kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Curt Bräuer

Curt Bräuer (født 24. februar 1889 i Breslau, død 8. september 1969 i Wiesbaden) var en tysk diplomat. Under Operation Weserübung var han Tysklands ambassadør i Norge. Det var ham, som leverede ultimatumet til den norske regering den 10. april 1940.

Bräuer vidste imidlertid ikke om invasionen før han fik besked den 8. april om at overlevere et ultimatum til den norske regering næste dag. Han var overbevist om, at den norske regering ville acceptere den tyske overmagt, hvis det ikke havde været for Hitlers krav om Quisling som statsminister. Derfor var han åben for det norske initiativ om et administrasjonsråd for de besatte områder sammensat af en del norske tjenestemænd. Den 16. april blev han erstattet af Josef Terboven, som Hitler mente var en stærkere personlighed.

Bräuer trådte ud af den diplomatiske tjeneste, og blev sendt til fronten. Her blev han taget til fange af russerne og sad ni år i krigsfangeskab i Sovjetunionen.

Litteratur 
 Berit Nøkleby: Fra november til april — sendemann Bräuers personlige politikk, i Helge Paulsen (red.): 1940: fra nøytral til okkupert, 467 s., Universitetsforlaget, 1969

Eksterne henvisninger 

Diplomater fra Tyskland
Tysklands militære personel i 2. verdenskrig
Riksrådsforhandlingene

Riksrådforhandlingene var forhandlinger fra 13. juni til – 18. september 1940 mellem de tyske besættelsesmyndigheder og Stortingets præsident, efter at de sidste norske styrker indgik våbenhvile, og regeringen og kongehuset flygtede til London. Formålet med forhandlingene var fra tysk side at fremskaffe en norsk regering, som kunne indgå en fredsaftale med Tyskland og styre landet under ledelse af besættelsmagten.

Rigsrådet skulle erstatte Administrasjonsrådet. Tyskerne fremsatte en række krav, som blev godtaget af Stortingets præsident den 27. juni 1940. Kravene var:

 Kong Haakon skulle anmodes om træde tilbage eller afsættes, hvis han afslog.
 Elverumsfuldmagten, som gav London-regeringen ret til at handle på vegne af Stortinget, skulle tilbagekaldes. Og regeringen afsat.
 Stortinget skulle udnævne en ny regering med flere pro-tyske statsråder.

I juli forlod Quisling landet og Stortingets præsident skrev et brev til kongen, som svarede på det i en radioudsendelse fra BBC: han udtalte, at han ikke kunne medvirke til en ordning ”som strider mod Norges grundlov og som med magt søges påtvunget det norske folk”. Kongens nej var et af de få lyspunkter denne sommer, og blev en stærk inspiration i folkets modstand mod besættelsesmagten.

I Berlin havde Quisling mange støtter, som overtalte Hitler til at sende Quisling tilbage til Norge imod rigskommisær Josef Terbovens ønske. De norske forhandlerne gik også ind på disse krav, og efter flere afstemninger i september vedtog Stortinget aftalen med 92 mod 55 stemmer.

Stortinget slap med skammen, da forhandlingerne gik i stå den 18. september, efter at tyskerne forlangte fem NS-statsråder i regeringen. I en radiotale den 25. september forkyndte Terboven en dannelse af et kommisarisk råd med NS-statsråder under ledelse af Vidkun Quisling.

Norge under 2. verdenskrig
Ingolf Elster Christensen

Ingolf Elster Christensen (28. marts 1872 i Førde – 3. maj 1943 i Førde) var en norsk jurist, officer, embedsmand og politiker, bror til forfatteren og kulturhistorikeren Hjalmar Christensen.
Han var amtmand i over 30 år og havde også hvervet som stortings- og statsrådsrepræsentant i 1920'erne. Politisk var han særligt optaget af forsvaret, landbrug og samfærdsel. Sommeren 1940 spillede han en vigtig rolle som formand i administrasjonsrådet og deltager ved riksrådsforhandlingene. Christensen var Norges forsvarsminister  1926-1928 og justitsminister i 1926.

