kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lisbjergskolen Station

Lisbjergskolen Station er en letbanestation i Aarhus, der ligger på Ole Lund Kirkegaards Allé ved Lisbjergskolen ved forstaden Lisbjerg. Stationen består af et spor med perron, der fungerer som en af endestationerne for letbanen. Stationens omgivelser består udover skolen primært af marker. Området er imidlertid udlagt til byudvikling som første etape af en ny bydel i Lisbjerg. Derudover er der fremsat forslag om at forlænge letbanen fra Lisbjergskolen via erhvervsområdet i Søften til Hinnerup.

Strækningen mellem Universitetshospitalet og Lisbjerg var forventet åbnet i december 2017. På grund af manglende sikkerhedsgodkendelse blev åbningen imidlertid udskudt på ubestemt tid. I stedet åbnede strækningen for driften 25. august 2018, efter at de nødvendige godkendelser forelå.

Noter 

Stationer på Aarhus Letbane
Etableret i 2017
Lisbjerg - Terp Station

Lisbjerg - Terp Station er en letbanestation i Aarhus beliggende ved forstaden Lisbjerg. Stationen består af to spor med hver sin sideliggende perron. Den ligger lidt sydøst for den hidtidige bebyggelse i et område, der primært er præget af marker. Området er imidlertid udlagt til byudvikling som anden etape af en ny bydel i Lisbjerg.

Strækningen mellem Lisbjerg og Lystrup, hvor stationen ligger, var forventet åbnet i begyndelsen af 2018. På grund af manglende sikkerhedsgodkendelse blev åbningen imidlertid udskudt på ubestemt tid. Godkendelsen forelå 25. april 2019, og strækningen åbnede for driften 30. april 2019.

Noter 

Stationer på Aarhus Letbane
Etableret i 2017
Nye Station

Nye Station er en letbanestation i Aarhus beliggende i byudviklingsområdet Nye mellem Lisbjerg og Lystrup. Stationen består af to spor med hver sin sideliggende perron.

Ved anlæggelsen består omgivelserne hovedsageligt af marker og gårde, men på sigt skal området huse mellem 10.000 og 15.000 indbyggere. Lokalplanen for de første 650 boliger med tilhørende butikker og daginstitution blev vedtaget i juni 2016, og byggeriet af de første 36 boliger gik i gang omkring årsskiftet 2016/2017. Det er tanken, at byen skal være bæredygtig, hvilket blandt andet omfatter genbrug af overfladevand og etableringen af letbanestationen, der giver direkte forbindelse til det centrale Aarhus.

Strækningen mellem Lisbjerg og Lystrup, hvor stationen ligger, var forventet åbnet i begyndelsen af 2018. På grund af manglende sikkerhedsgodkendelse blev åbningen imidlertid udskudt på ubestemt tid. Godkendelsen forelå 25. april 2019, og strækningen åbnede for driften 30. april 2019.

Noter 

Stationer på Aarhus Letbane
Etableret i 2017
Dokk1 Station

Dokk1 Station er en letbanestation i Aarhus Midtby. Stationen består af to spor med hver sin sideliggende perron, der ligger delvis placeret under biblioteket og kulturhuset Dokk1, som letbanen passerer under og gennem. På hver perron er der en kort læskærm, bænke og en rejsekort-billetautomat.

Denne del af letbanen var tidligere en del af den enkeltsporede jernbane Grenaabanen, hvis Europaplads Station lå omtrent her. Betjeningen af den ophørte ved et ekstraordinært køreplansskift 21. marts 2005 for at sikre en stabil drift på banen, indtil der kunne indsættes tog med bedre acceleration. I praksis blev det dog ikke til noget med genåbningen. Til gengæld anlagdes Dokk1 henover banen nogle år efter. Kulturhuset stod færdig i 2015 og kunne byde på noget så specielt som en jernbaneoverskæring med bomme for fodgængere under huset. Året efter gik arbejdet med letbanen i gang med etablering af den nye station og udvidelse til dobbeltspor.

Strækningen mellem Aarhus H og Universitetshospitalet, hvor stationen ligger, åbnede den 21. december 2017.

Galleri

Noter 

Stationer på Aarhus Letbane
Etableret i 2017
Nørreport Station (Aarhus)

Nørreport Station er en letbanestation i Aarhus midtby i Nørre Stenbro. Stationen ligger på gaden Nørreport ved krydset med Nørregade og Knudrisgade. Den er udformet som en øperron beliggende midt i gaden og med adgang via fodgængerfeltet i krydset. Midt på perronen er der en simpel overdækning med bænke og en rejsekort-billetautomat. Stationen er opkaldt efter gaden Nørreport som strækker sig kystvejen til Nørrebrogade. Der er sporskifter på stationen, samt alle toge holder her, uanset om passagerer skal på eller af.

