kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vladimir Kirillovitj af Rusland

Vladimir Kirillovitj (Vladimir Kirillovich Romanov, Kyrillisk: Влад́имир Кир́иллович Ром́анов; født 30. august 1917, død 21. april 1992), storfyrste af Rusland, var overhoved for den kejserlige Romanov familie fra Rusland og titulær kejser af Hele Rusland (De historiske områder som udgjorde zar-Rusland og som i dag udgør Rusland, Hviderusland, Ukraine, Kazakhstan, Finland, Estland, Letland, Litauen og Polen) fra 1938 og til hans død.

Vladimir var søn af storfyrst Kirill Vladimirovitj af Rusland, ældste søn af Vladimir Alexandrovitj af Rusland og oldebarn af Alexander 2. af Rusland. Vladimir var far til Ruslands nuværende tronprætendent Maria Vladimirovna af Rusland.

Eksterne henvisninger 
 Imperial House of Russia

Huset Holsten-Gottorp-Romanov
Kongelige fra Rusland
Russere i 1900-tallet
Markuspladsen

Markuspladsen (på italiensk: Piazza San Marco) er den bedst kendte plads i Venedig i Italien.

Markuspladsen er 175 meter lang og er 82 meter bred på det bredeste sted. Markuspladsen og Piazzale Roma er de eneste pladser i byen, der betegnes piazza. De andre er campi, idet de ikke oprindeligt har været brolagte. Pladsen er omkranset af mere eller mindre kendte bygninger, hvoraf Markuskirken og Dogepaladset er blandt de mest kendte.

Pladsen ligger kun lidt højere end vandspejlet i Venedigs lagune, og flere gange årligt bliver pladsen oversvømmet ved ekstremt højvande eller stormflod. Enden af pladsen ligger ud til Canal Grande, så bølgerne har let ved at slå ind over pladsen.

Eksterne henvisninger 

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Venedig
Torve og pladser i Italien
Kunstskolen

Kunstskolen (grønlandsk: Eqqumiitsuliornermik Ilinniarfik) er en videregående uddannelsesinstitution i Grønland. Den er beliggende i Godthåb, landets hovedstad. På skolen modtager de uddannelsessøgende undervisning i tegning, grafiske teknikker (vinyl/koldnål/ætsning/litografi/serigrafi), collage, maleri samt skulptur.. Som en del af uddannelsen modtager man desuden forelæsninger i historie, sprog, fortællerkunst, forfatterskab, teatervirksomhed, kunsthistorie m.v.

Henvisninger 

Uddannelsesinstitutioner på Grønland
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Nuuk
Eyvind Skeie

Eyvind Skeie (født 5. november 1947) er en norsk præst og forfatter.

Skeie er uddannet teolog. Han var kapellan i Grønnåsen menighed i Tromsø mellem 1975 og 1980, senere ansat i Oslo Indremission og derefter kapellan i Oslo Domkirke 1984 – 1985. Derefter har han arbejdet som forfatter, salmedigter og foredragsholder.

Han har skrevet flere børneprogrammer for NRK, blandt andet Portveien 2 og Sesam Stasjon, og har også skrevet faglitteratur, digtsamlinger og fortællinger for børn og voksne.

Skeie har også haft et internationalt engagement. I en periode havde han nær kontakt med miljøer i Aserbajdsjan og deltog i en arkæologisk udgravning. Han rejste også med Thor Heyerdahl fra Baku til Tbilisi i en søgen efter Odin.

Salmer 
To salmer af Eyvind Skeie er optaget i Den Danske Salmebog:
 Vi synger med Maria
 En dag skal Herrens skaberdrømme møde.

Priser og udmærkelser 
 Riksmålsforbundets barne- och ungdomsbokpris 1991
 Petter Dass-prisen 2004

Referencer 

Faglitterære forfattere fra Norge
Digtere fra Norge
Sangskrivere fra Norge
Novelleforfattere fra Norge
Manuskriptforfattere fra Norge
Præster fra Norge
Norsksprogede forfattere fra Norge
Salmedigtere fra Norge
En dag skal Herrens skaberdrømme møde

En dag skal Herrens skaberdrømme møde er en salme, der er skrevet af digteren og præsten Eyvind Skeie (født 1947) i 1978. Trond Kverno komponerede melodien i 1978. Salmen er oversat til dansk i 1978 og er med i Den Danske Salmebog 2003 som nr. 278.