Eksterne henvisninger 

Amtmænd fra Norge
Justitsministre fra Norge
Jurister fra Norge
Militærfolk fra Norge
Personer fra Førde
Ingerslev

Ingerslev er en dansk slægt, hvis stamfader, sognepræst til Beder og Malling Hans Ingerslev (1740-1784), havde tre sønner,  hvis linjer stadig har levende efterkommere. Slægten har talt flere præster og læger end de her nævnte; medlemmer har foruden de nævnte gårde ejet andre større landejendomme.

Stamtræ (simplificeret) 
.

NOTER

Kilder 
 

Slægter fra Danmark
 
Salmonsens
Taiji

Taijitegnet, på kinesisk Taiji Tu 太極圖. Er uden tvivl det mest kendte symbol fra kinesisk filosofi. Det kaldes af mange i Vesten ofte fejlagtigt for Yin Yang tegnet. Yin og yang er en integreret del af begrebet Taiji (på dansk ofte kaldet Tai Chi) og er i Kina og resten af verden kendt som symbol for altings iboende dualitet. 

De to tegn tai 太 og ji 極 betyder på dansk "mest" og "ekstremt", og kan oversættes som "det yderste punkt", punktet hvor yin og yang skifter.

Oprindelse 
Diagrammet er af ukendt oprindelse, der findes ikke en oprindelig autentisk forklaring på det. Selvom taiji-tegnet er så kendt, er det vanskeligt at finde en historisk klar og logisk forklaring på hvad det præcis dækker. I de fleste forklaringer bliver taiji forvekslet med yin og yang, som kun er en del af forklaringen om taiji. 
Der er generel enighed om, at de to ”fisk” beskriver yin og yangs cyklus, og at taiji symboliserer yin og yangs 陰陽 vekslen, de uendelige forandringer og transformationer, det er dog ikke muligt at finde en oprindelig forklaring på, hvad de to ”øjne” står for.
De to tidligste tekster hvor taiji 太極 optræder, er i oldtidsklassikerne Zhuang Zi 莊子 og I Ching 易經, udover disse to steder er udtrykket relativt sjældent i de klassiske tekster. Set på baggrund af Taiji-tegnets velkendthed, er der skrevet overraskende lidt om taiji i moderne akademiske skrifter.

Udover at have en central betydning i Taoismen anvendes tegnet i smykker, illustrationer, kunst og design. Desuden indføjede Niels Bohr det i sit våbenskjold. 
Taiji er også det centrale princip i Taijiquan, på dansk kaldet Tai Chi.

Litteratur 
 I. Robinet: The Place and Meaning of the Notion of Taiji in Taoist Sources prior to the Ming Dynasty.

Religiøse symboler
Taoisme
Filmkanylen

Filmkanylen var et dansk filmmagasin, der blev vist på TV 2 i perioden 1994–1997.

Programmets værter var Mette Damgård-Sørensen og Flemming Kaspersen.

Se også 
 Bogart
 DR2 Premiere
 Filmland
 Filmredaktionen
 Filmorientering
 Filmselskabet
 Film:syn
 I Biffen
 Marilyn

Eksterne henvisninger 
 

Tv-programmer fra TV 2 Danmark
Tv-programmer om film
Tv-programmer fra Danmark
Danske tv-serier fra 1990'erne
Hans Jørgensen Sadolin

Hans Jørgensen Sadolin (o. 1528 i Viborg – o. 1601) var en dansk humanist, søn af biskop Jørgen Jensen Sadolin.

