kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Romsås Station

Romsås Station (Romsås stasjon) er en metrostation på Grorudbanen på T-banen i Oslo. Stationen ligger under jorden og har ligesom Ellingsrudåsen Station naturlige fjeldvægge. Adgang til stationen sker via elevatorer fra Romsås senter. Højdeforskellen mellem elevatorens øverste stop i centret og det nede på stationen er 55,1 meter. Alternativt kan man benytte en lang gangtunnel.

Arkitekten Håkon Mjelva blev sammen med den rådgivende ingeniør Elliot Strømme A/S og entreprenøren F. Selmer A/S tildelt Betongtavlen for fremragende byggekunst i betong i 1976.

Stationen blev opgraderet til metrostandard i sommeren 2013 og genåbnet 24. september 2013. Opgraderingen foregik i et tæt samarbejde mellem trafikselskabet Ruter og Byantikvaren i Oslo, der anser stationen for at være den mest værdifulde i Oslo.

Eksterne henvisninger

Noter 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1974
Alrune Rod (album)

Alrune Rod er et album med bandet Alrunes Rod. Alrune Rod blev udgivet i december 1969 på Sonet (SLPS 1516) og er gruppens debutalbum. Albummet anses som et af de første danske syrerock-album. 

Albummet blev senere udgivet i Tyskland på pladeselskabet 'Little Wing of Refugees' og blev i 1990 udgivet på CD som en del af dobbelt CD'en Sonet Årene 1969-72 (Sonet 557183-2), der indeholdt gruppens tre første album samt bonusmateriale. I 2010 udgav Universal  Alrune Rod på CD (UNI 275 246 8). Alrune Rod blev samme år udgivet som en del af bokssættet Dansk Rock Historie 1965-1978, vol. 1.

Indhold

Side 1 
 Alrune Rod (skrevet af Laus Bengtsson og Leif Roden) 10:00
 Natskyggevej (skrevet af Bengtsson og Roden) 9:55
 Hvor Skal Jeg Se Solen Stå Op (skrevet af Flemming Giese Rasmussen og Roden) 3:12

Side 2 
 Bjergsangen	11:57
 Fase 1: Kom Og Tag Min Hånd (skrevet af Giese, Bengtsson og Roden) 
 Fase 2: Du Er Så Sød (skrevet af Roden)
 Fase 3: Når Yderst Er Inderst (skrevet af Giese og Roden
 Rejsen Hjem (skrevet af "Pastor" Ziegler Simonsen og Roden) 13:23

Medvirkende 
 Leif Roden: vokal, el-bas, akkustisk guitar, tabla
 Claus From Rasmussen: trommer, tabla
 "Pastor" Ziegler Simonsen: orgel, piano
 Flemming Giese Rasmussen: el-guitar, vokal og triangel

Albummet blev produceret af Alrunes Rod og Franz Beckerlee

Eksterne henvisninger 
 Omtale af albummet på discogs

Album fra 1969
Rockalbum fra Danmark
UTZ Certified

UTZ Certified er en mærkningsordning, og et program for bæredygtig jordbrug, grundlagt i 2002. Hovedkontoret er beliggende i Amsterdam.

I 2014 var UTZ Certified verdens største program for bæredygtig dyrkning af kaffe og kakao.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 UTZ Certifieds officielle hjemmeside 

 

Certificeringsmærker
Etableret i 2002
Amsterdam
Etik
Handel
Miljø og samfund
Bæredygtighed
LIGO

Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory (LIGO) er et fysikeksperiment i storskala beregnet på at detektere gravitationsbølger.

LIGO blev grundlagt i 1992 af Kip Thorne og Ronald Drever ved Caltech og Rainer Weiss ved MIT.

LIGO er et samarbejde mellem videnskabsfolk ved MIT, Caltech, og mange andre universiteter. Der er involveret mere end 900 videnskabsfolk i projektet og analyse af dataene via gravitationsbølge astronomi.
LIGO bliver finanseret af National Science Foundation (NSF), med vigtige bidrag fra UK Science and Technology Facilities Council, Max Planck Society i Tyskland - og Australian Research Council.