Strækningen mellem Aarhus H og Universitetshospitalet, hvor stationen ligger, åbnede den 21. december 2017. I den første køreplan er stationen omtalt som Nørreport Aarhus, men på skiltene står der kun Nørreport.

Som et kuriosum kan nævnes, at letbanen her krydser den sporvej, der blev nedlagt 7. november 1971. Nogle af sporene fra dengang dukkede endda op, da man var i færd med at anlægge de nye.

Galleri

Noter 

Stationer på Aarhus Letbane
Etableret i 2017
Tour of the Alps 2017

Tour of the Alps 2017 var den 41. udgave af det italienske etapeløb Tour of the Alps, tidligere kendt som Giro del Trentino. Løbet var en del af UCI Europe Tour 2017 og blev arrangeret mellem 17. og 21. april 2017. Den samlede vinder af løbet blev britiske Geraint Thomas fra .

Hold og ryttere

Etaperne

1. etape

2. etape

3. etape

4. etape

5. etape

Trøjernes fordeling gennem løbet

Resultater

Eksterne henvisninger 

UCI Europe Tour 2017
2017
Mariann Gajhede

Mariann Gajhede Knudsen (født 16. november 1984) er en tidligere professionel fodboldspiller fra Danmark. Hun spillede central midtbane for Linköpings FC i Sveriges Damallsvenskan, samt tidligere for Fortuna Hjørring og B52 i Danmark.

Hun spillede 103 landskampe for , inden hun stoppede på landsholdet i november 2014.

Eksterne henvisninger 

Kvindelige fodboldlandsholdsspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Fortuna Hjørring
Fodboldspillere fra Skagen Idræts Klub
Fodboldspillere fra B52/Aalborg FC
Fodboldspillere fra Linköpings FC
Skjold-dipelta

Skjold-dipelta (Dipelta floribunda) er en løvfældende busk med en opret vækst og lyserøde, duftende blomster. Selv om arten er noget sart under danske forhold ses den dog af og til plantet i større haver og parker.


Kendetegn 
Skjold-dipelta er en løvfældende busk med oprette hovedgrene og overhængende sidegrene. Barken er først lysegrøn og ruhåret, men den bliver hurtigt rødbrun. Gamle grene får en gråbrun, opsprækkende og strimlet bark. Knopperne er modsat stillede, kompakt kegleformede og rødbrune. Bladene er smalt elliptiske til lancetformede med hel rand. Oversiden er græsgrøn, mens undersiden er en smule lysere. Behåringen på bladene tabes hen på sommeren. Blomstringen foregår i maj-juni, hvor man finder blomsterne samlet i endestillede toppe på fjorgamle kortskud. Hver af blomsterne sidder ovenfor to sammenvoksede højblade. De enkelte blomster er femtallige og svagt uregelmæssige med to læber. Kronen er sammenvokset til en klokke med lyserøde kronblade og gule pletter på indersiden af svælget. Frugterne er kapsler med to frø i hver

Rodsystemet består af kraftige, dybtgående hovedrødder og mange, højtliggende finrødder. Blomsterne dufter gardenia-agtigt.

Busken når en højde på ca. 3 m og en kronediameter på ca. 3 m.

Hjemsted 
Arten har sin naturlige udbredelse i de kinesiske provinser Gansu, Guangxi, Hubei, Hunan, Shaanxi og Sichuan. Den optræder i krat eller som bryn i blandede løv- og nåleskove. I den sydøstlige del af det tibetanske højland (det vestlige Sichuan, det nordvestlige Yunnan og den sydøstlige del af den autonome region Tibet) ligger bjergene Min Shan og her findes naturreservatet Jiuzhaigou (tibetansk: Zitsa Degu). Undergrunden består af kalksten med et godt mineralindhold og et pH mellem 6,8 og 8,1. Højdeforskellene betinger meget forskellige vegetationer, og på det sted vokser arten i blandede skove mellem 2.500 og 3.400 m højde sammen med bl.a.: almindelig majblomst, armandfyr, davidløn, dragegran, himalayabirk, kinesisk blommetaks, kinesisk lind, måttefyr, omeirose, perlerøn, rødbirk, skovstilkaks, sort bambus, tibetansk lærk, topspirende pileurt og tæppe-dværgmispel.