Sadolin var født i Viborg, hvorfor han i den lærde Verden ofte kaldtes
Vibergius. Et Vikariat i Frue Kirke i Kjøbenhavn, som Faderen
1536 havde faaet, overlod han med kongelig Tilladelse Aaret efter
til Sønnen «til at optugtes og holdes til Skole med». Han beholdt
det dog langt ud over sin Læretid (til 1576). Efter at have
opholdt sig nogen Tid som Student i Kjøbenhavn drog han 1550,
forsynet med Dr. Peder Palladius' Anbefaling, til Wittenberg, hvor
han ved sit gode Hoved og sit elskværdige Væsen i høj Grad
vandt Melanchthons Yndest. Efter en Rejse til Sydtyskland vendte
han tilbage til Wittenberg, hvor han fra 1552 af udfoldede en saa
frugtbar Virksomhed som latinsk Digter, at han fik et anset Navn
i Humanisternes Kreds.

Hjemkommen blev han 1556 Præst i det store Thoreby Kald
paa Laaland og ægtede Marine Ulfsdatter, Datter af Præsten Niels
Ulf i Nysted. 1561 blev han Provst i Musse Herred. Sin litterære
Virksomhed fortsatte han med saa stort Held, at den skaffede
ham kongl. Diplom af 10. Jan. 1570 som «Poëta laureatus» med
tilhørende Digtervaaben. 1575 bragte et sædeligt Fald dog
Forstyrrelse i hans hidtil lykkelige Tilværelse. Han maatte en Tid
forlade Landet, og efter Hjemkomsten blev han dømt fra Embedet
og indsat i Forvaring i Sorø Kloster.

Her fortsatte han dog sin Syslen med Digtekunsten, og 1580 blev han sat paa fri Fod og fik
Lov til at opholde sig, «hvor han kunde nære og underholde sig
i Riget». Det var imidlertid vanskeligt for ham at skaffe sig
passende Erhverv, og hans følgende Liv er vistnok derfor som oftest
ført under trange Kaar hos Slægt og Venner. Endnu var hans
Lyre dog ikke forstummet. Han besang 1596 Christian IV's Kroning,
og 1598 omtales det, at «Digteren» S. var Kansler Chr. Friis'
Husfælle («domesticus»). Han maa være død et Par Aar derefter;
i alt Fald omtales det 1602, at han da allerede en Tid lang havde været død.

Blandt S. s talrige Digtsamlinger kunne fremhæves «Elegiada» (1552), «Disticha moralia» (1553), «Fasciculus Apollinaris» (1566),
«De regibus Daniæ epigrammata» (1569), «De nuptiis Friderici II» (1572), «Enchiridion evangelicum» (1572), «Sylvarum liber» (1581).
«Piarum meditationum liber» (1581). -- Af hans Børn kan nævnes Sønnen Theophilus S., der efter Studier i Rostock blev Præst i
Aastrup paa Falster og havde arvet en Del af Faderens litterære Interesser, ligesom han skal have efterladt et (utrykt) Mindeskrift over ham.

Danskere i 1500-tallet
Personer fra Viborg
Digtere fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Julius Lessing

Julius Lessing (født 20. september 1843 i Stettin, død 13. marts 1908) var en tysk kunsthistoriker.

Lessings forfatterskab vedrører kunstindustrien, hvortil han også har været knyttet ved praktisk administrativ virksomhed — han blev
1872 direktør for Kunstgewerbemuseet i Berlin og var tillige professor ved den tekniske højskole.

Lessing har skrevet Die Kunstgewerbe auf der Wiener Weltausstellung, Altorientalische Teppich-muster (1877), Muster altdeutsche Leinen-stickerei (2 i mange oplag udkomne samlinger), Holzschnitzereien des 15. und 16. Jahrhunderts im Kunstgewerbemuseum zu Berlin (1882), Vorbilderhefte aus dem Kgl. Kunstgewerbemuseum zu Berlin (1888 ff.), Gold und Silber (1892), Das moderne in der Kunst (1899) m. m.