Ved midt-september 2015 "the world's largest gravitational-wave facility" blev en 5-års US$200-million opgradering afsluttet, med en samlet udgift på $620 million.

LIGO er det største og mest ambitiøse projekt som nogensinde er blevet finansieret af NSF.

LIGO opererer synkroniseret to gravitationsbølgeobservatorier: LIGO Livingston Observatory () i Livingston, Louisiana - og LIGO Hanford Observatory på DOE Hanford Site (), lokaliseret nær Richland, Washington. Disse steder ligger adskilt 3.002 km fra hinanden. LIGO drift startede mellem 2002 og 2010 og detekterede ingen gravitationsbølger. Dette blev fulgt af flere års nedlukning, mens detektorerne blev udskiftet med den forbedrede detektorversion "Advanced LIGO".  I februar 2015, blev de to advanced detektorer bragt i ingeniør tilstand. Det var under denne periode, at gravitationsbølger for første gang blev detekteret (GW150914), men den formelle drift startede først 18. september 2015.

Kilder/referencer 

Gravitationsbølgeastronomi
Tordenskjold & Kold

Tordenskjold & Kold  er en dansk spillefilm fra 2016 instrueret af Henrik Ruben Genz efter manuskript af Erlend Loe. Filmen handler om den dansk-norske søhelt Peter Wessel Tordenskiold, hvis liv er brat forandret efter afslutningen af svenskerkrigen. Han drager på turné med sin kammertjener Kold fra Christianshavn ned gennem Danmark og til en række byer i Nordtyskland.

Handling 

Tordenskjold (Jakob Oftebro) er efter krigen mod Sverige blevet udnævnt til viceadmiral, men er yderst rastløs efter den hektiske periode med de succesfulde søslag. Han er en stor helt i Danmark og et trækplaster i selskabslivet. Hans kammertjener Kold (Martin Buch) fungerer i bedste moderne rockmusikerstil som heltens impressario og arrangerer hans besøg i passende selskaber. Kold forsøger også at arrangere et ægteskab med en rig engelsk adelskvinde for ham. For at møde hende tager han turen fra Christiania ned gennem Sønderjylland og til nogle af de store byer i det nordlige Tyskland, og i den forbindelse har den virile Tordenskjold en række affærer med villige kvinder. Men da han når til Hannover, narres han ud i en duel, tilsyneladende arrangeret af hævngerrige svenskere.

Medvirkende 
Jakob Oftebro som Tordenskjold
Martin Buch som kammertjener Kold
Natalie Madueño som Leonora Ployart
Kenneth M. Christensen som kaptajn Ployart
David Dencik som doktor Mabuse
Björn Kjellman som Axel Staël von Holstein
Martin Greis som kong Frederik 4.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Danske film fra 2016
Dramafilm fra Danmark
Film fra Danmark (administrationskategori)
Film instrueret af Henrik Ruben Genz
Dansksprogede film
Torskeslægten

Torskeslægten (Gadus) er en slægt i torskefamilien (Gadidae). Torsk indgår typisk i arternes navne. Slægtens kendeste medlem er atlantisk torsk, som typisk kaldes for torsk.

Indtil fornylig var der tre arter i torskeslægten. Nyere forskning inkluderer også en fjerde art Alaskasej. Endvidere bliver Grønlandstorsk (G. ogac) ikke længere betragtet som en selvstændig art, men snarere en underart til Stillehavstorsk (G. macrocephalus).

Referencer

Ekstern henvisning 

 Codtrace 
 fishbase.org - Scientific Names for Gadus
 Fisheries Heritage website, Newfoundland and Labrador 
 Long term trends in Norwegian cod fisheries – the pioneers
 Species factsheet on cod from the UK Sea Fish Industry Authority (PDF, 2MB) 

Torskefamilien
Sachsenwald

Sachsenwald i det nordlige Tyskland, er det ene af to kommunefrie områder i Slesvig-Holsten. det andet er Buchholz i Kreis Segeberg. Det ligger øst for Hamborg i den sydvestlige ende af Kreis Herzogtum Lauenburg og grænser til Kreis Stormarn.