Galleri

Noter 

Lyserøde blomster
Buske
Haveplanter
Min Shan

Min Shan eller Minbjergene () er en bjergkæde i det centrale Kina. Den forløber i grove træk fra nord til syd gennem det nordlige Sichuan (dvs. den østlige del af det autonome præfektur for Ngawa tibetanere og Qiangfolk), de nærliggende områder ved Mianyang og den sydligste del af Gansu. Den største højde findes på Xuebaodingbjerget ("Sneskattop"), der er 5.588 m højt, den næsthøjeste er Lille Xuebaoding ("Lille sneskattop") med 5.443 m.

Geografi 
Minbjergkæden er en sydlig forlængelse af Kunlunbjergene, som adskiller dalstrøgene langs to af Sichuans floder: Minjiang (mod vest) og Jialing (mod øst). Begge floder løber mod syd, og de er bifloder til Yangtze.

Minbjergene er også en del af et større bjergområde:
 Amne Machin: Kæden, som ligger langt mod vest, kendt af fortidens kinesere som Jishibjerget (積石山, 积石山, Jīshíshān), der er en del af Kunlunbjergene.
 Xiqingbjergene (西倾山): Den nordlige kæde.
 Qionglaibjergene: Den midterste del af kæden vest for Minfloden.
 Motianbjergene: Den østligste udløber, som hænger sammen med Daba Shan.

Historie 
Ifølge Shiji, trængte Xia-dynastiet over denne bjergkæde så tidligt som 2000 f.Kr.

Lazikoupasset, et sted med strategisk betydning under den Lange March, gennemskærer Minbjergene og forbinder det nordvestlige Sichuan med det sydlige Gansu.

Økologi 
Det karakteristiske økosystem i Minbjergene og Qionglai Shan (som ligger længere mod vest, adskilt fra Minbjergene af Minflodens dal) beskrives af World Wildlife Fund som Qionglai-Minshan conifer forests.

Vigtige mål i Minbjergene for turisme og naturbevarelse omfatter Jiuzhaigou-dalen, et naturreservat i Jiuzhaigou amt og Huanglong i Songpan amt. De er begge opført på UNESCOs Verdensarvsliste.

Noter 

Sichuans geografi
Gansus geografi
Bjergkæder i Asien
Argentinsk Antarktis

Argentinsk Antarktis (spansk: Antártida Argentina) er en sektor af Antarktis som Argentina gør krav på. Området strækker sig fra 25° vest til 74° vest, og omfatter hele området syd for 60° sydlig bredde.

Argentinsk Antarktis, med undtagelse af Sydorkneyøerne, udgør departementet Antártida Argentina i provinsen Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur. Sydorkneyøerne medregnes i departementet Islas del Atlántico Sur sammen med Falklandsøerne (Islas Malvinas), Sydgeorgien (Islas Georgias del Sur) og Sydsandwichøerne (Islas Sandwich del Sur).

Området overlapper Chilensk Antarktis og Britisk Antarktis og omfattes af Antarktistraktaten. Stater som har tiltrådt traktaten skal ikke gøre noget for at hævde, støtte eller benægte territoriale krav i Antarktis, men traktaten fastslår også at staterne ikke har opgivet sine territoriale krav ved tiltrædelse. Argentina har tiltrådt traktaten.

Forskningsstationer 
Argentinsk udforskning af Antarktis startede i begyndelsen af 1900-tallet. José María Sobral var den første argentiner som satte sin fod på kontinentet i 1901 som deltager på Otto Nordenskjölds antarktisekspedition. Antarktis' første forskningsstation, Orcadas, blev etableret af Argentina i 1904 på Sydorkneyøerne og er stadig i drift.

Alle de 13 argentinske forskningsstationer er beliggende i Argentinsk Antarktis. Esperanza og Marambio er de største stationer med tilsammen 70 bygninger, en sommerbemanding på optil 250 personer og med over 100 personer som overvintrer. Argentinas antarktisforskning organiseres af Instituto Antártico Argentino.