Kunsthistorikere fra Tyskland
Museumsfolk fra Tyskland
Personer fra Stettin
Zhangjiajie

Zhangjiajie (traditionel kinesisk: 张家界; pinyin: Zhāngjiājiè) er en kinesisk by på præfekturniveau i provinsen Hunan i det sydlige Kina. Præfekturet har et areal på 9.516 km²
og en befolkning på 1.650.000 mennesker (2007).

Det fredede bjergområde Wulingyuan der er på UNESCOs Verdensarvsliste ligger i bypræfekturet.

Administrative enheder 
Zhangjiajie består af to bydistrikter og to amter:

 Bydistriktet Yongding – 永定区 Yǒngdìng Qū ;
 Bydistriktet Wulingyuan – 武陵源区 Wǔlíngyuán Qū ;
 Amtet Cili – 慈利县 Cílì Xiàn ;
 Amtet Sangzhi – 桑植县 Sāngzhí Xiàn.

Bypræfekturer i Hunan
Naruto haku

Haku blev født i Kirigakure, men blev ikke i sin familie, fordi han var anderledes. Efterfølgende mødte han Zapuza Momochi. Han har lavet sin egen jutsu, der kaldes Dæmon spejlende.

Figurer fra Naruto
Quini

Enrique Castro González (normalt bare kendt som Quini) (født 23. september 1949 i Oviedo, Spanien, død 27. februar 2018) var en spansk fodboldspiller, der spillede som angriber for klubberne Sporting Gijón og FC Barcelona. Med Barcelona nåede han at vinde to spanske pokaltitler samt Pokalvindernes Europa Cup. Han spillede desuden 35 kampe og scorede otte mål for Spaniens landshold, som han repræsenterede ved VM i 1978, EM i 1980 og VM i 1982.

Quini blev hele fem gange topscorer i den spanske La Liga.

Titler 
Copa del Rey
 1981 og 1983 med FC Barcelona

Supercopa de España
 1983 med FC Barcelona

Pokalvindernes Europa Cup
 1982 med FC Barcelona

Eksterne henvisninger 
 FIFA.com spillerinfo 
 National-Football-Teams.com spillerinfo

Fodboldspillere fra Spanien
Fodboldspillere fra FC Barcelona
Personer fra Oviedo
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1978
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1980
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1982
Peer Gregaard

Peer Haakon Gregaard (født 3. maj 1913 i København, død 18. juli 1998) var en dansk teaterchef. 

Gregaard var i lære på bl.a. Folketeatret, hvor han senere blev inspektør. I 1939 kom han til Det ny Teater som økonomichef og blev i 1944 direktør samme sted. Gennem hans 22-årige periode som direktør ændredes repertoiret, så det, i stedet for primært at bestå af operetter og lystspil, blev til en af landets førende scener i 1950'erne. Hovedvægten var på nyere engelsk, fransk og amerikansk dramatik. Som det eneste privatteater modtog Det ny Teater intet statstilskud. 

I 1966 blev Peer Gregaard direktør for Det Kongelige Teater og stod også her for en fornyelse af teatret. Under hans ledelse overtog nationalscenen i 1970 Comediehuset. 

Han tildeltes i 1953 Teaterpokalen for en enestående indsats for dansk teater. 

Per Greegaard var gift med den svenske skuespillerinde Ulla Hodell. Han er begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård.

Bibliografi 
 Teater på Broadway og udenfor (1956)
 I aften udsolgt (erindringer, 1980)

Litteratur 
 Kraks Blå Bog 1974

Eksterne henvisninger 
 

Personer fra København
Teaterledere fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Selvbiografer fra Danmark
Kommandører af Dannebrog
Det Kongelige Teaters direktører
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Modtagere af Teaterpokalen
Peter Asmussen

Peter Asmussen (født 28. marts 1957 på Frederiksberg, død 25. juni 2016) var en dansk forfatter, dramatiker og manuskriptforfatter.

Asmussen, der var søn af Jes Peter Asmussen, blev student fra Østre Borgerdyd Gymnasium i 1975. Han debuterede i bogform med novellesamlingen Stemmer i 1989 og modtog flere gange siden Statens Kunstfonds arbejdslegat. I 1996 var han medforfatter til Lars von Triers Breaking the Waves.

