Efter Struenses fald i 1772 blev indført en nøje kontrol med hvad der blev trykt, og selv om der ikke var formel censur, skulle skrifter imidlertid godkendes af censorer, der havde udstrakt adgang til at redigere i tekterne og som kunne forbyde udgivelserne. 

Efter den franske revolution i 1789 ønskede den envældige konge Frederik 6. at sikre sig yderlige kontrol med, hvilke skrifter, der blev trykt og udgivet. Dette ledte til udstedelsen af Trykkefrihedsforordningen af 1799, der af titel antydede trykkefrihed, men hvis indhold reelt var en genindførelse af censuren. Først ved Grundloven, der blev vedtaget i 1849, blev genindført en generel trykkefrihed der formuleredes således:

Referencer

Se også 
 Imprimatur
 Index librorum prohibitorum

Borgerrettigheder
Geolog

En geolog er en person der beskæftiger sig professionelt med geologi.

Geologer har uddannet sig inden for fag som mineralogi, petrologi, palæontologi, sedimentologi, geofysik og geoscience, og mange geologer arbejder på universiteter og højere læreanstalter med forskning og uddannelse. De fleste geologer arbejder dog inden for anvendt geologi, hvor geologisk viden og forståelse bruges ved praktiske, kommercielle aktiviteter såsom råstofefterforskning og -indvinding eller industriel forarbejdning af geologiske materialer, i dansk sammenhæng fx grusgravning, indvinding af kalk til jordforbedring eller cementproduktion, eller indvinding af grundvand eller nordsøolie, samt ved geotekniske eller miljøtekniske undersøgelser i forbindelse med bygge- og anlægsvirksomhed.

I Danmark består uddannelsen af en bachelor- og en kandidat-grad. På normeret tid tager det 5 år at blive geolog. Man kan tage uddannelsen på enten Aarhus Universitet eller Københavns Universitet.

Eksterne henvisninger 

 UddannelsesGuiden.dk

Se også 
 Kendte geologer

Eksterne henvisninger 

 Geoscience - Aarhus Universitet

 Geologi – Københavns Universitet
 Geologi-Geoscience - Faglig profil og job
Vicepræsident

En vicepræsident er i de fleste republikker præsidentens designerede afløser.

På amerikansk henviser denne titel (vice-president) til den øverste ledelse i et firma, som typisk refererer direkte til den administrerende direktør (CEO). På engelsk kan titlen også referere til næstformanden i en bestyrelse, selvom denne typisk vil hedde vice-chairman of the board.

Politiske embeder
Stralsund

Stralsund er en havneby og hansestad i det nordøstlige Tyskland med ca. 59.500 indbyggere (2018), beliggende ved farvandet Strelasund. Den er administrationsby for Landkreis Vorpommern-Rügen. Landkreis Vorpommern-Rügen ligger i delstaten Mecklenburg-Vorpommern. I Stralsund findes bl.a. en række skibsvæfter, den tyske marines tekniske skole, et bryggeri med mere. Byen blive på grund af sin beliggenhed ved Strelasund, betegnet som "Porten til Rügen".

I 2002 blev den gamle by i Stralsund optaget på UNESCOs verdensarvsliste. Stralsund er et vigtigt turistcentrum i Østersøregionen og kendt for havmuseet "Deutsche Meeresmuseum" med akvariet Ozeaneum Stralsund og det kulturhistoriske Stralsund Museum.

Historie 
Bebyggelsen Strale har været kendt siden det 10. århundrede. Stralesund som bynavn blev første gang nævnt på skrift i 1240. Siden 1990 hedder byen Hansestadt Stralsund.

Stralsund har altid været en betydelig søfartsby og var i mange år en del af Hanseforbundet. I Danmark er den kendt for den opsigtsvækkende fredsaftale i Stralsund i 24. maj 1370, hvor Valdemar 4. Atterdag gav Skåne i pant til Hanseforbundet og ret til kontrol over sildemarkederne i Skåne gennem en årrække.

Stralsund tilhørte Sverige fra den Westfalske fred i 1648 og var 1720-1814 hjemsted for den svenske guvernør i Pommern. I 1814 blev byen afgivet til Danmark, men allerede i 1815 tilfaldt den Preussen.

Se også 
 Den europæiske rute for teglstensgotik

Eksterne henvisninger

Kildehenvisninger 

 
Hanse
Byer i Kreis Vorpommern-Rügen
Kommuner i Mecklenburg-Vorpommern
Europa (mytologi)

Europa var ifølge den græske mytologi en fønikisk kongedatter fra Tyros. Hun har givet navn til kontinentet Europa samt Jupitermånen Europa.