Geografi 
Sachsenwald er med knap 70 km² Slesvig-Holstens størte sammenhængende skovområde. Det hører under Amt Hohe Elbgeest. Kejser Wilhelm 1. af Tyskland skænkede området til Otto von Bismarck 24. juni 1871 som en anerkendelse af hans tjenester ved grundlæggelsen af Tyskland.

Sachsenwald er inddelt i tre Revierer:
 Revier Aumühle
 Revier Wohltorf
 Revier Stangenteich

Eksterne kilder og henvisninger 

 Sachsenwald.de
 Otto-von-Bismarck-Stiftung
 interaktive Karte

Skove i Tyskland
Slesvig-Holstens geografi
Harry Guardino

Harry Guardino (født 23. december 1925, død 17. juli 1995) var en amerikansk skuespiller, hvis karriere forløb fra de tidlige 1950'ere til begyndelsen af 1990'erne.

Guardino blev født på Manhattan og voksede op i Brooklyn, New York. Guardino optrådte både på scenen, i film og på Tv. På Broadway theatre har han bl.a. spillet i Narkomanen, One More River, Anyone Can Whistle, The Rose Tattoo, The Seven Descents of Myrtle og Woman of the Year.

Guardinos filmroller omfatter bl.a. Skal du giftes med far?, Pork Chop Hill (om Koreakrigen), The Five Pennies, King of Kings, Madigan, Lovers and Other Strangers, Dirty Harry og Dirty Harry renser ud. Han blev to gange nomineret til en Golden Globe Award for bedste mandlige birolle.

På Tv har han bl.a. medvirket i Sams Bar.

Den 28. maj 1993 fik han en Golden Palm Star på Walk of Stars i Palm Springs, Californien.

Guardino døde af lungekræft i Palm Springs, Californien i 1995.

Filmografi 

 Skal du giftes med far? (1958)
 Pork Chop Hill (1959)
 The Five Pennies (1959)
 Five Branded Women (1960)
 Kongernes konge (1961)
 Duen der befriede Rom (1962)
 Et helvede for helte (1962)
 Rhino! (1964)
 Treasure of San Gennaro (1966)
 The Adventures of Bullwhip Griffin (1967)
 Madigan (1968)
 Der mangler en brik (1968)
 The Hell with Heroes (1968)
 Lovers and Other Strangers (1970)
 Red Sky at Morning (1971)
 Dirty Harry (1971)
 Trænet til at dræbe (1972)
 Capone (1975)
 Whiffs (1975)
 En varm sag (1976)
 Dirty Harry renser ud (1976)
 Rollercoaster (1977)
 Boks nu, Matilda (1978)
 Evening in Byzantium (1978)
 Goldengirl (1979)
 Seje bøffer og hårde bananer (1980)
 The Neon Empire (1989)

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra USA
Pavlodar

Pavlodar er en by i det nordøstlige Kasakhstan og tjener som forvaltningssæde for Pavlodar oblast.

Geografisk ligger byen i Sibirien og har et klima, der er præget af langvarige og kolde vintre og korte, men lune somre. Den ligger langs floden Irtysj 400 km nordøst for landets hovedstad Astana og 110 km vest for grænsen til Rusland. Den indgår i Den mellemste Horde (  mellemste zjüs) ifølge de traditionelle kasakhiske opdeling i horder, og som efter Sovjetunionens sammenbrud har domineret landets politiske liv.

Landskabet om Pavlodar er meget præget af steppeland og saltsøer afbrudt af en del nåleskov langs Irtysj, som muliggør moderat jagt og lystfiskeri.

Byen har en stor industri, især en kemisk industri, traktorfabrik o.a. Økonomisk tilbagegang i kølvandet på Sovjetunionens sammenbrud i 1991 og udvandring af højt kvalificeret arbejdskraft til primært Rusland blev bremset i slutningen af 1990-erne, og der har siden da været moderat økonomisk vækst i byen.