I 2000 modtog han Kjeld Abell-prisen og Danske Dramatikeres Hæderspris og i 2010 Reumertprisen i kategorien Årets dramatiker for Ingen møder nogen, der blev opsat på Husets Teater. I 2016 modtog han Reumertprisen i kategorien Årets dramatiker for Soli Deo Gloria, der blev opsat på Betty Nansen Teatret.

Han var siden 1996 gift med Juliane Preisler.

Bibliografi

Romaner 
 Om natten (1992)
 Det Der eR (2012)
 Og til sidst går verden under (2014)

Noveller 
 Stemme (1989)
 Sørgespil (1990)
 Pyjamasparty (1996)
 Hul i mørket (2005)

Hørespil 
 Råb (1990)
 Spring (1991)
 En hvid dag (1993)
 Regnsonate (1995)
 Schyy (2002)
 Krystallandet (2005)

Teaterstykker 
 Ungt blod (1992)
 Øjne (1995)
 Isbrandt (1997)
 Værelse med sol (1997)
 Knogler (1998)
 Forbrydelse (2003)
 Ingen møder nogen (2010)
 Soli Deo Gloria (opført i 2015)

Drejebøger 
 1995: Onde år
 1996: Breaking the Waves (medforfatter)
 1997: Sekten
 2004: Dag och natt
 2007: Daisy Diamond
 2012: Marie Krøyer
 2015:  Bridegend

Referencer

Eksterne henvisninger 
 
 

Personer fra Frederiksberg
Dramatikere fra Danmark
Manuskriptforfattere fra Danmark
Romanforfattere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Novelleforfattere fra Danmark
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Reumertprisen for årets dramatiker
Studenter fra Østre Borgerdyd Gymnasium
Forfattere fra Danmark i det 20. århundrede
Modtagere af Kjeld Abell-prisen
Changde

Changde (常德; pinyin: Chángdé), tidligere Langzhou, er en kinesisk by på præfekturniveau i provinsen Hunan i det sydlige Kina beliggende ved floden Yuanjiang, der er en biflod til Yangtzefloden . Præfekturet har et areal på 18.190 km² og en befolkning på 6.120.000 mennesker (2007).

Byen et administrativt center og et lager- og udskibningssted for olie, korn, bomuld, medicinske urter, tekstiler, læder og forædlede madvarer. 

Changde har over 500 arkæologiske fundsteder fra stenalderen.

Administrative enheder 
Changde består af to bydistrikter, et byamt og seks amter:

 Bydistriktet Wuling – 武陵区 Wǔlíng Qū ;
 Bydistriktet Dingcheng – 鼎城区 Dǐngchēng Qū ;
 Byamtet Jinshi – 津市市 Jīnshì Shì ;
 Amtet Anxiang – 安乡县 Ānxiāng Xiàn ;
 Amtet Hanshou – 汉寿县 Hànshòu Xiàn ;
 Amtet Li – 澧县 Lǐ Xiàn ;
 Amtet Linli – 临澧县 Línlǐ Xiàn ;
 Amtet Taoyuan – 桃源县 Táoyuán Xiàn ;
 Amtet Shimen – 石门县 Shímén Xiàn.

Historie 

Byen blev grundlagt under Han-dynastiet. Den har en flodhavn, og var i 1800-tallet en af de mange traktatbyer som blev tvunget til at åbne sig for udenrigshandel efter opiumskrigene. 

Ved Slaget ved Changde i 1943 blev der benyttet kemiske og biologiske våben. I 1975 blev byen hårdt ramt af tyfonen Nina.

Trafik 
Kinas rigsvej 207 løber gennem præfekturet, gennem amterne Li og Linli, og selve byen Changde. Vejen begynder i Xilinhot i Indre Mongoliet nær grænsen til Mongoliet, løber mod syd og ender i Hai'an, en by som ligger i amtet Xuwen sydligt på Leizhouhalvøen i provinsen Guangdong.