Tyren 
Hun blev forført af Zeus i skikkelse af en tyr. Han kom svømmende til hende, mens hun var ved stranden og opførte sig kælent og indyndende. Da Europa satte sig op på ryggen af den venlige tyr sprang den ud i havet og begyndte at svømme. Zeus bragte pigen til Kreta, hvor hun senere blev stammoder til Kretas kongehus ved sønnen Minos. Zeus gav Europa tre gaver: Talos en automatisk kriger, Laelaps en jagthund og et kastespyd, der aldrig ramte ved siden af. Zeus satte også tyren som stjernetegn på himmelen til erindring om begivenheden. Resultatet af forbindelsen blev, udover Minos, børnene Rhadamantys og Sarpedon. Hun blev gift med Asterion.

Historien om tyren er uden tvivl påvirket af den tyrekult som man kender fra minoisk kunst.

Europas ophav 
Ifølge visse kilder var Europas forældre den fønikiske kong Agenor af Tyrus og hans dronning Telefassa. De begræd deres datters forsvinden og sendte de tre sønner Føniks, Kilix og Kadmos, ud for at lede efter hende (andre kilder, for eksempel Iliaden, har Føniks som fader). Det lykkedes ikke de tre sønner at komme til Kreta og finde hende, men Kadmos er kendt som grundlæggeren af Theben og stamfader til det Thebanske kongehus og Kilix som den landskabet Kilikien i Lilleasien blev opkaldt efter.

Herodot 
Ifølge Herodot blev Europa bortført af Minoerne, der ville hævne bortførelsen af Io, en prinsesse fra Argos.

Kilder 
 Apollodoros, Bibliotheke, III, i, 1-2
 Herodot, Herodots historie 1. og 2. bog
 Ovid, Metamorphoses

Eksterne henvisninger 

 

Personer i græsk mytologi
Fønikien
Agenor

I den græske mytologi er Agenor en fønikisk sagnkonge fra Tyrus . Ifølge sagnet var Agenor, med sin hustru Telefassa fader til Føniks, Kadmos, Kilix og datteren Europa. I visse sagn blandes figuren sammen med Føniks der her ses som broder til Agenor og fader til Kadmos, Kilix og Europa.

Personer i græsk mytologi
Fønikien
Konger i græsk mytologi
Telefonbog

En telefonbog eller en vejviser er en bog, der samler telefonabonnenter i et bestemt geografisk område (ofte en kommune eller region) efter navne, adresser og telefonnumre opsat i en alfabetisk orden. Nogle telefonbøger har desuden en numerisk liste over telefonnumrene. Ofte er telefonbogen opdelt i en 'hvid' del med private og en 'gul' med virksomheder. De fleste telefonbøger rummer desuden kort over udgivelsesområdet, og mange desuden oplysninger fra f.eks. stat og kommune.

Den første danske telefonbog kom i 1883 og var et lille hefte, man kunne stikke i lommen.

I Danmark sad TDC Forlags De Gule Sider og Mostrups Den Grønne Vejviser tidligere tungt på udgivelsen af telefonbøger, men i de senere årtier er flere aktører kommet til, bl.a. udgiver flere bladhuse nu også lokale telefonbøger, ligesom TDC har frasolgt sine forlagsaktiviteter til European Directories.

Nogle telefonbøger får deres oplysninger fra teleselskaberne, mens andre, f.eks. Mostrups, henter dem fra folkeregistret.

Flere udgivere af telefonbøger har udnyttet deres omfattende oplysninger om navne, adresser og telefonnumre til at etablere elektroniske søgetjenester på Internettet. Fordelen ved disse er, at de er landsdækkende, og at man ikke behøver at nøjes med at søge på navnet som i den fysiske telefonbog. Man kan både søge på navn, adresse og telefonnummer, eller kombinationer af disse. Samtidig kan man ofte begrænse søgningen til en bestemt landsdel.

Noter

Eksterne henvisninger

Danske onlinetelefonbøger 
 http://118.dk (TDC)
 http://krak.dk/person/
 https://www.degulesider.dk/person

Bøger
Massemedier
Informationskataloger
Telefoni
Tøris

Tøris er kuldioxid i fast form, og fremstilles ved ekspandering af den flydende CO2. Dette foregår ved at lede det væskeformige kuldioxid ud af en tank med et tryk på 50 bar. Herefter vil væsken krystallisere og kan komprimeres til piller, blokke og andre former. Disse kan tjene flere formål såsom nedkøling af levnedsmidler eller rengøring (tørisblæsning). Tøris overgår direkte til gasform for tryk lavere end ca. 5 atm (ca.=5 bar) ved sublimation, dvs. uden at væske er en mellemtilstand.