Der er en lufthavn og banegård i byen, og toget forbinder Pavlodar med daglige afgange til Alma-Ata, Astana, Barnaul, Omsk (Rusland) og Novosibirsk (Rusland). Udfaldsvejene fører mod vest til Astana, mod nord og øst til Rusland (Omsk oblast), mod syd-sydøst til Semej (Semipalatinsk) i Öskemen oblast (Ust' Kamenogorsk), hvor Sovjetunionens underjordiske atomprøvesprængninger fandt sted i 1960'erne.

De mest talte sprog i byen er russisk og kasakhisk.

Pavlodar huser en række arkitektoniske perler såvel af gammel — interessant gammel russisk bymidte — som af ny dato; af de sidste især skal nævnes den prægtige Maskhur Jusup Centralmoske, der er Centralasiens største moske og en af de højeste i verden. Den er sunnitisk og finansieret for en stor del af midler fra Saudiarabien. En næsten lige så stor perle er Pavlodars ortodokse kirke, genrejst ved indsamling blandt lokale, og som har udsigt til Irtysj-floden, samt den Jødiske Synagoge. Desuden er der et rekreativt område ved flodbredden med park, promenade, badestrand og motionsfaciliteter.

Referencer 

Byer i Kasakhstan
Togulykken ved Bad Aibling

Togulykken ved Bad Aibling var en ulykke, som indtraf tirsdag den 9. februar 2016 kl. 6.48, da to persontog kolliderede frontalt ved Bad Aibling (mellem Bad Aibling og Kolbermoor) på den enkeltsporede jernbanestrækning Holzkirchen-Rosenheim (Mangfalltalbahn).

Af de ca. 150 personer i togene omkom 11, og ca. 80 blev kvæstet, heraf 20 alvorligt. Begge togs lokomotivførere og en kørelærer var blandt de omkomne.

Togene 79505 og 79506 - der begge bestod af togsæt af typen Stadler Flirt 3 - skulle ifølge køreplanen have krydset hinanden i Kolbermoor kl 6.44.

Trafikken på strækningen drives af Bayerischer Oberlandbahn (BOB). DB Netz er ansvarlig for infrastrukturen og trafikstyringen.

Den enkeltsporede strækning har en strækningshastighed på 120 km/t og er fuldt udrustet med togkontrolsystemet PZB 90. Signalerne på stationerne Kolbermoor og Bad Aibling blev styret fra et relæsikringsanlæg af typen Sp Dr S60 i Bad Aibling.

Efterforskning 
Den tyske jernbanehavarikommission - Eisenbahn-Unfalluntersuchungstelle des Bundes - indledte den 9. februar en undersøgelse af ulykken.

Den 16. februar oplyste politiets efterforskere, at det var en menneskelig fejl, der havde forårsaget ulykken. Ifølge lederen af efterforskningen, Oberstaatsanwalt Wolfgang Giese, kunne ulykken være undgået, hvis en 39-årig stationsbestyrer havde fulgt reglerne. Medarbejderen tillod, at de to tog kørte imod hinanden på strækningen og indså for sent sin fejl. Han foretog et nødopkald kort før kollisionen, men opkaldet blev ikke besvaret. Der indledtes derfor en strafferetslig undersøgelse overfor medarbejderen, der dog ikke var tilbageholdt, da politiet mente, at han ikke udførte handlingerne med vilje.

Den 5. december 2016 blev trafiklederen/stationsbestyreren idømt 3½ års fængsel ved Landgericht Traunstein.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Jernbaneulykker i Tyskland
Begivenheder i 2016
M/S Veslekari

Dele af denne tekst er oversat fra den norske artikel
Veslekari (1918–61) var en norsk ishavsskude. Hun var, næstefter skonnerten Fram, ishavsskuden Maud og jagten Gjøa, Norges stærkest byggede træskib, da det blev bygget i 1918 for rederiet Winge & Co. (Kristiania/Oslo) af Christian Jensen (bådbygger). Han konstruerede også søsterskibet D/S Vesleper som blev bygget hos  Jacob M. Iversens værft i Son samme år.