Argentinas krav 

Argentina baserer sit krav i Antarktis på følgende præmisser:
 Antarktiske halvø er geologisk og geografisk en del af Andes
 Argentina har opretholdt permanent bemanding i mere end hundrede år, og opererer den ældste forskningsstation i Antarktis
 Argentina gennemfører mange redningsoperationer i Antarktis
 Argentina har etableret fyr og andre navigationshjælpemidler i Antarktis
 Argentina byggede Antarktis' første lufthavn (i 1969)
 Argentina har den mest talrige befolkning på Antarktiske halvø
 Den første som blev født i Antarktis var argentineren Emilio Palma, på Esperanze i Hope Bay i 1978
 Argentina har sendt flere mennesker til Antarktis end alle andre lande tilsammen

Argentinas krav overlapper med Chiles krav (53° vest til 90° vest) og Storbritanniens krav (20° vest til 80° vest), og et fåtal af nationer anerkender kravet.

Eksterne henvisninger 
 Argentinske forskningsstationer. Dirección Nacional del Antártico 
 Argentinsk Antarktis' historie  

 

Antarktis' geografi
Argentinas geografi
Thomas Hayes

Thomas Hayes (født 7. marts 1997) er en norsk skuespiller, der er kendt for rollen som William Magnusson i sæson 1 og 2 i den norske tv-serie Skam.

Hayes har i efteråret 2016 indspillet en kriminalserie i 3 afsnit "Elven", hvor han spiller en værnepligtig i Nordnorge. Serien sendes på norsk TV3 i marts 2017. Han har ligeledes indspillet en kortfilm "Fuck fossils", som omhandler en almindelig norsk families udfordringer i 2050, hvor temperaturen på Jorden er steget med 2 grader.

I april og maj 2017 skal han optræde som DJ på Tryvann Festivallen, som finder sted i Oslo for afgangsklasser fra gymnasier og handelsgymnasier i Norge. Men han satser på skuespillet og ikke musikkarrieren. 

Han bor i Oslo.

Noter

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Norge
Harald Kaas

Harald Kaas (født 19. maj 1868, død 5. december 1953) var en norsk arkitekt, der er bedst kendt for at have tegnet en række jernbanestationer.

Kaas blev uddannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo og derefter ved Baugewerkschule i Egernførde og Polytechnicum i München.

Han opholdt sig et par år i Natal i Sydafrika og arbejdede et par år i Ålesund efter bybranden i 1904. Han havde egen praksis og var bygningskyndig assistent ved NSB's hovedkontor i 1908-1914. Det var i sidstnævnte egenskab han tegnede stationsbygninger, blandt andet til Solørbanen, Arendalsbanen og Bergensbanen. Bygningerne blev både præget af ældre østnorsk byggeskik og af national nybarok, der kom på mode på det tidspunkt. Det gav sig også udslag i Norsk Trelastlagers nybarokke lagerbygning på Schweigaards gate i Oslo, der blev opført i 1911, men som brændte i 2003.

Kaas stod desuden for opførelsen af høvlerier i Osterhaus' gate og Mandalsgata i Oslo, arbejdede som driftsbestyrer og praktiserede atter som selvstændig arkitekt. Han havde varierende interesser og udtog flere patenter, blandt andet på automatisk transport og sortering af trælast. Om hans senere år vides dog kun lidt.

Udvalgte værker 
 
 Stationer på den nordlige del af Solørbanen (1910): Haslemo (nedrevet), Våler, Braskereidfoss, Jømna (nedrevet), Heradsbygd, Vesterhaug (nedrevet)
 Vestfossen Station (ny bygning 1910)
 Bygninger ved mindre stationer på Arendal-Åmli-Treungenbanen (1910–11): Torbjørnsbu (nedrevet), Rossedalen, Bøylestad, Haugsjå, Flaten, Nelaug (gamle, flyttet til Flaten), Simonstad (nedrevet), Vallekilen (nedrevet), Åmli
 Trælastlager og administration for Norsk Trelastindustri, Schweigaards gate 28, Oslo (1911, brændt 2003; facaden er efterfølgende rekonstrueret)
 Kolbotn Station (1912)
 Fåberg Station (1912, efter at den gamle bygning brændte)
 Brandbu Station på Røykenvikbanen (ny bygning 1912, brændt 1984)
 Stationer på Bergensbanen (1911–14): Rallerud (nedrevet), Ørgenvika, Kolsrud (nedrevet), Bergheim (nedrevet), Liodden (nedrevet), Hol

Noter

Kilder 
 Store norske leksikon
 
 
 
 

Arkitekter fra Norge
Personer fra Oslo
Lutzhorn

Lutzhorn er en by og en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Rantzau under Kreis Pinneberg. Kreis Pinneberg ligger i den sydlige del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi 
Lutzhorn ligger omkring fire kilometer nord for Barmstedt. Vandløbene Höllenbek, Störbek og Krumm-Bach løber gennem kommunen og en del af Statskov Rantzau ligger i kommunen.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens websted 
 Kommunens side på amtets websted
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Pinneberg
Bönningstedt

Bönningstedt er en by og en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende under Kreis Pinneberg i den sydlige del af delstaten Slesvig-Holsten. I kommunen ligger bydelene Winzeldorf og Rugenbergen.