Eksterne henvisninger 
 

Salmer i Den Danske Salmebog
Sange fra Norge
Frederik Frans 2. af Mecklenburg-Schwerin

Frederik Frans 2. () (28. februar 1823 – 15. april 1883) var storhertug af Mecklenburg-Schwerin fra 1842 til 1883.

Biografi 
Frederik Frans blev født den 28. februar 1823 i Ludwigslust som ældste barn af den senere storhertug Paul Frederik af Mecklenburg-Schwerin og Alexandrine af Preussen, datter af Kong Frederik Vilhelm 3. af Preussen.

Han gik vel 1849 ind på en nymodens fri forfatning, men da adelen rejste modstand derimod og fik medhold andensteds, lod han den igen falde og gav reaktionen frit spil såvel på verdsligt som på kirkeligt område. På fyrstemødet i Frankfurt 1863 udtalte han sig bestemt imod parlamentariske former for Tysklands styrelse. Derimod sluttede han sig 1866 til Preussen, tiltrådte det Nordtyske Forbund og 1868 tillige Toldforeningen, men ville ikke indrømme nogen ændring i Mecklenburgs middelalderlige forfatning. Som preussisk general førte han 1866 et korps imod Bayern og 1870 imod Frankrig, hvor han indtog Toul og Soissons, kæmpede ved Orléans og Le Mans og til sidst besatte Rouen.

Storhertug Frederik Frans døde den 15. april 1883 i Schwerin. Han blev efterfulgt som storhertug af sin ældste søn Frederik Frans.

Familie 
Frederik Franz var gift hele tre gange. Han blev gift første gang 3. november 1849 i Ludwigslust med Prinsesse Augusta Reuss af Köstritz (1822-1862). De fik seks børn:
 Frederik Frans (1851-1897), storhertug af Mecklenburg-Schwerin 1883-1897, far til Dronning Alexandrine af Danmark
 ∞ 1879 Storfyrstinde Anastasia af Rusland (1860-1922)
 Paul Frederik (1852-1923)
 ∞ 1881 Prinsesse Marie af Windisch-Grätz (1856-1929)
 Marie (1854-1920)
 ∞ 1874 Storfyrst Vladimir af Rusland (1847-1909)
 Nikolaus (1855-1856)
 Johan Albrecht (1857-1920)
 ∞ 1886 Prinsesse Elisabeth af Sachsen-Weimar-Eisenach (1854-1908)
 ∞ 1909 Prinsesse Elisabeth af Stolberg-Rossla (1885-1969)
 Alexander (1859-1859)

Han blev gift anden gang den 4. juli 1864 i Darmstadt med Prinsesse Anna af Hessen og ved Rhinen (1843-1865). De fik ét barn:
 Anne (1865-1882)

Han blev gift tredje gang den 4. juli 1868 i Rudolstadt med Prinsesse Marie af Schwarzburg-Rudolstadt (1850-1922). De fik fire børn:
 Elisabeth (1869-1955)
 ∞ 1896 Frederik August, Storhertug af Oldenburg (1852-1931)
 Frederik Vilhelm (1871-1897)
 Adolf Frederik (1873-1969)
 ∞ 1917 Prinsesse Viktoria Reuss af Schleiz (1889-1918)
 ∞ 1924 Prinsesse Elisabeth af Stolberg-Rossla (1885-1969)
 Henrik (1876-1934)
 ∞ 1901 Vilhelmine, Dronning af Nederlandene (1880-1962)

Se også 
 Mecklenburg

Eksterne henvisninger 
 Salmonsens Konversationsleksikon 

|-
| colspan="3" style="border-top: 5px solid #FFD700; text-align:center;" | Frederik Frans 2.Huset Mecklenburg, 
|-
! colspan="3" style="border-top: 5px solid #79DBFF;" | Kongelige og fyrstelige titler

Storhertuger af Mecklenburg-Schwerin
Huset Mecklenburg
Tyskere i 1800-tallet
Storkors af Dannebrog
Personer fra Ludwigslust
Ekiti

Ekiti er en delstat i den sydvestlige del af Nigeria, i indlandet, vest for Nigerfloden. Den blev oprettet i 1996, og var tidligere en del af delstaten Ondo.