Noget af byggematerialet var til overs fra Roald Amundsens skib Maud som var bygget samme sted året før. Skibet blev bugseret til Skiens Verksteder A/S for montering af den tocylindrede compundmaskine på 357 HK, samt rigning som galease med stormsejl, mesan, fok og klyver. Den var 134 fod lang, 27 fod bred og var på 282 BRT. Første sejlads var den 3. marts 1919.

Begge skibene blev brugt av Winges underselskab A/S Freda, men trods en aftale med russerne i 1923, afviklede Winge ishavsfangsten i 1927. "Veslekari" blev solgt til DS Furenak ved Elling Aarseth i Ålesund og gik til Hvidehavet med Hans Rekdal som skipper. Den blev lejet af redaktør ved Aftenposten, Frøis Frøisland, til eftersøgningen af den forsvundne Roald Amundsen 1928 og ved evakueringen af den jordsskælvsramte ø Jan Mayen i 1936. I 1931 blev den lejet ind til Østgrønland af den amerikanske polar- og havforsker Louise Boyd, med Paul Lillenes som skipper, og 1933, 1937 og 1938 med Johan Olsen som skipper. De tre sidste benyttede moderne ekkolod av en type som senere blev produceret under navnet "Veslekari Ekkolodd". Olsen førte skibet i maj 1939, lastet med Widerøes Waco-flyvemaskine for at redde greve Gaston Micard som var syg på Germania Land.

Med Johan P. Brandal som skipper var skibet under anden verdenskrig med i krigsbegivenheder. De blide passagerer Hans H. Engebrigtsen og Alf Sundt-Jacobsen fra Tromsø blev efter at Norge blev besat, fragtet via Svalbard til Østgrønland, men opdaget og sat af i en båd. De kom senere til flyveskolen Little Norway i Canada. Mens "Veslekari" lå i Vestisen besluttede besætningen og  besætningerne på andre skibe ved krigsudbruddet den 10. april 1940, at sænke den tyske sælfangerskude "Sachsen" som lå i samme område, skibet blev dog rømmet. For John Giæver ved Norsk Polarinstitutt fragtede hun så forsyninger og skjulte modstandsfolk til de overvintrene fangsmænd i Østgrønland. I 1941 genopførte besætningen vejrstationen på Jan Mayen. Med navnet "HMS Bransfield" blev hun i april 1943 forsøgt brugt af briterne i Operation Tabarin, men lækager gjorde den unyttig.

I sommeren 1946 blev skibet returneret til ejerne. Med ny 600 hk Crosley motor og to fod ekstra drog hun på sælfangerekspedition til Newfoundland i 1949, og ved Twillingate i samme område blev hun skruet ned den 7. april 1961. Skipper Peder A. Brandal og mandskabet blev efter fem timers vandring reddet av Polarbjørn

Læsere af Jørn Riels skrøner, vil i øvrigt genkende mange referencer til Veslekari i den norske skipper Olsens sælfangerskude Veslemari. Denne endte dog sine dage på bunden af en havn på Grønlands, såkaldte, banankyst (i skrønesamlingen Forliset).

Norsk polarhistorie
Skibe bygget i Norge
Maud (skib)

Maud er et specialfartøj bestilt af Roald Amundsen til hans anden ekspedition til Arktis. Polarskuden Maud blev bygget hos bådebygger Chr. Jensen i Vollen, Asker, Norge. Hun blev konstrueret og bygget specielt til Amundsens ekspedition gennem Nordøstpassagen. Vraget er nu bugseret tilbage til Oslofjordmuseet i Vollen og ligger for tiden til konservering, så det efterfølgende kan blive en del af museets udstilling.

Tjeneste 
Skibet blev søsat i juni 1917 og døbt af Amundsen selv, ved at han knuste en isklump mod skibssiden:

Mens de to andre polarskibe, Gjøa og Fram er godt bevaret for eftertiden i det historiske, maritime miljø på Bygdøy, fik Maud en anden og langt mindre glorværdig skæbne. Hun endte sine dage som vrag på en strandkant i Cambridge Bay på sydsiden af Victoria Island i det nordlige Canada.

