kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jakob Levinsen

Jakob Levinsen,  (født 19. juli 1960) er en dansk forfatter, kritiker og oversætter. Han er opvokset i Virum, nord for København og cand. mag. i musikvidenskab og dansk fra Københavns Universitet. Fra 1984-1987 var han kritiker ved Weekendavisen, 1987-1988 ansv. chefredaktør for MM, Månedsblad for Rock og Jazz, og fra 1987-2002 kritiker og kommentator ved Berlingske Tidende, 1990-1995 desuden redaktionschef, kulturredaktør og lederskribent. 2002-2006 var han forlagsredaktør og redaktionschef ved forlaget Lindhardt og Ringhof, og 2006-2012 var han litteraturredaktør samt kommentator, film- og musikanmelder ved Morgenavisen Jyllandsposten. Han har udgivet en række bøger om bl.a. klassisk musik og J.R.R. Tolkien, bidraget til flere titler vedrørende amerikansk musik og københavnske restauranter og oversat en lang række skønlitterære og faglitterære værker.

Udgivelser 
 Den store musik. En guide til klassisk med mere (1999)
 Den store sang. En guide til opera med mere (2001)
 Helte og Hobitter. Veje omkring J.R.R. Tolkien og Ringenes Herre (2002, revideret 2013)
 Verdens 25 bedste klassiske plader (2003)
 Klassisk musik (2006)
 Børn, skab nyt! 10 scener fra Richard Wagners musikteater (2013)
 Den liflige musik. Richard Strauss som komponist og undersåt (2014)
 Gå bare selv. Om myndighed, frisind og modet til at være ligeglad (2015)

Oversættelser 
 Glenn Gould: Afskaf bifald! Essays i udvalg (1988)
 Andy Warhol: Dagbøger (1991)
 Glenn Gould: Portræt af mennesket som kunstner (1993)
 Robert Foster: Det store Tolkien leksikon (2004)
 Richard Stengel: Mandelas lære (2010)
 J.R.R. Tolkien: Sagnet om Sigurd og Gudrun (2010)
 Walter Isaacson: Steve Jobs (2011)
 Charles Cumming: Den sjette forræder (2011)
 Daniel Mendelsohn: De mistede (2012)
 Anna Reid: Leningrad (2012)
 J.R.R. Tolkien: Hobbitten (2012)
 Mark Bowden: Afslutningen. Mål: Osama bin Laden (2012)
 Christopher Hitchens: Dødelighed (2012)
 Sylvie Simmons: I'm Your Man. En biografi af Leonard Cohen (2013)
 J.R.R. Tolkien: Arthurs fald (2013)
 Mary Shelley: Frankenstein (2014)
 Mick Wall: Lou Reed. En biografi (2014)
 Åsne Seierstad: En af os. En fortælling om Norge (2014)
 Marilynne Robinson: Da jeg var barn, læste jeg bøger (2014)
 Philipp Meyer: Sønner (2014)
 Salman Rushdie: Grimus (2014)
 Stephen King: Doktor Søvn (2014)
 Nic Pizzolatto: Galveston (2014)
 Walter Isaacson: Ledelse ifølge Steve Jobs (2014)
 George Saunders: Tiende december (2014)
 John Cleese: Men altså ... erindringer (2015)
 Richard Flanagan: Den smalle vej til det dybe nord (2015)
 Henry Kissinger: Verdens orden (2015)
 David Sedaris: Forstå diabetes med ugler (2015)
 Kazuo Ishiguro: Den begravede kæmpe (2015)
 Stephen King: Vækkelse (2015)

Personer fra Virum
Journalister fra Danmark
Redaktører fra Danmark
Musikkritikere fra Danmark
Journalister ved Weekendavisen
Journalister ved Berlingske
Personer i Kraks Blå Bog
Edvard Londeman Rosencrone

Edvard Londeman greve Rosencrone (5. juli 1680 på Island – 16. september 1749) var en dansk biskop og greve, far til Marcus Gerhard Rosencrone.