Geografi 
Ekiti grænser mod nord til delstaten Kwara, mod syd til delstaten Ondo, mod vest til delstaten Osun og mod øst delstat Kogi.

Inddeling 
Delstaten er inddelt i 16 Local Government Areas med navnene: Ado-Ekiti, Efon, Ekiti East, Ekiti South-West, Ekiti West, Emure, Gbonyin, Ido-Osi, Ijero, Ikere, Ikole, Ilejemeje, Irepodun-Ifelodun, Ise-Orun, Moba og Oye.

Erhvervsliv 
Hovederhverv er landbrug, med avl af korn, kakao, kokosnødder, gummi, citroner, kolanødder, dessertbananer, majs, ris, bønner, Yams og maniok. Der er også en del skovdrift.

Ekiti har også minedrift efter kaolin, cassiterit (tinerz), columbit, bauxit og granit.

Eksterne henvisninger 

Nigerias delstater
Martha Abelsen

Martha Abelsen (født 1957) er en grønlandsk politiker fra Siumut. Hun er 2. viceborgmester i Godthåb, Grønlands hovedstad, og er formand for de grønlandske kommuners landsforening, KANUKOKA.

Referencer 

Politikere fra Grønland
Assia Zlatkowa

Assia Zlatkowa Schwarck (født 17. april 1953) er en dansk-bulgarsk koncertpianist, der var mest aktiv i perioden 1960-1990. Hun lever nu det meste af tiden en tilbagetrukken tilværelse i Spanien som enke efter Gösta Schwarck. Hun blev dansk statsborger i 1978, og i 1981 blev Assia Zlatkowa optaget i Kraks Blå Bog.

Tidlige liv 
Som barn udviste Assia Zlatkowa et stort musisk talent, og som 5-årig blev hun optaget på Musikskolen i Sofia. I den bulgarske musikpædagogiske film "De første trin" havde hun hovedrollen som 8-årig, og i en alder af 9 spillede hun som solist med flere bulgarske symfoniorkestre, hvor hun debuterede med Haydns d-dur-koncert.

Sin fortsatte uddannelse fik hun på Musikkonservatoriet i Sofia under ledelse af professor Kutewa, og hun studerede også under ledelse af professor Guido Agosti i Weimar og Siena samt professor Herman D. Koppel.

Karriere 
Assia Zlatkowa vandt 3 internationale førstepriser: som 13-årig: 1. Pris England 1966 (Middlesbrough) og 14-årig: 1. Pris Bulgarien 1967 (Russe) og 19-årig: 1. Pris i Italien 1972 (Enna).

Maëstro Kurt Masur engagerede den 14-år gamle  Assia Zlatkowa til at spille Mozarts d-mol-koncert KV 466 med Dresdner-Filharmonien 4 gange over 4 dage. Dirigent var Professor Heinz Bongartz.

Hun er siden ofte blevet inviteret til Tyskland, både Øst- og Vest-, og 17 år gammel spillede hun sammen med 'Berliner Philharmonikerne' Beethovens 3. klaverkoncert, hvorefter hun turnerede i Polen, Italien, Øst- og Vesttyskland og Danmark.

I Danmark 
Under sin første soloklaverkoncert i Sommerhaven Tivoli, København, i august 1975 tog hun Danmark med storm, hvilket resulterede i flere invitationer om solistoptræden for de ledende danske symfoniorkestre. Hendes Gallakoncert i Falkonersalen med Maestro Carlo Zecchi og Sjællands Symfoniorkester den 1. marts 1977 – med Chopins e-mol-koncert – blev optaget live til en  LP af pladeselskabet 'Point', og den 5. maj 1977 opførte hun samme koncert med samme dirigent, men med Danmarks Radiosymfoniorkester i Tivolis Koncertsal for Danmarks Radio TV.