Eksterne henvisninger 

 Officiel webportal

Bypræfekturer i Hunan
Carl Wentorf

Carl Christian Ferdinand Wentorf (25. april 1863 i København – 24. november 1914 sammesteds) var en dansk maler.

Carl Wentorf var søn af snedkermester Heinrich Frederik Wentorf (f. 1832) og Cecilie Juditha født Wandschneider (1831-1894). Kunstakademiets skoler gennemgik han 1881-87; som udstiller på Charlottenborg debuterede han 1886 med et portræt af landskabsmaleren C.F. Aagaard. I 1890 og 1892 var han med Akademiets understøttelse udenlands, i 1896 rejste han med Det anckerske Legat og i 1900, atter med stipendium fra Akademiet, til Holland og Paris; mindre rejser har han næsten hvert år foretaget på egen bekostning.

Som udstiller har han til stadighed givet møde på Charlottenborg, dels med genrestykker, dels og fornemmelig som portrætmaler. Blandt hans arbejder kunne fremhæves: Fra Trøstens Bolig, Motiv fra en Fattiggaard 1892 (Den Hirschsprungske Samling), En Gudstjeneste paa Amager 1893 (Statens Museum for Kunst), Den gamle Bonde paa Toften 1899 (Maribo Stiftsmuseum; lønnet med guldmedalje i München 1901), Et Sladderhjørne 1898 samt portrætterne af tømrermester Harald Olsen (Tømmerlavets forsamlingssal; årsmedaljen 1901), hofjægermester Frederik Tesdorpf (1902), grev Ahlefeldts tre sønner (1903) og i 1904 baron Frederik Rosenørn-Lehn, etatsråd Bock og skolebestyrerinde frøken Marie Kruse.

Wentorf ægtede 18. april 1890 Alma Margrethe Nathalie Qvist (født 1861), datter af snedkermester Hans Jacob Qvist (1823-1891) og Augusta Frederikke Vilhelmine født Würck (1827-1872).

Eksterne henvisninger 

Malere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Danskere i 1900-tallet
Personer fra København
Portrætmalere
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
FC Sheriff Tiraspol

FC Sheriff Tiraspol er en fodboldklub fra Tiraspol i den autonome region Transnistrien i Moldova. Klubben var den første klub fra Moldova, som tegnede kontrakter med spillere fra Brasilien og Afrika.

Klubben blev grundlagt i 1997 af Victor Gușan, der var ansat i sikkerhedsfirmaet Sheriff og har domineret fodbold i Moldova siden 2001, hvor den har vundet ligaen 14 ud af 16 sæsoner.

Titler 
 Moldoviske mesterskaber (21): 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 2012, 2013, 2014, 2016, 2017, 2017, 2018, 2019, 2020/21, 2021/22, 2022/23
 Moldoviske pokalturnering (9): 1999, 2001, 2002, 2006, 2008, 2009, 2010, 2015 og 2017
 Moldoviske Super Cup (7): 2003, 2004, 2005, 2007, 2013, 2015, 2016

Historiske slutplaceringer

Stadion 
Klubben spiller sine hjemmekampe på det i 2002 konstruerede luksuriøse Sheriff Stadion.

Spillertrup 
''Pr. 28. juni 2022

Europæisk deltagelse

Referencer

Eksterne henvisninger. 

 Officiel hjemmeside  

Fodboldklubber i Moldova
Etableret i 1997
North Media

North Media er en dansk koncern, der omfatter distributionsselskabet FK Distribution, internetportalerne OFiR, Boligportal.dk, minetilbud.dk, MatchWork og Karman Connect, samt adgangsløsningen Bekey.

North Media skiftede i 2010 navn fra Søndagsavisen til det nuværende navn. I 2020 lukkede Søndagsavisen.