Edvard Londeman blev baccalaureus i 1699 og fik ved passende forbindelser stilling som sognepræst i Skelund Sogn. Herfra tog han magistergraden i 1706, hvilket åbnede for forfremmelser. Hans drømme om et bispeembede gik dog i første omgang i vasken. Han blev i stedet provst i 1724 fulgt af professor i filosofi ved Københavns Universitet tre år senere.
Nogle år senere flyttede han til Bergen, hvor han blev lektor og senere højesteretsassessor. I 1735 fik han omsider sit bispeembede i Bergen.

Londeman var en sparsommelig mand, der efterhånden blev jordbesidder med opkøb af blandt andet Nøragergård. I begyndelsen af 1749 blev hans indsatser belønnet med en grevetitel, hvor han tog navnet Rosencrone. Han fik Rosendal som sit stamhus, men nåede knap at få glæde af det, idet han døde få dage herefter.

Kilder 
 Biografi i Dansk biografisk Lexikon , Gyldendal, 1887-1905

Biskopper fra Norge
Godsejere fra Danmark
Professorer fra Københavns Universitet
Danskere i 1700-tallet
Grever fra Danmark
Højesteretsdommere fra Danmark
Islændinge i 1600-tallet
Islændinge i 1700-tallet
Edvard Londeman
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Nordmænd i 1700-tallet
Godsejere fra Norge
Otto von Blome

Otto (von) Blome kan henvise til flere medlemmer af den holstenske adelsslægt Blome:

 Otto Blome (amtmand) (1589-1645) – amtmand
 Otto Blome (gehejmeråd) (1684-1738) – gehejmeråd
 Otto Blome (diplomat) (1735-1803) – diplomat
 Otto von Blome (1770-1849) (1770-1849) – lensgreve, diplomat
 Otto von Blome (1795-1884) (1795-1884) – greve
Cariber

Cariber er et indiansk folk som befolkede De små antiller i Caribien. I modsætning til arawakindianerne, som var de, som bosatte sig først i Antillerne, var cariberne krigeriske, og var også kendt for kannibalisme. Tainoerne, som levede i dagens Puerto Rico og på øen Hispaniola, fortalte med skræk til spaniolerne om hvordan, cariberne hærgede kysterne for at tage tainoer til fange for derefter at stege dem over bål og spise dem. Beskrivelser af caribernes samfundsliv viser, at de, selv om de dræbte eller fordrev den oprindelige arawak-befolkning, blev stærkt præget af arawakisk kultur og sprog. Mens de i dagliglivet brugte et sprog, som var stærkt præget af arawakisk, mødtes de mandlige medlemmer af lokalsamfundene i egne, lukkede krigerforsamlinger, hvor de dansede og sang og snakkede et rent caribisk sprog, et sprog, som alene var for de indviede mænd. Antropologer antager, at årsagen til dette tydelige sproglige skel kan være, at de oprindelige cariberne, som ankom til øerne. kun var mænd. Når de ankom til øerne, dræbte de eller fordrev alle arawakiske mænd, men beholdt de arawakernes kvinder for at tage dem som koner. Arawak-kvinderne videreformidlede deres arawakiske kultur og deres sprog til deres børn, og videreførte typisk arawakiske jordbrugsteknikker, mens mændene holdt sig til sin egen kultur i hævd gennem sine mands-samlinger. Mens de mere dagligt brugte ord, specielt indenfor jordbruget, er arawakiske, er ord for våben, krig, jagt, myter og guder caribiske.

Ved europæernes ankomst til kontinentet blev cariberne for det meste udryddede, i dag er det kun spredte grupper igen, mest på øen Dominica.

Folkeslag i Sydamerika
Forsikringsselskabet Brandkassen

Forsikringsselskabet Brandkassen var et dansk gensidigt forsikringsselskab, grundlagt 1848 på "Krogården" i Lille Skensved uden for Køge, under navnet Gl. Roskilde Amts Brandforsikring G/S.

Forsikringsselskabet skulle, i modsætning til de eksisterende selskaber, der kun omfattede landbygninger, kunne forsikre landbygningernes indre, fx dyr, afgrøder, indbo, redskaber og løsøre.