Assia Zlatkowa har siden 1975 haft fast bopæl i København, men har i de senere år opholdt sig en stor del af tiden i sit andet hjem i Spanien af helbredsmæssige årsager.

Eksterne kilder 
 www.assia.dk

Personer i Kraks Blå Bog
Pianister fra Danmark
Personer fra Plovdiv
Leone di Lernia

Leone di Lernia (født Leonardo di Lernia i Trani, Italien, født 18. april 1938, død 28. februar 2017) er en radiovært, sanger og komponist af sange i genrene rock, pop og trash. Han har været aktiv siden 1968, med musik med humoristiske og satiriske tekster der omhandler prominente personer og dagsaktuelle begivenheder. Ofte anvender han dialekt fra den italienske region Apulien i sine sange.

Diskografi

Individuel 
 1968 – Trenta chili/Andiamo nei cieli
 1975 – Gaccia ad'avè/Spuosatiella Geuvè
 1977 – Gaccia a te Mariuo'/U fesse 'nnamerate
 1979 – Sfregamece/Vieni fuori
 1983 – Padron pensaci tu/Spremi spremi
 1989 – Ce cule ca tiene (Rap italiano)/Ce cule ca tiene (Rap pugliese)
 1991 – La la li – la la la pesce fritto e baccalà/Bar house
 1991 – Lasciame ste' (How gee)/Tu sì scemo
 1992 – La fatica non m'ingozza (Club mix)/La fatica non m'ingozza (Radio edit)
 1992 – Tu sì pazze (Rhythm is a dancer)/Chi ruba (Sex machine)
 1993 – Disco Hauz
 1994 – Salut'm a Sord/Voglio fare tanti soldi
 1995 – Think about the way (Pippo Baudo Uè)/Lapuglia Blues
 1997 – Cio'...Los...Tress

Albums 
Som Leone Di Lernia and his new rock band:
 Leone Di Lernia e la sua new rock band – Canzoni rock tranesi (1975)
 Leone Di Lernia e la sua new rock band (1976)
 Leone Di Lernia e la sua new rock band (1977)

Som Leone di Lernia
 La pugliata (1979)
 MotorLover – Il rock del re delle puglie (1980)
 Padron pensaci tu, (1983)
 Disco (1984)
 Americanpuglia (1984)
 Compilation – I successi di Leone Di Lernia (1984)
 Barhouse Music (1990)
 Barhouse Music 2 (1991)
 Gran Barhouse – Il meglio di... Leone Di Lernia (1991)
 Leone Super Dance (1992)
 Disco Hauz (1993)
 Il (meglio) peggio di Leone di Lernia (1993)
 Leonemania (1994)
 Salut'm a Sord (1994)
 Leonlatino (1996)
 SuperLeone – Cio'...Los...Tress (1997)
 Fesso... e tutto il resto (1997)
 Re Leone Di Lernia (1998)
 Leonestate (1998)
 Leone superstar – I grandi successi di Leone di Lernia (1999)
 Giubileone (2000)
 Leone 2000 (2000)
 Il Gran Porcello (2001)
 Zizzaniaman (2002)
 Porcello 2 – Il ritorno (2002)
 Zizzaniaman 2 + Il meglio dello zoo di 105 (2003)
 The Best of the Bestia – Trash compilation (2004)
 Un Leone su Marte (2004)
 Sfigato (2004)
 Leone D'oro – Il peggio di Leone di Lernia (2005)
 Casa di Lernia (2006)
 Ma che figo sono con Auz Triccaballac (2006)
 L'isola dei leoni (2006)
 Squich (2007)
 Si nu baccalà (2007)
 Leone Best 2008 (2008)
 Leone di Lernia contro tutti (2009)
 Fuori o dentro lo zoo? (2010)
 Il presidente querela forte (2011)
 Eccitato (2012)
 Capra (2013)
 Tutto Leone Di Lernia: 40 successi (2013)
 Perché son gay (2014)
 EXPO'' (2015)

Eksterne kilder og henvisninger 
 105 Networks Website 

Sangere fra Italien
Appius Claudius Caecus

Appius Claudius Caecus ("blinde" født 340 f.Kr., død 273 f.Kr.) var en romersk politiker fra en velhavende aristokratisk familie. Han var selv consul og senere diktator som søn af Gaius Claudius Crassus, der selv var diktator i 337 f.Kr.