Tøris massefylde stiger med faldende temperatur og er i intervallet 1,55-1,7 g/cm^3 under -78,5 °C.

Der anvendes typisk beholdere af polystyren.

Ved atmosfærisk tryk har tøris en temperatur på 194,7 K (-78,5 °C) eller lavere. Derfor bør man håndtere tøris forsigtigt og undlade kontakt med bar hud.

Referencer 

Kulstofforbindelser
Oxider

fi:Hiilidioksidi#Kuivajää
fr:Dioxyde de carbone#Sous forme solide
Sølvlind

Sølvlind (Tilia tomentosa), ofte skrevet sølv-lind, er et stort, løvfældende træ med en regelmæssig krone. Bladene er sølvgrå på undersiden, og blomsterne er gullige og stærkt duftende. Sølvpilen blomstrer i juli. Træet plantes en del i bymæssige områder.

Kendetegn 
Sølvlind er et stort, løvfældende træ med en regelmæssig og bredt kegleformet krone. Stammen er kraftig og kegleformet med opstigende hovedgrene og overhængende sidegrene. Barken er først gråfiltet og grøn. Senere bliver den mørkegrå med lyse korkporer, og til sidst er den grå med fine furer. Knopperne er spredte, ægformede og grønne.

Bladene er rundt hjerteformede. De har tydelig spids og en skarpt savtakket rand. Oversiden er glat og mørkegrøn, mens undersiden er lysegrå, filtet. Høstfarven er guldgul. Blomsterne sidder i lange, hængende stande. De enkelte blomster er gulhvide og duftende. Frugterne sidder flere sammen på et behåret forblad. De er spidst ægformede, svagt vortede og ribbede. De modner sjældent i Danmark.

Rodnettet består af et hjerteformet, dybtgående system af hovedrødder og talrige, fint forgrenede smårødder lige under overfladen. Se i øvrigt under småbladet lind.

Træet når en højde på ca. 30 m og en kronebredde på ca. 20 m. Årstilvæksten er i gennemsnit henholdsvis 40 og 30 cm.

Udbredelse 
Sølvlind vokser på kalkrig, tør og næringsrig bund i Mellem- og Sydeuropa. Her danner den løvskov sammen med andre, tørketålende løvtræer. I de lysåbne skove i Betfia dalen, Lăzăreni højderne, bihor amt, Rumænien, finder man plantesamfundet Tilia tomentosae-Carpinetum betuli. Her vokser arten sammen med bl.a. alm. bingelurt, blærenød, hasselurt, svalerod, enblomstret flitteraks, hvidgul skovlilje, håret viol, kantet konval, kirsebærkornel, klæbrig salvie, lundvortemælk, lundgylden, martsviol, skovstilkaks, sværdskovlilje, sød astragel, tarmvridrøn og ædelkortlæbe<ref>[http://protmed.uoradea.ro/facultate/anale/protectia_mediului/2010/im/22.%20Lacatos%20Herman%20Laura%201.pdf Laura Mariana Lacatoş: Description of Tilia Tomentosae-Carpinetum Betuli Association from Lăzăreni Hills (Northwestern Romania)] -sproget, meget grundig undersøgelse af dette skovområde</ref>

 Ikke giftig for bier 
De ofte gentagne rygter om, at sølvlinds nektar skulle være giftig for bier, har intet på sig.

 Noter 

 Kilde 
 Sten Porse: Plantebeskrivelser'', DCJ 2003 (CD-Rom).

Træer
Gule blomster
Tørketålende planter
Lind
Anna af Rusland

Anna Ivanovna eller Anna Ioannovna (russisk: Анна Ивановна eller Анна Иоанновна) (7. februar 1693 – 28. oktober 1740) regerede som hertuginde af Kurland fra 1711 til 1730 og som kejserinde af Rusland fra 1730 til 1740.

Vejen til tronen 
Anna var datter af Ivan 5. af Rusland og niece til Peter den Store. Peter arrangerede hendes ægteskab med Friedrich Wilhelm, hertug af Kurland, i november 1710, men på en rejse tilbage fra Sankt Petersborg i januar 1711 døde hendes mand af vellevned. Anna fortsatte med at regere i Kurland (nu den vestlige del af Letland) fra 1711 til 1730 med en derboende russer, Pjotr Mikhailovitj Bestusjev, som sin rådgiver.

