kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Utilia Lenkiewitz

Utilia Lenkiewitz, født van Mander (ca. 1710 – 23. september 1770 i København) var en dansk skuespillerinde.

Hun var datter af matematisk instrumentmager Carl van Mander (ca. 1686-1740) og Helene Nielsdatter (død 1716) og nedstammede på fædrene side fra den berømte kunstnerslægt van Mander.

Man ved intet om endes liv, forinden hun 1747 optrådte, rimeligvis i ældre komiske roller, på Julius Henrik von Qvotens teater i Store Kongensgade; her lærte hun den polske forfatter og skuespiller Adam Lenkiewitz (ca. 1723 i Aris, Polen – januar 1783 i København) at kende, og de giftede sig 6. februar 1749. Han ernærede sig som skuespiller og forsøgte sig tillige som forfatter; von Qvotens åbningsstykke Phistophile oder die träumende Liebe skyldtes således hans pen. Da von Qvoten havde måttet lukke sit teater, optoges madam Lenkiewitz i de danske aktørers trup, og hendes mand blev kontrollør ved det nye komediehus.

Madam Lenkiewitz havde efter traditionen, der gennem skuespilleren Frederik Schwarz, som i sin tidlige ungdom havde set hende på scenen, nåede Thomas Overskou, til valgsprog: "Det er Naturen, som skal komme Folk til at lee", og der tilføjes, at hun aldrig svigtede dette, hvor yppig hun end lod sit Lune spille. Hun ansås for en fuldendt fremstillerinde af "alle gamle Fruentimre, fra virkelig fornemme Standsdamer ned til Sladderkællinger og Bønderkoner". Det siges, at hun forstod at variere selv temmelig ensartede roller, og at hun med fasthed gennem førte den anslåede karakter. Hendes standsfæller beundrede "den Virkelighed, hvormed hun holdt sig i sin Rolle fra det Øjeblik, hun betraadte Scenen, og indtil hun var kommen langt ind i Kulissen".

Teatermuseet i Hofteatret ejer et fornemt portrætmaleri af Utilia Lenkiewitz med moppe på skødet. Dette portræt er udført af en ukendt kunstner, men tilskreves Peder Als. På det opbevarede portræt af madam Lenkiewitz er hun afbildet med en spids anstand, der minder noget om en høne, der bryster sig; den må have passet omtrent lige vel til den forlystelsessyge Magdelone i Maskeraden som til den anestolte Donna Olympia i Don Ranudo; mundens bestemte, skarpe linjer må have gjort hende skikket til at fremstille de koner, der selv er hjemme, hendes skikkelse er ungdommelig og fristende nok til leflende koketter som Béline i Den indbildt syge, og de store, kloge øjne sige, at hun var en bevidst kunstnerinde.

Hun spillede sine sidste roller i 1770 som Flaminia, hovedrollen i den franske komedie Den coquette Enke og Duraminte i en anden fransk komedie Hver Mands Ven. Madam Lenkiewitz døde 23. september 1770 "af tærende Syge" (tuberkulose?).

Kilder 
 Arthur Aumont, "Utilia Lenkiewitz", i: C.F. Bricka (red.), Dansk biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Thomas Overskou, Den danske Skueplads I.
 Jubeludgaven af Holbergs Komedier III.
 P. Hansen, Den danske Skueplads I.
 Nationaltidende, 3. december 1884.

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Teaterskuespillere fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Slægten Mander
Johan Bernhard von Schwertzell

Johan Bernhard von Schwertzell (27. august 1654 – 11. maj 1723 på Willingshausen) var en dansk officer.

Han var søn af "Obervorsteher der althessischen Ritterschaft" Georg von Schwertzell til Willingshausen og Susanne von Dörnberg. Under Den Skånske Krig kom han til Danmark, blev 1677 kaptajn ved Livregiment til Fods (Garden), 1684 major, 1690 oberstløjtnant, 1700, efter at have deltaget i felttoget i Hertugdømmerne, oberst for Schacks tidligere regiment til 1704, da han i stedet blev chef for 1. bataljon af Prins Carls Regiment, 1703 brigader, 1708 generalmajor, 1711 generalløjtnant og 1712 Hvid Ridder. 1704-13 tjente Schwertzell ved auxiliærkorpset i Nederlandene, hvor han var med i alle de vigtigste slag og særlig nævnes ved belejringen af Menin 1706 og Bouchain 1711. Efter hjemkomsten tog han del i Stralsunds erobring 1715. Året efter trådte han ud af dansk tjeneste og drog hjem til Willingshausen, hvor han døde 11. maj 1723.