Geografi 
Bönningstedt ligger ved Bundesstraße B 4 og motorvejen A 7 lige nord for Hamborg. Jernbanen Hamburg-Altona–Kaltenkirchen–Neumünster passerer gennem kommunen, og har station i byen. Vandløbene Mühlenau Rugenwedelsau løber gennem kommunen, og dele af Statsskov Rantzau ligger i kommunens område.

Eksterne kilder/henvisninger 

 Kommunens websted
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Pinneberg
Wärtsilä

Wärtsilä () (udtales Værtsilæ) er en finsk virksomhed, der fremstiller og servicerer fremdriftskilder og andet udstyr indenfor markedet for maritim fremdrift og energimarkederne. Wärtsilä's kerneprodukter inkluderer store forbrændingsmotorer til brug på skibe og færger. I 2020 omsatte koncernen, som ledes af Håkan Agnevall, for 4,6 millarder Euro. Wärtsilä-koncernen opererer på over 200 lokationer i over 80 lande og har omkring 19.000 ansatte.

Wärtsilä har to hovedvirksomheder; Energivirksomhed med fokus på energimarkedet og marinevirksomhed med fokus på det maritime marked. Marine Business er hovedsageligt til stede i Europa, Kina og Østasien, mens de vigtigste energivirksomhedsmarkeder er Syd- og Sydøstasien, Mellemøsten, Afrika og Latinamerika.

Wärtsilä har placeringer i omkring 80 lande, men opererer globalt. Virksomheden har signaliseret sin hensigt om at omdanne fra en udstyrsproducent til et smart marine- og energiselskab efter opkøb af virksomheder som Transas, Greensmith, Guidance Marine og MSI og oprettelsen af 'digitale accelerationscentre' i Helsinki, Singapore, Centraleuropa og Nordamerika.

Motorer 

Wärtsilä producerer en bred række af lav- og mellemhastighedsdieselmotorer, gasmotorer, dual- og multifuelmotorer til maritim fremdrift, elektricitetsfremstilling om bord på skibe og til landbaserede kraftværker.

Historie 
Wärtsilä blev grundlagt, da guvernøren for amtet Nordkarelen godkendte opførelsen af et savværk i Tohmajärvi kommune i Finland den 12. april 1834. Savværket blev snart overtaget af industrialisten Nils Ludvig Arppe, der byggede jernværkeri i området. I 1898 blev virksomheden omdøbt til Wärtsilä Ab.

Dieselmotorer 
I 1938 begyndte dieselmotorens æra, da Wärtsilä underskrev en licensaftale med Friedrich Krupp Germania Werft AG i Tyskland. Den første dieselmotor blev produceret i Turku, Finland, i november 1942. I de følgende årtier blev der fokuseret mere på fremstilling af diesel- og gasmotorer med overtagelserne af det svenske firma NOHAB i 1978, det franske Société Alsacienne de Constructions Mécaniques (SACM), og den hollandske Stork-Werkspoor i 1989. I 1997 absorberede Wärtsilä den dieselmotor, der producerede New Sulzer Diesel (NSD), som blev oprettet af Sulzer i 1990.

Hybridmotorer 
I 2020 planlagde Wärtsilä at levere hybridmotorløsninger til de ultra miljøvenlige Finnlines.

Referencer 

 ^ Wärtsilä, «The History of Wärtsilä» https://www.wartsila.com/about/history
 ^ http://www.wartsila.com/investors/financial-information
 ^ https://www.wartsila.com/investors/financial-information

Fremstillingsvirksomheder fra Finland
Virksomheder i Helsinki
Motorproducenter
Etableret i 1834
Investor AB
Claus Bech

Claus Bech, født 20. juni 1943 i Ordrup er en dansk prisbelønnet oversætter af engelsksproget litteratur. Han er uddannet exam.art. fra Københavns Universitet i 1975 og har siden oversat omkring 250 skøn- og faglitterære bøger.