Forsikringsselskabet blev stiftet som et gensidigt selskab, hvor de gårdejere og husmænd, der gik med i selskabet, forpligtede sig til sammen at erstatte og genopføre de medlemmers bygninger og indbo, der blev ødelagt ved brand. Dengang indbetaltes der ikke forsikringspræmier som i dag. Derimod skulle alle medlemmerne bidrage økonomisk, når et medlems ejendom var brændt.

Gl. Roskilde Amts Brandforsikring G/S – senere kaldet Forsikringsselskabet Brandkassen G/S – forsøgte gennem alle årene at eksistere som et lille forsikringsselskab med en stærk tilknytning til egnen i og omkring Roskilde. I 2013 trådte selskabet i likvidation.

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Forsikringsselskabet Brandkassen G/S' officielle hjemmeside 

Skadesforsikringsselskaber i Danmark
Danske virksomheder etableret i 1848
Ophørt i 2013
Henrik Blome

Heinrich (Henrik) Blome (2. august 1685 på Farve – 9. april 1736 i Itzehoe) var en holstensk adelsmand og godsejer, der var dansk gehejmeråd.

Han var søn af Christoph Blome, blev konferensråd i 1722 og amtmand i Steinburg Amt og guvernør i Sønderditmarsken samme år efter faderen, 1727 Ridder af Dannebrog og 1733 gehejmeråd. Desuden var han verbitter for det adelige frøkenkloster i Itzehoe. Han var herre til Farve og Neversdorf og gift med Elisabeth Rantzau af Neuhaus (ved Selenter Sø).

Han er begravet i Norddorf ved Wilster.

Kilder 
 F.J. Meier, "Blome, Henrik", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905. Online
 Lackmann, Blom. Geschlechts-Tafel, Glückstadt 1755.

Godsejere fra Slesvig og Holsten
Henrik
Danskere i 1700-tallet
Amtmænd fra Holsten
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Gehejmeråder fra Danmark
Mathildeordenen

Mathildeordenen (fransk: Ordre de Mathilde) var en dansk orden indstiftet af dronning Caroline Mathilde 29. januar 1771. Indstiftelsesdatoen var kong Christian 7. fødselsdag. Ordenen blev tildelt medlemmer af kongefamilien og en snæver kreds ved hoffet, i særdeleshed dem som var tilknyttet dronningen og Johann Friedrich Struensee. Ordenen fik statutter med syv artikler, skrevet på fransk. Den havde én klasse. Mathildeordenen kom til ophør i 1772 da dronningen, sammen med Struensee, blev fængslet. Kongen og dronningen blev skilt ved dom, og Caroline Mathilde blev sidst i maj 1772 sendt ud af landet.

Insignier 
Ordenstegnet for Mathildeordenen bestod af dronningens monogram, bogstavet M omgivet af en ring og to myrtegrene. Ordenstegnet bar en kongekrone øverst. Det var kostbart udstyret med 23 rosensten i ringen rundt om monogrammet og med ni perler på hver af de grønemaljerede grene. Ordenstegnet var ophængt i et rosenrødt bånd med tre sølvstriber. Ordenen blev båret i et bånd om halsen af herrer og i en sløjfe på brystet af damer.
Der blev også lavet en ordensring, én til kongen og én til Struensee.

Tildeling 
Ordenen blev uddelt samme dag, som den blev indstiftet, til deltagere ved fødselsdagsmiddagen til kongens ære. I tillæg til dronningen og hendes mand blev ordenen ved denne anledning tildelt enkedronning Juliane Marie, arveprins Frederik, Struensee, generalløjtnant Peter Elias von Gähler og hans kone Christine Sophie, generalløjtnant Schack Carl greve Rantzau–Ascheberg, baronesse Caroline Schimmelmann, grevinde Amalie Sophie Holstein og kammerherre Enevold Brandt. Ordenens tolvte medlem, Louise von Plessen, som tidligere var overhofmesterinde for dronningen, fik ordenstegnet tilsendt til sit hjem i Celle.