25. september 1691 blev han trolovet og kort efter gift med dronning Charlotte Amalies hofjomfru Johanne Charlotte von Börstell, datter af brandenborgsk kammerretsråd Georg Friedrich von Börstell. Hun døde 1693 i barselseng med et dødfødt barn.

Kilder 
 H.W. Harbou, "Johan Bernhard von Schwertzell", i: C.F. Bricka (red.), Dansk biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Generalløjtnanter fra Danmark
Riddere af Dannebrog (1671-1808)
Danskere i 1600-tallet
Danskere i 1700-tallet
Personer i Den Skånske Krig fra Danmark-Norge
Personer i Den Store Nordiske Krig fra Danmark-Norge
Godsejere fra Tyskland
Tyskere i 1700-tallet
Christian Frederik Schwartzkopf

Christian Frederik Schwartzkopf (24. juli 1817 i København – 1. marts 1893 sammesteds) var en dansk embedsmand.

Karriere 
Han var en søn af livkirurg hos Arveprins Ferdinand Carl Peter August Schwartzkopf (11. juni 1781 – 22. december 1838) og Arentze Birgitte født Kjerrumgaard (10. juni 1784 – 20. december 1868). Han blev 1834 student fra Borgerdydskolen i København og 1839 juridisk kandidat. Efter at han derpå i længere tid havde arbejdet på en højesteretsadvokats kontor, blev han 1842 volontær i Danske Kancelli og 1847 kancellist der. Samtidig gjorde han tjeneste i Kongens Livkorps, fra 1839 som sekondløjtnant, fra 1841 som premierløjtnant og fra 1845 som sekondkaptajn. 1847 fik han afsked fra Hæren.

1848 blev han fuldmægtig i Kirke- og Undervisningsministeriets 1. departement; 1856 udnævntes han til chef for ministeriets ekspeditionskontor for det højere undervisningsvæsen, hvortil snart efter bl.a. kunstanstalterne føjedes. 1859 blev han tillige sekretær hos ministeren, 1880 afskedigedes han efter eget ønske, og 1. marts 1893 døde han i København. 1853 var han blevet kancelliråd, 1859 justitsråd, og ved sin afgang udnævntes han til etatsråd. Schwartzkopf blev 6. oktober 1860 Ridder af Dannebrog og 14. juli 1874 Dannebrogsmand.

Han var en ualmindelig flittig og pligtopfyldende embedsmand, altid tjenstvillig og hjælpsom over for de mangfoldige, der i tjenesteanliggender søgte hans bistand, derhos en fin natur og i besiddelse af en stor – om end stundum vel formløs – personlig elskværdighed. Ved sin udtræden af statens tjeneste hædredes
han da også med en fest, i hvilken en fyldig repræsentation fra alle åndens felter deltog.

Ægteskaber 
Han blev gift 1. gang 27. november 1847 i Garnisons Kirke med Christine Mathilde født Wulff (19. september 1818 – 6. januar 1849), datter af grosserer Jens Andreas Wulff og Olivia født Lang; 2. gang 20. april 1850 i Kastelskirken med Malvina Blanca Minona født Hostrup-Schultz (29. september 1824 – 19. marts 1893), datter af direktør Jens Hostrup Schultz.

Kilder 
 Georg Kringelbach, "Christian Frederik Schwartzkopf", i: C.F. Bricka (red.), Dansk biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
 Thomas Hansen Erslew, Almindeligt Forfatter-Lexicon for Kongeriget Danmark med tilhørende Bilande fra 1814.
 Danske Jurister 1736-1936.

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Kontorchefer fra Danmark
Officerer fra Danmark
Jurister fra Danmark
Personer fra København
Danskere i 1800-tallet
Riddere af Dannebrog
Etatsråder fra Danmark
Studenter fra Østre Borgerdyd Gymnasium
Andreas Anthon Frederik Schumacher

Andreas Anthon Frederik Schumacher (22. februar 1782 i Segeberg – 3. januar 1823 i København) var en dansk officer. Han var søn af amtmand Andreas Schumacher og far til C.A. Schumacher.