Kejserinde af Rusland 
Efter Peter 2.s død blev Anna af højadelen valgt til kejserinde af Rusland, mod at hun underskrev en håndfæstning. Man havde håbet, at hun ville føle sig i gæld til de adelsfolk, der havde sikret hende kronen, men hun brød hurtigt aftalen og regerede enevældigt med støtte fra lavadelen og den tidligere kejsers embedsmænd og under stærk tysk indflydelse, især af sin elsker Biron.

Se også 
 Russiske zarer
 Tidslinje over nogle europæiske regenter i det 18. århundrede

Eksterne henvisninger 

Regenter af Rusland
Huset Romanov
Regerende kejserinder
Den russisk-svenske krig (1741-1743)
Otto Steen Due

Otto Steen Due (født 3. maj 1939 i København, død 16. januar 2008 i Skejby) var klassisk filolog, dr.phil. (1974) og professor i latin og græsk ved Aarhus Universitet (1973-2000). Med en række oversættelser af klassiske tekster som Ovids Metamorfoser, Vergils Æneide, Homers Iliade og Odyssé placerede Otto Steen Due sig som en af de væsentligste fornyere og formidlere af antikkens litteratur.

Due var født i København som søn af en overingeniør ved Statsbanerne, men voksede op i Struer under besættelsen, og i 1957 tog han studentereksamen fra Århus Katedralskole, blev cand.mag. i 1964 og dr.phil. i 1974, men allerede i 1973 overtog han sin læremester Franz Blatts professorat og efterfulgte også denne som redaktør af tidsskriftet Classica et mediaevalia.

I perioden 1989 til 1995 var Otto Steen Due direktør for Det Danske Institut for Videnskab og Kunst i Rom. Han modtog Christian Wilster-Prisen (1991), Klassikerprisen (2002) og Otto Gelsted-prisen (2003) og Dansk Oversætterforbunds ærespris (2003).

Otto Steen Due blev i 1964 gift med Bodil Due (født Henriksen), senere lektor, dr.phil. og dekan ved Aarhus Universitet.

Den 16. januar 2008 døde Due 68 år gammel efter en operation.

Publikationer

Doktorafhandling 
 Changing forms: Studies in the metamorphoses of Ovid. Gyldendal 1974.

Oversættelser 
 Terents, Brødrene. Adelphoe. Gyldendal 1960, 2. udgave, Museum Tusculanum 1986.
 Menander, Den bidske bonde. Gyldendal 1961.
 Terents, Eunukken. Museum Tusculanum 1982.
 Aischines, Borgerret og prostitution: to anklagetaler fra det klassiske Athen. Museum Tusculanum 1983, 2. udgave 2003.
 Terents, Phormio. Museum Tusculanum 1984.
 Terents, Selvplageren. Museum Tusculanum 1989.
 Ovid, Forvandlinger. Centrum Forlag 1989.
 Vergil, Aeneide. Centrum forlag 1996.
 Homer, Iliaden + Ledsager. Gyldendal 1999.
 Homer, Odysseen + Ledsager. Gyldendal 2003.
 Homer, Hymne til Hermes. Gyldendal 2003.
 Sofokles, Antigone. Aarhus Universitetsforlag 2004.
 Homer, Hymne til Apollon. Gyldendal 2004.
 Ovid, Metamorfoser + Ledsager. Gyldendal 2005.
 Homer, Hymne til Demeter. Gyldendal 2005.
 Ovid, Eskapader. Gyldendal 2005.
 Ovid, Elskovskunst. Håndbog i hor. Gyldendal 2006.
 Vergil, Aeneide + Ledsager. Gyldendal 2007.
 Aischylos, Orestien. Aarhus Universitetsforlag 2007.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 Antikkens adrætte sendebud – nekrolog af Nils Gunder Hansen i Berlingske Tidende, 18. januar 2008
 Nekrolog af Ivar Gjørup i: Klassikerforeningens Meddelelser nr. 235 fra marts 2008 (pp. 34–39)

Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Filologer fra Danmark
Skolefolk fra Danmark
Redaktører fra Danmark
Oversættere fra Danmark
Personer fra København
Personer fra Struer
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Studenter fra Aalborg Katedralskole
Modtagere af Otto Gelsted-prisen