Koncernens administrerende direktør er Kåre Stausø Wigh, og bestyrelsesformanden er Mads Dahl Møberg Andersen.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 
OMX Copenhagen Small Cap
Medievirksomheder i Danmark
Johann Hermann Lestocq

Johann Hermann Lestocq (fr. Jean Armand de L’Estocq − født 29. april 1692 i Celle, Hannover ; død 23. juni 1767 i Sankt Petersborg) var greve, kejserinde Elisabeth af Ruslands livlæge og mangeårige højtbetroede yndling. Af Karl 7. udnævnt til tysk rigsgreve.

Han var søn af en huguenot, der var udvandret fra Frankrig efter det nantiske edikts ophævelse og havde nedsat sig som læge i Celle. Lestocq, der studerede medicin og blev læge, var et godt hoved, let og utvungen i sin optræden, fuld af fransk livlighed, i besiddelse af en mærkelig evne til at kunne finde sig til rette under alle forhold, letsindig og frivol, men tillige ærgerrig og higende efter hurtigst muligt i at gøre sin lykke på en eller anden måde. 

Da han mente at have bedst udsigt til at nå sine ønskers mål i Rusland, trådte han i zar Peters tjeneste som læge og vandt snart zarens velvilje, men særlig yndest skaffede han sig hos Peters ægtefælle Katharina. Hans letfærdige levevis forledte ham imidlertid til ubesindigheder, der berøvede ham zarens gunst, og 1718 blev han forvist til Østrusland. Først efter Peters død i 1725 blev han tilbagekaldt af sin gamle velynder Katharina og ansat som læge hos hendes datter Elisabeth. 

Med stor behændighed vidste han, nærmest ved sine selskabelige talenter, at gøre sig uundværlig hos storfyrstinden og blev snart hendes yndling og fortrolige rådgiver; herved blev han draget ind i det virvar af intriger og rænkespil, der gennemkrydsede det russiske hof, og kom på et afgørende punkt til at spille en hovedrolle i Ruslands historie. Da nemlig efter Birons fald Anna Leopoldowna var blevet regent i Rusland, troede Lestocq, at tiden nu var kommet til at virkeliggøre sin længe nærede store plan: at sætte Elisabeth på Ruslands trone. Drevet frem af sin ærgerrighed og kraftig støttet af den franske regering, der i ham så et brugbart redskab for sine planer, overvandt Lestocq endelig Elisabeths betænkeligheder og satte natten til 6. december 1741 det dristige statskup i scene. 

Efter Elisabeths tronbestigelse blev Lestocq gehejmeråd, første livlæge og chef for det medicenske kollegium, fik kejserindens portræt i brillanter samt betydelige donationer og blev af Karl 7. udnævnt til tysk rigsgreve. Men snart efter mærkede han, at hans indflydelse begyndte at tage af. Bestushef og andre russiske stormænd så skævt til den fremmede, og efter at have fået vished om hans alt andet end uangribelige adfærd lykkedes det dem til sidst at få ham styrtet i 1748. Under påskud af, at Lestocq havde indladt sig på anslag mod kejserinden, blev han afsat fra sine embeder, mistede hele sin formue og blev forvist til Nordrusland. 

Peter 3. kaldte ham 1762 tilbage og indsatte ham atter i hans værdigheder. Vel fik han ikke sine godser og sin formue tilbage, da Peter 3. snart blev ryddet af vejen; men han opnåede at få en pension på 7000 rubler og en landejendom i Livland, som Katharina 2. skænkede ham.

Referencer

Læger fra Tyskland
Grever fra Tyskland
Jeunesse Esch

Jeunesse Esch er en fodboldklub fra Luxembourg. Klubben er hjemmehørende i byen Esch-sur-Alzette.

Titler 
 Luxembourgske mesterskaber (28): 1921 ... 2010
 Luxembourgske pokalturnering (12): 1935 ... 2000

Fodboldklubber i Luxembourg