Som frikorporal blev Schumacher 1803 fændrik i Oldenborgske Infanteriregiment og 1804 sekondløjtnant, men samme år overgik han til Ingeniørkorpset. 1809 blev Schumacher premierløjtnant og adjoint i Generalstaben, 1812 kaptajn og divisionsadjudant. Under sin tjeneste i kongens «Hovedkvarter» syslede han med skytskonstruktioner. Nye modeller af orgelskyts dukkede dengang kun frem med mellemrum, således da Schumacher 1807 foreslog sine "raketter", hvor den bevægende kraft blev leveret af selve projektilet, og som, anbragte i et orgelstel, i kort tid kunne præstere et betydeligt skudantal.

Frederik VI interesserede sig for denne opfindelse, oprettede en raketfabrik under Schumacher (1812) og senere et raketkorps med Schumacher som chef (1816), men både skytset og korpset forsvandt uden anvendelse under alvorlige forhold. Schumacher skal også have konstrueret et skyts, der lignede espingolerne, som blev anvendte i de slesvigske krige, men næppe havde mere end moralsk virkning. Schumacher, som 1814 var blevet kammerjunker, døde allerede 3. januar 1823 i Kjøbenhavn.

Han havde ægtet Elisabeth Cathrine Svendsen (12. marts 1781 – 13. oktober 1838), datter af inspektør ved Klasselotteriet Peter Nic. Svendsen og Maria født Poulson. Efter dette ægteskabs opløsning giftede Schumacher sig 1817 med Karen Marie Tscherning (18. september 1794 – 2. oktober 1858), datter af oberst Eilert Tscherning.

Kilder 

  Biografi af Johan Lesser
 V.E. Tychsen, Fortifikations-Etaterne og Ingenieurkorpset 1684-1893, s. 55 f.
 Militært Tidsskrift (1900).

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Opfindere fra Danmark
Ingeniørofficerer fra Danmark
Danskere i 1700-tallet
Danskere i 1800-tallet
Personer fra Bad Segeberg
Andreas Anthon Frederik
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Bob Backlund

Robert Lee "Bob" Backlund (født 14. august 1949) er en tidligere amerikansk wrestler, der i mere end 30 år dominerede wrestlingindustrien. I sin karriere blev han verdensmester i World Wide Wrestling Federation (i dag WWE) to gange ved at vinde henholdvis WWWF World Heavyweight Championship i 1978 og WWF Championship i 1994. Hans første periode (1978-1983) som verdensmester er den andenlængste i WWE's historie og er længere end Hulk Hogans dominans i 1980'erne som WWF-verdensmester, men kortere end Bruno Sammartinos dominans i 1970'erne. I 2013 vil Bob Backlund blive indlemmet i WWE Hall of Fame.

Eksterne henvisninger 

 
 

Wrestling i USA
Wrestlere fra USA
Suzuki Vitara (1988)

Suzuki Vitara var en offroader fra den japanske bil-, motorcykel- og marinefabrikant Suzuki. Bilen kom på markedet i marts 1988 og blev sideløbende med forgængeren Samurai solgt som tredørs med kort akselafstand som enten cabriolet eller med ståltag og med 1,6-liters firecylindret benzinmotor med 59 kW (80 hk).

I 1991 blev modellen suppleret med en femdørs version med 28 cm længere akselafstand, som også blev betegnet Vitara Long. Tredørsmodellen fik fra 1995 femdørsmodellens 16V-benzinmotor med 71 kW (97 hk).

Fra 1995 kunne femdørsmodellen også fås med en 2,0-liters V6-benzinmotor med 100 kW (136 hk). Denne model havde to airbags som sikkerhedsudstyr.

I 1996 supplerede Suzuki den benzindrevne femdørsmodel med en 2,0-liters turbodiesel med 52 kW (71 hk), som i første omgang kun fandtes med automatgear. Samme år fik også tredørsmodellen frontairbags.

Turbodieselmotoren fik i 1997 ladeluftkøler, hvorved effekten steg til 64 kW (87 hk) og motoren nu også kunne fås med manuel gearkasse. Tredørsmodellen kunne nu også fås med en 2,0-liters firecylindret benzinmotor med 97 kW (132 hk).

I marts 1998 blev Vitara på det europæiske marked afløst af Grand Vitara, hvor den hidtidige Vitara fremover kun blev fremstillet i Spanien. I øjeblikket fremstilles Vitara under varemærket Chevrolet. Eneste tilbageværende fabrikant er det ecuadorianske AYMESA.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Vitara
Offroadere
Cabrioleter
Baghjulstrukne biler
Biler introduceret i 1988
Biler fra 1980'erne
Biler fra 1990'erne
Regnsensor

En regnsensor er en anordning som oftest er monteret i forruden på biler, omkring bakspejlet. 
Regnsensorens funktion består i at aktivere bilens vinduesviskerne automatisk når det regner. 