Litteratur 
 Lars Stevnsborg: Kongeriget Danmarks ordener, medaljer og hederstegn. Kongeriget Islands ordener og medaljer, Syddansk Universitetsforlag, 2005, s. 191–194

Ordener, dekorationer og medaljer fra Danmark
Etableret i 1771
Ophørt i 1772
Sekundærrute 505

Sekundærrute 505 er en rutenummereret landevej i Østjylland mellem Løgten, Aarhus og Haldum.

Forløb 
Ruten går fra Løgten nord for Aarhus via Grenåvej til Ring 2, og derefter via Randersvej og Søftenvej til Haldum.

Vejens klassificering 
Sekundærrute 505 er en kommunevej på hele strækningen.

De offentlige veje inddeles fra 2015 efter vejloven i statsveje og kommuneveje, mens de tidligere blev klassificeret i hovedlandeveje, landeveje og kommuneveje. Betydningen for en vejs klassificering som statsvej eller kommunevej er først og fremmest af administrativ karakter. Statsvejene administreres af Vejdirektoratet, mens kommunevejene administreres af kommunerne. Det er vejmyndighedens ansvar at holde sine offentlige veje i den stand, som trafikkens art og størrelse kræver. Klassifikationen som statsveje og kommuneveje har ikke betydning for Danmarks overordnede rutenummererede vejnet med Europavejsruter, Primærruter eller sekundærruter, der administreres af Vejdirektoratet i samarbejde med kommunerne. Kun veje udlagt som Europavejsruter og Primærruter kan udlægges som hovedveje efter færdselsloven.

Kilder 

505
Sekundærrute 461

Sekundærrute 461 er en rutenummereret landevej i Østjylland.

Ruten går fra Horsens via Østbirk og Gl. Rye til Himmelbjerget.

Rute 461 har en længde på ca. 28 km.

Kilder 

461
12. etape af Tour de France 2010

Tolvte etape af Tour de France 2010 var en 210,5 km lang kuperet etape. Den blev kørt fredag d. 16. juli fra Bourg-de-Péage til Mende.

 Etape: 12. etape
 Dato: 16. juli
 Længde: 210,5 km
 Danske resultater:
 61. Jakob Fuglsang + 3.35
 71. Chris Anker Sørensen + 4.15
 139. Nicki Sørensen + 9.27
 148. Brian Vandborg + 10.20
 150. Matti Breschel + 10.20
 Gennemsnitshastighed: 42,3 km/t

Point- og bjergspurter

1. sprint (Mariac) 
Efter 74,5 km

2. sprint (Langogne) 
Efter 158,5 km

1. bjerg (Côte de Saint-Barthélémy-le-Plain) 
3. kategori stigning efter 31 km

2. bjerg (Col des Nonières) 
3. kategori stigning efter 59 km

3. bjerg (Suc de Montivernoux) 
2. kategori stigning efter 96 km

4. bjerg (Côte de la Mouline) 
3. kategori stigning efter 133 km

5. bjerg (Côte de la Croix-Neuve) 
2. kategori stigning efter 208,5 km

Resultatliste

Manglende ryttere 
 53  Tyler Farrar (GRM) udgik.
 173  Samuel Dumoulin (COF) stillede ikke til start.

Eksterne henvisninger 
 Etapeside  på Letour.fr   

 12

en:2010 Tour de France, Stage 11 to Stage 20#Stage 12
Contio

Contio (latin, opr. "coventio", af "convenire", komme sammen) var en forsamling, især af folket, men
også af hæren, sammenkaldt for at påhøre
noget. En contio kunne i Rom enhver magistrat
sammenkalde, medens det var consuler, prætorer
og tribuner forbeholdt at lede de besluttende
forsamlinger, comitia. 

En contio blev ledet af den
magistrat, der havde sammenkaldt den, og kun han,
og hvem han gav ordet, kunne tale deri. Forud
for afstemningen om lovforslag gik der gerne
flere contiones, hvori lovens talsmænd og modstandere
vekselvis bearbejdede folket; også den i en
sådan forsamling holdt tale benævnes en contio.