Efter gennemsejlingen af Nordøstpassagen, som forløb med adskillige hindringer og forsinkelser fra 1918 til 1924, endte Maud i Nome i Alaska i august 1925, og blev solgt af Amundsens kreditorer. Køberen var Hudson's Bay Company, som gav den nyt navn, Baymaud, og brugte skibet til transport langs nordvestkysten af USA og Canada. Efter en tid blev hun reduceret til radiostation og varelager. Baymaud sank i sine fortøjninger, med dele af skroget synligt. Den nedsunkne del af skroget er forholdsvist velbevaret.

Vragets skæbne 
Der var fra tid til anden røster om at bjerge resterne og bringe dem tilbage til Norge, men hver gang forslaget blev fremsat, endte det som en praktisk og økonomisk umulig affære. I 1990, da Asker kommune købte skibet fra Hudson's Bay Company for en dollar, blev det estimeret, at det ville koste 177.500.000 danske kroner at sætte vraget i stand og få det transporteret til Norge.

Det blev den 13. april 2011 kendt at Tandberg Eiendom AS, som umiddelbart før havde købt handelstedet Vollen i Asker ved Oslo, vil hente Maud tilbage til Vollen.  Sommeren 2016 blev skroget hævet i Cambridge Bay. Planen var at slæbe skibet til Norge via den russiske Nordøstpassage, på prammen «Jensen» i august 2017. Ekspeditionen fik ingen tilladelse, og ville i stedet gå via Nordvestpassagen og Grønland. 

Slæbet fra Cambridge Bay begyndte den 1. september 2017 da isforholdene var gunstige. Slæbet overvintrede ved Aasiaat i Diskobugten. Vraget blev slæbt over Atlanterhavet i sommeren 2018. Via Bergen og Arendal ankom «Maud» den 18. august 2018 til Vollen, hvorfra det afsejlede for 100 år siden. Planen er at "Maud" skal udstilles på Oslofjordmuseet samme sted.

Galleri

Noter

Eksterne henvisninger 
 «Maud» 
 Vraget af Baymaud 
 "Kaptein Helmer Hanssen forteller". Andøy Historielag 
 Prosjekt Maud Returns Home, opdateret juni 2016
 Efter 85 år på havets bund: Polarskib bliver hentet op | Nyheder | DR

Norsk polarhistorie
Skibe bygget i Norge
Grorud Station

Grorud Station (Grorud stasjon) er en metrostation på Grorudbanen på T-banen i Oslo. Stationen ligger ved Grorud Senter i bydelen Grorud mellem Ammerud og Romsås Stationer. Den åbnede 16. oktober 1966 og var indtil 1974 endestation for Grorudbanen. Banen går over jorden fra Ammerud frem til stationen, hvorefter den fortsætter i tunnel mod Romsås.

I tilknytning til stationen og centret ligger der en busterminal, der betjenes af flere buslinjer. Desuden ligger Riksvei 4, Trondheimsveien, med stoppesteder i begge retninger lige ved. På den sydlige side af Trondheimsveien ligger Grorud skole og Grorud kirke i gåafstand.

Eksterne henvisninger 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1966
Gene Haas

Gene Haas (født 12. november 1952 i Oxnard) er en amerikansk ingeniør, og grundlægger og eneejer af Haas Automation, en fabrikant af CNC-maskiner, med omkring 1.500 ansatte. Haas' store lidenskab for motorsport, har gjort ham til grundlægger af et team i NASCAR, og fra  et i Formel 1.

Haas Automation 
I 1975 fik Haas en bachelor of science i regnskab og finans fra California State University, Northridge. Efter endt uddannelse var han ude af stand til at finde beskæftigelse i erhvervslivet, der betalte mere end det, han tjente på sin sommerjob på et maskinværksted. Så de næste par år arbejdede han som maskinarbejder og CNC-programmør. I 1978 grundlagde han "Pro-turn Engineering", et lille maskinværksted med to medarbejdere; Tony Cortez og Abel Bugarin. 