En regnsensor er opbygget på et print og som regel indkapslet i plastik omkring eller integreret i bakspejlet. På printet sidder der et antal dioder - normalt omkring 4 som tit er omgivet af en gele der sikre at lysbrydning forårsaget af vand på overfladen nemmere registreres af sensoren. 

Regnsensor kan være standardudstyr, men er for det meste ekstra udstyr på biler. Man kan i dag købe alternative regnsensorer som kan monteres i biler, som ikke er født med regnsensor eller som er forberedt til det. 

Regnsensorer er efterhånden mere og mere udbredt i 2013.

Biltilbehør
Suzuki Vitara X-90

Suzuki Vitara X-90 (i Japan SUV Cabrio) var en mellem april 1996 og maj 1997 bygget personbilsmodel fra den japanske bilfabrikant Suzuki. Bilen var en SUV med udtageligt metal/glas-targatag, baseret på den normale Suzuki Vitara som den delte chassisramme, motor og drivlinje med. På grund af sit usædvanlige design blev X-90 over hele verden kun solgt i lave styktal.

Den eneste tilgængelige motor var en 1,6-liters 16-ventilet benzinmotor til normalbenzin med 71 kW (97 hk). Bilen fandtes både med baghjulstræk og med tilkobleligt firehjulstræk. Særlige kendetegn for modellen var de rammeløse sideruder, T-Roof-tagkonceptet og et for daværende forhold omfattende standardudstyr med to airbags, el-ruder, centrallåsesystem, selvspærrende nave, servostyring, hækspoiler med tredje bremselygte, startspærre, sidekollisionsbeskyttelse, brede dæk samt et normalt reservehjul. Mod merpris kunne modellen leveres med ABS, alufælge, klimaanlæg, læderkabine og firetrins automatgear. Bilen fandtes med fem forskellige udvendige farver: Midnight Black Metallic, Lava Red, Ultra Blue Metallic, Silver Pearl samt Arctic Ice. I 1997 kom en specialmodel med navnet Phillipe Cousteaux.

Eksterne henvisninger 

Vitara X-90
SUV'er
Baghjulstrukne biler
Biler introduceret i 1996
Biler fra 1990'erne
C.A. Schumacher

Christian Andreas Schumacher (født 6. september 1810 i Tjørnelunde, Finderup Sogn på Sjælland, død 4. august 1854 i Kolding) var en dansk officer, far til Alexander Schumacher.

Karriere 
Han var søn af kaptajn Andreas Anthon Frederik Schumacher. Efter faderens død tog hans farbroder, professor Heinrich Christian Schumacher, sig af ham og satte ham i pension hos mekaniker og astronom Repsold i Hamborg, hvor han blev tre år indtil sin konfirmation og fik interesse for naturvidenskaberne. 1829 tog han officerseksamen på Landkadetakademiet, 1831 blev han sekondløjtnant ved det Slesvigske Kyrasserregiment, 1833-38 assisterede han som officer sin farbroder ved gradmålingen, 1839 sendtes han til Tyskland for at studere jernbanevæsen og naturvidenskaber, 1842 blev han efter ansøgning sat på ventepenge. Efter i jernbaneanliggender at være kommet til Sankt Petersborg arbejdede han 1844-45 på observatoriet i Pulkova, hvor han bl.a. anstillede undersøgelser over termometre og isens varmeledningsevne. Efter sin hjemkomst 1845 fik han af Videnskabernes Selskab understøttelse til at fortsætte disse undersøgelser, hvis resultater fremkom i selskabets oversigter. Han havde for øvrigt allerede 1842 fået selskabets sølvmedalje for sit instrument til at måle hurtigheden af tonende strenges svingninger.

1848 meldte han sig til tjeneste og deltog i Treårskrigen og blev samme år Ridder af Dannebrog. 1849 fik han ritmesters karakter. 1851 blev han ansat som skovrider i Aabenraa Skovdistrikt; men allerede 1853 blev han på grund af svagelighed sat på pension og døde i Kolding 4. august 1854, hvor han også er begravet.

Videnskabsformidler 
Foruden de mere videnskabelige arbejder har Schumacher skrevet en mængde populære artikler, fx i det 1848 påbegyndte Nordlyset, hvis redaktør han i begyndelsen var. Han holdt ofte populære foredrag og rækker af sådanne; derved fremkom hans De vigtigste af Astronomiens Hovedlærdomme (1844). De tre første bind af Alexander von Humboldts Kosmos har han oversat til dansk (1847-53).