Hans Liv 
Han blev censor i 312 f.Kr., selv om han ikke tidligere havde været konsul. Han søgte støtte fra de lavere klasser og tillod sønner af frigivne slaver at gøre tjeneste i senatet i Rom, ligesom han udvidede stemmerettens privilegier til mænd i landdistrikternes stammer, der ikke ejede deres egen jord. Under den "Anden Samnitiske krig" talte han for grundlæggelsen af romerske kolonier i hele Lazio og Campanien, der skulle tjene som værn mod samniterne og etruskerne.

I sin tid som censor byggede han Appiavejen (latin : Via Appia), som er en vigtigt og berømt vej mellem Rom og Capua. Derudover byggede han den første akvædukt i Rom ("Aqua Appia"). Han udgav også for første gang en liste over juridiske procedurer og juridiske forhold, hvortil kendskab hidtil havde været forbeholdt de højeste præster i oldtidens romerske religion. Han var også optaget af litteratur og retorik og indførte reformer i latinsk retskrivning.

Han tjente senere to gange som konsul: I 307 f.Kr. og 296 f.Kr. Derudover blev han i 292 f.Kr. og 285 f.Kr. udnævnt til diktator. I 280 f. Kr., efter han  [ifølge Livius] var blevet blind på grund af en forbandelse, holdt han en berømt tale mod Cineas, som var  gesandt fra "Pyrrhus af Epirus", og erklærede, at Rom aldrig ville overgive sig. Det er det tidligst kendte manuskript til en politisk tale på latin og er kilden til udtrykket: "hver mand er sin egen lykkes smed" (latin: quisque Faber suae fortunae).

Ifølge Martianus Capella brød Appius sig ikke om lyden af bogstavet Z.

Litteratur 
 George Converse Fiske (1902). "The Politics of the Patrician Claudii". Harvard Studies in Classical Philology (Harvard University Press) XIII: 26.

Noter

Eksterne henvisninger 

Politikere fra Romerriget
Georg Nordensvan

Georg Gustaf Nordensvan (født 3. december 1855 i Stockholm, død 8. april 1932 sammesteds) var en svensk forfatter og kunsthistoriker, bror til Carl Otto Nordensvan.

Nordensvan blev student 1874, senere elev på Kunstakademiet, men var allerede da begyndt at skrive 
romaner og noveller: Framtidsmän (1877), I kasernen (1878), I harnesk (1882), Figge (1885) og flere. I 1883 knyttedes han til redaktionen af "Ny illustrerad tidning", 1885 blev han redaktør af "Nornan" og skrev anmeldelser og kritikker i tidsskrifter og forskellige dagblade. 

Grundigt studium har Nordensvan nedlagt i sine værker Gripsholm (1880), Gripsholm och dess konstskatter (1902), Svensk konst och svenska konstnärer i 19. århundradet (1892), De bildande konsternas historia under 19. århundradet (1899) samt hans største og betydeligste Allmän konsthistoria, I—II (1911—13).

Kilder 

 

Kunsthistorikere fra Sverige
Kunstkritikere fra Sverige
Romanforfattere fra Sverige
Novelleforfattere fra Sverige
Faglitterære forfattere fra Sverige
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Svenskere i 1800-tallet
Svenskere i 1900-tallet
Personer fra Stockholm
Acts of Union (1707)

Acts of Union var to love, som blev vedtaget af Det engelske parlament og Det skotske parlament i 1707 som afslutning på forhandlingerne om en union mellem kongerigerne England (med Wales) og Skotland. Loven havde to virkninger: Oprettelsen af Kongeriget Storbritannien, og opløsningen af de to parlamenter, som blev erstattet af Det britiske parlament.

Se også 
 Acts of Union (1800)

Love
Storbritanniens historie
Tuvalus kvindefodboldlandshold

Tuvalus kvindefodboldlandshold er det nationale kvindefodboldlandshold i Tuvalu som reguleres af Tuvalus fodboldforbund. Det er associeret medlem af OFC, men ikke-FIFA medlem.