Kilde
 Opslag af professor A.B. Drachmann i Salmonsens Konversationsleksikon, bd. 5, s. 196

Romerriget
Miyavi

Miyavi (雅-MIYAVI-, født 14. september 1981) er en japansk solomusiker, entertainer og tidligere guitarist i visual kei bandet Dué le Quartz. Hans rigtige navn er Takamasa Ishihara (石原貴雅, Ishihara Takamasa).

Eksterne henvisninger 

Sangere fra Japan
San Martins Orden

San Martins Orden (Spansk: Orden del Libertador General San Martín) er den højeste udmærkelse der kan tildeles i Argentina.

Den blev indstiftet ved dekret nr. 16'628 af 17. december 1957. 

Ordenen er pkaldt efter general José de San Martín, som anses for landsfader og befrier.

Ordensklasser 
Ordnen findes i 5 klasser:

Ordener, dekorationer og medaljer
Argentina
Sekundærrute 503

Sekundærrute 503 er en rutenummereret landevej i Midtjylland.

Ruten går fra Randers til Vejrum Nørremark ved Viborg.

Rute 503 har en længde på ca. 34 km.

Kilder 

503
Sekundærrute 157

Sekundærrute 157 er en rutenummereret landevej på Sjælland.

Ruten går fra Sorø til Skælskør.

Rute 157 har en længde på ca. 31 km.

Kilder 

157
İstanbul Başakşehir F.K.

İstanbul Başakşehir Futbol Kulübü, kaldet bare İstanbul Başakşehir eller Medipol Başakşehir af sponsormæssige oversager, er en tyrkisk fodboldklub fra Başakşehir-distriktet i Istanbul. Klubben spiller på nuværende tidspunkt i Süper Lig, den bedste række i Tyrkiet.

Historie 
Klubben blev grundlagt i 1990 under navnet İstanbul Büyükşehir Belediyespor.

Klubbens navn blev ændret til det nuværende navn i 2014, og klubben vandt deres første og hidtil eneste tyrkiske mesterskab i 2019-20 sæsonen.

Nuværende trup

Udlånt

Titler

Ligatitler 

 Süper Lig: 2019-20.
 1. Lig: 2013-14.
 2. Lig: 1992-93, 1996-97.

Klubrekorder

Flest kampe

Flest mål

Kilder

Eksterne henvisninger 

Etableret i 1990
Fodboldklubber i Tyrkiet
Basaksehir F.K.
Fanejede fodboldklubber
Gud (højere væsen)

En gud er et højere væsen, en skaber, en højere væren eller en åndelig magt, som i nogle tilfælde er en del af en teistisk religion. 

Der findes mange forskellige opfattelser af, hvad en gud er, og der findes ingen almindelig enighed om definitionen. Guder optræder både inden for teistiske religioner, visse filosofier, nogle spirituelle praksisser og nogle former for psykologi som fx som psykologiske arketyper i dybdepsykologien.   

I nogle teistiske religioner regner man med, at der er én gud, mens man i andre regner med flere guder – altså monoteisme over for polyteisme. Der findes også ikke-teistiske religioner, som for eksempel buddhisme, hvor der slet ikke er guder. 

Der er også uenighed om, hvorvidt guder findes eller ej, og mens teistiske religioner forsvarer eksistensen af guder, anfægter ateister den. I noget folketro kan guder gøre overnaturlige eller uforklarlige ting, og de regnes i visse sammenhænge som udødelige. Samtidig er der vidt forskellige opfattelser af forholdet mellem guderne og universet.

Litteratur 

 Andersen, Svend (2015): Gud. AUF
 Brinkmann, Svend (2021): Mit år med Gud. Gyldendal
 Heinesen, Heine (2010): Gud. Gyldendal

Se også 
 Gud (monoteistisk)
 Gud Fader
 Panteon
 Guddommen (Sidste Dages Hellige)
 Panteisme
 Panenteisme

 
Religionsfilosofi
Teologi
Sekundærrute 176

Sekundærrute 176 er en rutenummereret landevej i Syd- og Midtjylland.

Ruten går fra motorvejsfrakørslen Kolding Ø på E45 og E20 via Bredsten og Give til primærrute 13 ved Hampen nord for Nørre Snede.