Schumacher blev gift 12. januar 1849 i Garnisons Kirke med Louise Maria Jørgensen (14. marts 1823 i København – 14. maj 1905 sst.), datter af postbud Jens Lykke Jørgensen (ca.1793-1831) og Margrethe Stab (1786-tidligst 1855).

Kilder 
  Biografi af C.F. Pechüle
 Thomas Hansen Erslew, Almindeligt Forfatter-Lexicon for Kongeriget Danmark med tilhørende Bilande fra 1814.

Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Statsskovridere fra Danmark
Kavaleriofficerer fra Danmark
Opfindere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Videnskabsformidlere fra Danmark
Oversættere fra Danmark
Riddere af Dannebrog
Redaktører fra Danmark
Personer i Treårskrigen fra Danmark
C.A.
Artikler fra 1. udgave af Dansk biografisk leksikon
Dansksprogede forfattere fra Danmark
The Oval (Belfast)

The Oval er et fodboldstadion i Belfast, Nordirland. Der er kapacitet til 26.556 tilskuere, men på grund af sikkerhedsrestriktioner må der kun lukkes 5.056 ind til fodboldkampe.

Stadion har været hjemmebane for fodboldklubben Glentoran FC siden 1892, med undtagelse af årene 1941-1949.

Trivia 
Natten mellem den 4. og 5. maj 1941 blev Belfast udsat for bombeangreb fra Luftwaffe, hvor blandt andet The Oval blev slemt beskadiget.

Eksterne henvisninger 

 The Oval − history

Referencer 

Fodboldstadioner i Nordirland
Belfast
Tavelsjön

Tavelsjön er den største sø i Umeå kommun og har et areal på omkring 10 km². Den ligger cirka 25 kilometer nord for Umeå og øst for "bjergkæden" bestående af Tavelsjöberget og Vallberget. 

Søen er relativt dyb, tæt på 30 meter i den vestlige ende. Den afvandes mod syd af Tavelån, som løber ud i Tavelfjärden sydøst for Umeå. Tavelsjön er berømt for historien om "Tavelsjöodjuret". Ved søen ligger byerne og bebyggelserne Tavelsjö, Långviken, Yttre Långviken, Kvarnfors, Haddingen, Sunnansjö, Långviksvallen og Signhildsbäck. Västerbacka kapell ligger ved søen.

Eksterne kilder og henvisninger
 Bygdens webbportal'''

Västerbotten
Søer i Sverige
Umeå kommun
Västerbottens museum

Västerbottens museum på Gammliaområdet i Umeå i det nordlige Sverige er et länsmuseum med ansvar for Västerbottens läns kulturhistorie. Til virksomheden hører også Gammlia friluftsmuseum, Svenska skidmuseet og Fiske- och Sjöfartsmuseet. Folkrörelsearkivet i Västerbottens län og Bildmuseet bor til leje i museets lokaler.

Museets virksomhed foregår i det store hele i Västerbottens län i form af "Alle tiders... (fulgt af en kommunes navn)", "Museumspædagogik i landdistrikter", "Spor af 10.000 år", "Seværdigheder i Västerbottens län" og en omfattende virksomhed med projekter, hovedsagelig inden for det arkæologiske arbejdsområde.
 
Museet udgiver i samarbejde med Västerbottens läns hjemstavnsforeninger kvartalstidsskriftet Västerbotten.

Museets logo er bronzelænke fra en flere tusind år gammel samisk grav i Vargviken ved Vindelälven.

Historie 
Museet har sin oprindelse i Westerbottens läns Fornminnesförening, som blev oprettet i 1882, ved at en forsamling i 1886 besluttede, at foreningen skulle deles i to afdelinger: en nordlig i Skellefteå og en sydlig i Umeå, og at der: ”som opbevaringsrum for oldtidsminder indrettes et museum i Umeå”. I begyndelsen holdt museet til i den Ullbergska ejendom i det nuværende Thor-kvarter ved Storgatan. Hele den sydlige afdelings samling gik tabt i Umeå stadsbrand.

I 1901 flyttede virksomheden ind i det nybyggede läroverket. På grund af samlingens vækst flyttede museet i 1911 til den store magasinsbygning ved byens havn. Allerede da arbejdede hembygdsföreningen – etableret i 1919 – for, at en museumsbygning skulle opføres på Gammliaområdet, og bygningen stod færdig i 1939.