Resultater

OFC Women's Championship 

*Omfatter kampe vundet på straffespark.

Kvindefodboldlandshold
Tuvalu
Nordensvan

Nordensvan (eller Nordenswan) er en svensk-finsk adelig slægt, en gren af præsteslægten
Alopæus.

Kendte medlemmer 

 Arthur Nordensvan
 Carl Otto Nordensvan
 Georg Nordensvan
 Victorine Nordenswan

Adelsslægter fra Finland
Adelsslægter fra Sverige
Old Harrovian A.F.C.

The Old Harrovian Association Football Club (også kendt som Old Harrovians eller OHAFC) er en fodboldklub for tidligere elever på Harrow School i Harrow, England. Klubben blev grundlagt i 1859, blot to år efter Sheffield FC. I 1927 blev fodbold afskaffet på Harrow School til fordel for rugby, hvilket førte til at klubben blev opløst i 1931. Den blev gendannet i 1963 og vandt for første gang Arthurian League-mesterskabet i 1977-78.

Klubben deltog i FA Cup'en i 1870'erne og 1880'erne og nåede semifinalerne i sæsonen 1877-78.

Titler 
 Arthur Dunn Cup: Vinder 2006-07.
 Arthurian League: Vinder 1977-78, 2003-04, 2009-10.

Kilder / eksterne henvisninger 

 Old Harrovian Association Football Club 
 Arthurian League 
 Football Club History Database – Old Harrovians 

Fodboldklubber i England
Etableret i 1859
Nordenskiöld

Nordenskiöld (eller Nordenskjöld) er en svensk-finsk adelig slægt.

Kendte medlemmer 

 Nils Adolf Erik Nordenskiöld
 Nils Erland Herbert Nordenskiöld
 Nils Gustaf Nordenskiöld
 Nils Otto Gustaf Nordenskjöld

Adelsslægter fra Finland
Adelsslægter fra Sverige
Erland Nordenskiöld

Nils Erland Herbert Nordenskiöld (født 19. juli 1877 i Stockholm, død 5. juli 1932 i Göteborg) var en svensk friherre, forskningsrejsende og etnograf, søn af Adolf Erik Nordenskiöld.

Liv og karriere 

Nordenskiöld blev student 1896, filosofisk kandidat 1898, amanuensis ved Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm 1906-08, 1913 intendent ved den etnografiske afdeling i Göteborgs Museum, filosofisk hædersdoktor ved Göteborgs högskola 1916, 1923 professor i etnografi ved Göteborgs högskola og medlem af "Vetenskaps- och vitterhetssamhället" i Göteborg 1918.

Rejser 

Nordenskiöld har i etnografisk øjemed foretaget resultatrige rejser i Patagonien 1899, i grænsedistrikterne mellem Argentina og Bolivia 1901—02, i Perus og Bolivias grænsetrakter 1904—05, i Bolivia 1908—09, i Bolivia og Brasilien 1913—14. Fra disse rejser har han hjembragt store samlinger, nu for største delen opbevarede i Naturhistorisk Rigsmuseum.

Udstillinger og kongresser 

På hans initiativ anordnedes i 1907 i Stockholm en righoldig etnografisk udstilling af genstande samlede af svenske missionærer i ulige verdensdele, og i forbindelse hermed blev under hans redaktion udgivet Etnografiska bidrag af svenska missionärer. I Afrika. Han var generalsekretær ved amerikanistkongressen i Göteborg 1923.

Æresmedlemsskaber og hædersbeviser 

Han var æresmedlem af 15 forskellige geografiske og antropologiske selskaber, herunder fik han i 1916 det danske Geografisk Selskabs guldmedalje.