Haas grundlagde i 1983 virksomheden Haas Automation, der skulle fremstille CNC-maskiner I 1996 var virksomheden vokset fra sine faciliteter i Chatsworth, Californien, og begyndte at lede efter en ny placering, Valget endte på byen Oxnard. I marts 1997 var flytningen til Oxnard færdiggjort.

Haas Automation er nu en af de største producenter af værktøjsmaskiner i USA.

Motorsport

NASCAR 
Gene Haas grundlagde i 2002 NASCAR-teamet "Haas CNC Racing". Teamet første løb blev kørt 30. september samme år. 

I 2008 fik den amerikanske kører Tony Stewart halvdelen af teamet, mod at han skulle køre teamets bil. Derefter skiftede det navn til Stewart-Haas Racing.

Haas F1 Team 
Haas meddelte i januar 2014 at han ville gå ind i Formel 1, og at det skulle ske fra -sæsonen. Dette blev dog senere udsat, og i 2015 bekræftede FIA, at Haas F1 Team kunne deltage fra .

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Industry Week artikel om Haas Automation
 Haas Automations officielle hjemmeside
 Stewart-Haas Racing officielle hjemmeside

Personer fra Californien
Ingeniører fra USA
Erhvervsfolk fra USA
Motorsportsfolk fra USA
NASCAR
Ammerud Station

Ammerud Station (Ammerud stasjon) er en metrostation på Grorudbanen på T-banen i Oslo. Vest for stationen går banen i tunnel under stationsbygningen og Ammerudveien i retning mod Kalbakken, mens den mod øst i retning mod Grorud går over jorden.

Stationen er en de klassiske i funkisstil. I lighed med en række andre stationer er stationsbygningen blevet benyttet som kiosk. Umiddelbart ved stationen ligger der stoppesteder for flere buslinjer. 200 meter derfra ligger Groruds bydelsadministration og flere fødevarebutikker. Stationen ligger 900 meter fra parkeringspladsen for Lillomarka og skovvej/skiløjpe til Lilloseter. 300 meter mod vest ligger Rødtvedt kirke. Videre mod vest, ved Lillomarka, ligger Apalløkka skole, og 500 meter mod nord ad Ammerudveien ligger Ammerud skole.

Eksterne henvisninger 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1966
Kalbakken Station

Kalbakken Station (Kalbakken stasjon) er en metrostation på Grorudbanen på T-banen i Oslo. Stationen ligger i bydelen Grorud mellem Rødtvet og Ammerud Stationer. Mod vest i retning mod Rødtvet går banen over jorden, mens den mod øst i retning mod Ammerud passerer gennem en kort tunnel. Selve stationen ligger delvist på en bro over Rødtvetveien og med en kiosk under stationen. 

Stationen ligger i den nordlige del af kvarteret Kalbakken på grænsen til Rødtvet på den nordlige side af Riksvei 4, Trondheimsveien. Beliggenheden gør at mange indbyggere i Rødtved hovedsageligt benytter Kalbakken Station. Ved stationen ligger i øvrigt Fures sykehjem, mens Rødtvet kirke, og Rødtvet skole ligger i gåafstand.

Eksterne henvisninger 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1966
Rødtvet Station

Rødtvet Station (Rødtvet stasjon) er en metrostation på Grorudbanen på T-banen i Oslo. Stationen ligger i bydelen Grorud mellem Veitvet og Kalbakken Stationer på en ca. 5 km lang del af banen mellem Økern og Kalbakken, hvor den går over jorden.

Stationen ligger i den sydvestlige del af kvarteret Rødtvet på den nordlige side af Riksvei 4, Trondheimsveien. En gangtunnel under Trondheimsveien forbinder stationen med Kalbakken og Bredvet, hvorfra mange indbyggere benytter stationen på grund af beliggenheden. Derudover ligger Bredvet fengsel på den sydlige side af Trondheimsveien, mens Rødtvet skole ligger indenfor gåafstand mod nord.

Eksterne henvisninger 

T-banestationer i Oslo
Etableret i 1966