Rute 176 har en længde på ca. 64 km.

Kilder 

176
Christian 7.s Orden

Christian 7.s Orden også kaldt Ordenen Tessera Concordiæ var en dansk orden indstiftet 21. oktober 1774. Den blev indstiftet i anledning Arveprins Frederik bryllup og kan have vært en erstatning for Mathildeordenen, som forsvandt i 1772 da dronning Caroline Mathildes ægteskab med kong Christian 7. blev opløst og hun blev landsforvist. Ordenens navn på latin betyder tegnet på enighed, en henvisning til nye, harmoniske tilstande i kongefamilien efter Struensees fald. Ordenen Tessera Concoridæ var en hofforden, som kun blev tildelt et begrænset antal medlemmer af kongehuset. Den gik gradvis ud af brug. Ordenen overlevede sandsynligvis ikke enkedronning Juliane Marie, som døde i 1796.

Insignier 
Ordenstegnet for Ordenen Tessera Concoridæ bestod af et hvidtemaljeret kors med røde kanter, en henvisning til Dannebrogskorset. Korset havde stråler i korsvinklerne. Over korset var det placeret en medaljon med kongens monogram, bogstavet C og tallet 7, på en rødemaljeret oval baggrund. Medaljonen var omgivet af en krans og udenfor denne igen en bord i lyst blåt, med Elefantordenens ordenstegn nederst. Borden havde indskriften «• GLORIA • EX AMORE • PATRIA •» (kærlighed til fædrelandet, min ære), kongens valgsprog. Ordenstegnet var lavet i guld og kostbart udstyrt med ædelstene. Reversen bar indskriften «TESSERA CONCORDIÆ», ordenens motto. Ordenstegnet var ophængt i båndet i en kongekrone.
Ordensbåndet var lyst blåt bånd, som i Elefantordenens ordensbånd, med smalle kantstriber i hvidt og rødt, som i båndet for Dannebrogordenen.

Det blev også lavet ordensringe der bar Christian 7.s monogram og Elefantordenens bånd og ordenstegn indgik sammen med kongens valgsprog og en kongekrone.

Tildeling 
Udnævnelse til ordenen fandt sted 21. oktober 1774 da arveprins Frederik giftede sig med Sofie Frederikke af Mecklenburg-Schwerin. Antallet medlemmer regnes til omkring ti. I tillæg til kongen selv, blev enkedronning Juliane Marie, arveprins Frederik og prinsesse Sophie Frederikke, kronprins Frederik, prinsesse Louise Augusta, prinsesse Charlotte Amalie (datter af Frederik 4.), samt kongens søstre Sofia Magdalena, dronning af Sverige, Vilhelmine Caroline og Louise udnævnt til medlemmer af ordenen.

Det antages at ordensringene blev tildelt fem personer: Ove Høegh-Guldberg, general Hans Henrik von Eickstedt, generalløjtnant Georg Ludvig von Køller-Banner, generalkrigskommissær Johan Frederik Classen og kammerjunker Engel Carl Ernst Schack.

Litteratur 
Lars Stevnsborg: Kongeriget Danmarks ordener, medaljer og hederstegn. Kongeriget Islands ordener og medaljer; Syddansk Universitetsforlag, 2005, s. 195–198

Ordener, dekorationer og medaljer fra Danmark
Etableret i 1774
Ophørt i 1796
Sekundærrute 507

Sekundærrute 507 er en rutenummereret landevej i Midt- og Nordjylland.

Ruten går fra motorvejsfrakørslen Randers N på E45 via Hadsund til Aalborg.

Rute 507 har en længde på ca. 80 km.

Himmerlandsgade 

Himmerlandsgade i Hadsund er en 1,6 km. Den er den mest trafikeret vej i Hadsund med over 12.000 køretøjer om dagen, det er en statsvej og og forvaltes af Vejdirektoratet, den er også en del af Sekundærrute 507.

Beliggenhed 
Vejen starter i syd ved lyskrydset Storegade/Vestergade, den går nogenlunde stik mod nord og ender i rundkørselen i den nordvestlige del af byen.