Forfatterskab 

Om de sydamerikanske indianerstammer, han besøgte, har han forfattet en række videnskabelige og populære arbejder, blandt andre:

Från högfjäll och urskogar (1902),
Indianlif i El Gran Chaco (1910; oversat til tysk 1912), 
Indianer och hvita (1911),
De sydamerikanska indianernas kulturhistoria (1912) 
Forskningar och äfventyr i Sydamerika (1915), 
Drömsagor från Anderna (1916) 
Comparative ethnographical studies (i 3 dele, 1919-22)
Desuden har han skrevet talrige artikler, fortrinsvis i Vetenskapens akademias handlingar, "Ymer" og i en række udenlandske tidsskrifter.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Nekrolog i Geografisk Tidsskrift 
 
 

Opdagelsesrejsende fra Sverige
Etnografer
Antropologer fra Sverige
Friherrer fra Sverige
Museumsfolk fra Sverige
Faglitterære forfattere fra Sverige
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Svenskere i 1800-tallet
Svenskere i 1900-tallet
Personer fra Stockholm
Salmonsens
Nils Nordenskiöld

Nils Gustaf Nordenskiöld (født 18. oktober 1792 på Frugård i Nyland, død 21. februar 1866 sammesteds) var en finsk mineralog, far til Adolf Erik Nordenskiöld.

Nordenskiöld blev student i Åbo, tog dommereksamen 1813, men helligede sig snart efter helt til mineralogien. I 1815 studerede han således Parnas berømte mineralforekomst i Finland, og efter at han 1816—17 havde studeret hos Berzelius,
tog han bjergeksamen i Uppsala og blev året efter (1818) bjergmester i Finland. I de følgende år (1819—23) foretog han en længere rejse i Europa og blev 1823 "överintendent" vid bergsstaten i Finland, hvilken stilling han med en kort afbrydelse, idet stillingen var inddraget 1831-33, beholdt indtil 1855.

Vi skylder Nordenskiöld talrige arbejder, dels af almíndelig mineralogisk natur, dels og især beskrivelser af nye mineraler, endvidere adskillige skrifter vedrørende bjergværksvidenskab; han var den første, der underkastede meteorsten en rationel analyse, og han har gjort gode iagttagelser over skurestriberne i Finland. Blandt hans skrifter kan fremhæves: Bidrag till närmare kännedom af Finlands Mineraler (1820); Försök till framställning af kemiska mineralsystemet (1. udgave 1827, 2. udgave 1833); Beitrag zur Kenntniss der Schrammen in Finland (1860).

Kilder 

 

Mineraloger fra Finland
Faglitterære forfattere fra Finland
Finlandssvenske forfattere
Salmonsens
Carl Otto Nordensvan

Carl Otto Nordensvan (født 7. april 1851 i Stockholm, død 30. marts 1924 sammesteds) var en svensk officer og forfatter, bror til Georg Nordensvan, far til Arthur Nordensvan. 

Nordensvan, der 1868 blev officer og 1911 udnævntes til generalmajor, har udøvet en omfattende virksomhed som krigsvidenskabelig forfatter. Blandt hans arbejder, der vidner om megen belæsthed og grundig sagkundskab, skal nævnes den sammen med W.E. von Krusenstjerna udarbejdede Handbok för svenska arméns befäl (2 dele, 1879—80; I, 6. oplag 1910, II, 4. oplag 1911), Fransk-tyska kriget 1870—71 (1895); "Finska kriget 1808—09" (1898); 1808. Synpunkter och betraktelser (1908); Karl XII (1918); Världskriget 1914-1918 (1922); August den starke (1923); På väg till Sveriges stormaktsvälde (1924). Han har desuden udgivet forskellige arbejder i taktiske og organisatoriske spørgsmål og skrevet en mængde artikler i Nordisk Familjebok og i tidsskrifter, navnlig i det af ham siden dets begyndelse 1911 redigerede "Svensk militär tidskrift".

Kilder 

 

Generaler fra Sverige
Militærhistorikere
Faglitterære forfattere fra Sverige
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Svenskere i 1800-tallet
Svenskere i 1900-tallet
Personer fra Stockholm
Ado Ekiti

Ado Ekiti, også kaldt Ado, er en by i den sydvestlige del af Nigeria. Den er administrativ hovedstad for delstaten Ekiti og har 409.207 indbyggere på et areal af 293 km2.

Ado Ekiti ligger 148 km nordøst for Ibadan. Byen har universitet og en radio- og fjernsynsstation.

Eksterne henvisninger 

Byer i Nigeria