Udvalgte forfattere

Priser 
 1994 Dansk Oversætterforbunds ærespris
 1999 Den europæiske Aristeion-prisen for oversættelsen af Flann O'Brien: The Third Policeman (da. Den tredje politibetjent)

Referencer 

Oversættere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Modtagere af Dansk Oversætterforbunds Ærespris
Intergovermentalisme

Intergovermentalisme er en integrationsteori i EU, der mener, at lande naturligt handler ud fra egne interesser. Integrationen i EU vil i samme ombæring kun ske i det tempo, hvor medlemslandene selv ønsker det.

Referencer

Litteratur 
Jensen, Ole Hedegaard (2012): Grundbog i dansk og international politik, Systime

Politiske teorier
Brandaris

Brandaris er en fyr på Terschelling, og også det ældste fyrtårn i Nederlandene.

Navnet er en afledning af Sint Brandarius, en helgen, som den nuværende landsby West-Terschelling i middelalderen blev opkaldt efter. Nogle mennesker tror, at navnet er afledt af Sankt-Brandaan, en maritim helgen, men det er aldrig blevet bevist.

Historie 
Det første Brandaristårn blev bygget i 1323, for skibe, som var på vej til Amsterdam via Zuiderzee, for at markere den smalle åbning mellem Vlieland og Terschelling. En god mærkning var nødvendigt, fordi Vadehavets øer er meget ens set fra nordsøen. Hansestaden Kampen betalte med til opbygningen af det første fyr.

Øen Terschelling flyttede sig gradvist, så derfor styrtede det første Brandaristårn omkring 1570 i havet. Det varede til 1592 før opførelsen af et andet tårn begyndte, men det kollapsede før det blev færdigt, fordi man brugte dårlige byggematerialer. Det nuværende tårn daterer fra 1594. I 1837 blev Brandaris det første fyr i Nederlandene med en roterende fresnellinse. Elektrificering efterfulgte i 1907. Lampen blev udstyret med elektrisk drevet roteringsmotor i 1920. I 1977 blev fyret udstyret med en elevator. Lyset er nu helt automatisk og lyser hver 5. sekund.

På gavlen blev i 1994 offentliggjort et mindesten ved firehundredeårsdagen. En del af teksten lyder: "Fordi Kampen betaler for bjælker og sten, behøver borgere af Kampen ved ind- og udsejling af 'Vlie' ikke at betale 'told' for fyret".

På grund af påvirkning af vind og vejr og salt havluft er det nødvendigt at regelmæssigt vedligeholde Brandaris. I 2010 blev tårnet fuget på ny som opgave af Rijkswaterstaat. Tårnet har særlige fuglelys for at forhindre at fuglene rammer tårnet.

Fyrets karakteristika 
Fyrets karakteristika er:
 Flammehøjde: 55,5 m
 Fyrtype: Anduvningsfyr
 Fyrkarakter: 1 hvidt blink hvert 5. second
 Form: Firkantet med Gul sten.

Galleri

Bryllup 
Første salen er et af de steder som Terschelling Kommunen har godkendt for at gifte sig. (I Nederlandene må man kun blive gift på steder der er udpeget af kommunen). Man kan kun komme der gennem trappegangen.

Se også 
 Fyr (navigation) for mere viden om fyrtårne.

Eksterne henvisninger 

 Rijksmonument: 35032 
 Brandaris og andre fyrtårne på vuurtorens.net 

Fyrtårne i Nederlandene
Etableret i 1594
Rijksmonumenter
Economic voting

Economic voting er en teori, der tager udgangspunkt i, at vælgerne stemmer efter, hvordan det går med økonomien. 

Disse vælgere kan deles op i to grupper: de egotropiske og de sociotropiske vælger. En egotropisk vælger fokuserer på, hvordan personen selv opnår den største økonomiske fordel, mens den sociotropiske vælger vil koncentrere sig om de socioøkonomiske forhold frem for sine egne.

Referencer

Litteratur 
Friisberg, Gregers (2013): Politik ABC, Forlaget Columbus

Politik
Kaare Strøm

Kaare Strøm (født 10. april 1953) er en norsk politolog.

Han modtog sin PhD fra Stanford University i 1984 og er nu professor ved University of California (San Diego). Han har derudover været ved University of Rochester i 1988, Hoover Institution on War, Revolution and Peace fra 1994 til 1995, Rockefeller Center i Bellagio i 2001 og Stanford University fra 2004 til 2005.

Han er medlem af Det Norske Videnskaps-Akademi og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.

Han er desuden personen bag Kaare Strøms model, der forklarer partiers adfærd.

Referencer 

Medlemmer af Det Norske Videnskaps-Akademi
Videnskabsfolk fra Norge
Politologer fra Norge