Historie 
Himmerlandsgade blev etableret i 1940'erne og hed oprindeligt Astrupvej. Den gang førte vejen til Astrup, men den blev lavet om først i 1970, der kom vejen til at føre til Aalborg mod nord, da den nye Hadsundbro stod færdig kunne man komme til Randers mod syd. Før den nye Hadsundbro stod færdig endte gaden ved den gamle landevej mellem Aalborg og Hobro. Efter den nye Hadsundbro stod færdig blev der et lyskrydset det sted gaden endte. Himmerlandsgade har fået navnet efter Himmerland Himmerlands gade.

Eksterne henvisninger 
 Lise Andersen, Erling Gammelmark og Heino Wessel Hansen, Hadsund – en by bliver til, Hadsund Egns Museum 2004. 
 Hadsund – fra ladested til industriby, af Vibeke Foltmann m.fl., udgivet af Sparekassen Hadsund 1983, 
 Aase M. Pedersen Livet omkring en bro, Hadsund Bogtrykkerri/Offset Aps. 
 Lise Andersen Foreningsliv i Hadsund 1884-1994, udgivet af Hadsund Håndværker og Borgerforening 1994.

Kilder 

507
Ordensbånd

Ordensbånd er betegnelsen for et bånd som benyttes til ophængning af ordenstegn for en orden. 

Ordensbåndet som skulderbånd bæres af indehavere af højeste grad af flere graderige ordener, samt i nogle tilfælde medlemmer af en klasse ordener, over skulderen og ned til hoften hvor ordenstegnet er ophængt i en sløjfe i båndets nedre del. For lavere grader er ordensbåndet udformet til at bære om halsen, eller som et bånd eller en sløjfe med ordenstegnet ophængt til at bære på brystet.
Ordensbåndets farver regnes gerne som ordenens farve. Ordensbånd laves af vatret silke, det vil sige det er indvævet et bølgeformet mønster i stoffet.

Se også 
 Sildesalat

Kilde 
 «Ordensklasser og -insignier» i Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: Europæiske ordner i farver, København: Politikens forlag, 1966, s. 18

!

ca:Faixa
it:Fusciacca
Bonderose

 
Bonderosen (Paeonia officinalis) er den oprindelige europæiske pæon. I naturen er bonderosen enkel og gerne magenta-farvet, men haveejerne kender den mest i den fyldte mørkerøde form (Rubra plena).

Beskrivelse 
Bonderosen blomstrer i Danmark omkring slutningen af maj/starten af juni. Den er karakteriseret ved de kraftige blade og de store blomster, der dog har svært ved at løfte sig over bladværket, og generelt kræver opbinding.

Pæon-familien
Road Town

Road Town, der ligger på Tortola, er hovedstaden i Britiske Jomfruøer. Den ligger på hestesko-formede Road Harbour i centrum af øens sydlige kyst. Byen har indbyggere; i 2004 var den omkring 9.400.
Navnet er afledt af det nautiske udtryk "the roads" ("Red") , et sted mindre beskyttet end en havn, men som skibene nemt kan komme til. En 28 hektar (70 acres) udvikling kaldes Wickham's Cay, der består af to områder, der blev inddæmmet fra havet og en marina har gjort det muligt for Road Town til at fremstå som et fristed for yachts og et centrum for turisme. I disse områder vil du finde den nyeste del af byen. Dette er knudepunktet for de nye kommercielle og administrative bygninger i de Britiske Jomfruøer. Den ældste bygning i Road Town er HM Prison på Main Street, stammer fra 1840'erne.

Historie 
Byen blev grundlagt i 1648 af hollandske bosættere fra det Det nederlandske Vestindiske kompagni.

Billedgalleri

Referencer 

 

Hovedstæder i Nordamerika
Britiske Jomfruøer
Britere

Britere eller britanner er navnet på det keltiske folk, som beboede De Britiske Øer siden den kristne æra begynder. Britannernes arvinger i Storbritannien er i dag blandt de keltiske folk i Wales, det sydlige Skotland og det nordlige England.

 

 
Keltiske stammer