Mellem 1921 og 1990 blev forskellige ældre bygninger flyttet fra Västerbottens län til området. Den oprindelige plan var at have en bondegård fra den nordlige del af länet og en fra den sydlige, men på grund af omkostningerne kombineredes en del af nord- og sydvestbotniske bygninger til en enkelt bondegård.

1928 inviedes et skimuseum i hopbakkens tårn i friluftssportanlægget Fiskartorpet på Norra Djurgården i Stockholm. I 1963 blev museets samlinger flyttet till Svenska skidmuseet i Umeå.

1943 blev Västerbottens museums hovedbygning opført, tegnet af Bengt Romare.

Museet er udvidet flere gange, blandt andet med Fiske- och Sjöfartsmuseet, som opførtes i 1976 i tilknytning til gruppen af gårde i området. En af de største udvidelser indebar, at Bildmuseet kunne flytte ind i 1981. I løbet af 2012 flyttede Bildmuseet fra Umeå Universitet til en ny bygning på Konstnärligt campus, og Västerbottens museum kunne dermed udvide i de oprindelige lokaler. Det gav plads til det nye center for dokumentarfotografi, som blev indviet i 2014.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Officiel hjemmeside 
 Spor af 10.000 år 

Museer i Sverige
Västerbottens län
Kultur i Umeå
Museer etableret i 1886
Hypokoristikon

Et hypokoristikon er en afledning af et ord eller et fornavn med en funktion som kæleform, kaldeform eller blot er en kortform af navnet/ordet.

Afledning 
Der findes en række forskellige måder at aflede af et ord. 
 Forkortelse af navnet/ordet, som Mie afledt af Marie eller Nik afledt af Nikolaj
 Forlængelse af navnet/ordet med en diminutivforlængelse, som kan afhænge af sproget:
 Tilføjelse af 'chen', 'lein' eller lignende på tysk: Hündchen/Hündlein afledt af Hund
 Tilføjelse af '-(c)ito'/'-(c)ita' eller '-(c)ín'/'-(c)ina' på spansk, fx Juanita/Juanito afledt af Juan
 Fordobling af navnet/ordet, som John-John afledt af John eller Fifi afledt af Sofie (sidstnævnte også forkortelse)

Sprogforskning
Gamla bron

Gamla bron kaldes den ældste, stadig eksisterende bro over Ume älv i byen Umeå. Broen, som er 301 meter lang, indviedes i 1863, og i lang tid skulle man betale afgift for at passere broen. I dag er broen kun åben for gang- og cykeltrafik.

Allerede efter et tiår viste det sig, at den oprindelige trækonstruktion skulle udskiftes, så i 1894-95 erstattedes det med en stålgitterkonstruktion, og broen fik det udseende, som den har i dag.

Se også 
 Kolbäcksbron
 Kyrkbron
 Tegsbron
 Umeälvsbron

Eksterne kilder og henvisninger 

Umeå
Broer i Sverige
Etableret i 1863
In Aménas-gidseldramaet 2013

In Aménas-gidseldramaet var en gidselaktion, som foregik 16. januar - 19. januar 2013 på naturgas-udvindingsanlægget Tigantourine ved byen In Aménas i Illizi provinsen i det sydøstlige Algeriet, nær den libyske grænse. Under ledelse af Mokhtar Belmokhtar, blev anlægget besat af den radikale islamistiske gruppe Den maskerede brigade den 16. januar, og flere hundrede algierske arbejdere og 8 andre nationaliteter blev taget som gidsler. En talsmand for Al Qaida i det islamske Maghreb hævdede 16. januar 2013 at det var denne gruppe som stod bag aktionen.

Dette er et af mange angreb fra islamistiske grupper siden oprøret i Maghreb startede i 2002. Den angivelige hensigt med angrebet var Algeriets åbning af fransk luftrum. Franske styrker havde den 10. januar 2013 angrebet militante islamister i Mali.

Algeriske styrker stormede anlægget den 19. januar. Mindst 685 arbejdere fra Algeriet og 107 udlændinge blev sat fri, ifølge regeringen i Algeriet. Mindst 23 gidsler blev dræbt, mens 32 gidseltagere blev dræbt, ifølge regeringskilderne.

Efter gidseldramaet oplyste den algeriske premierminister Abdelmalek Sellal at 38 gidsler var fundet dræbt og 5 var savnede. Han oplyste videre at det var gidseltagere fra Egypten, Canada, Mali, Niger, Mauritanien og Tunesien, foruden fra Algeriet.
 
Norske Statoil havde 17 ansatte på anlægget. Af disse er 12 reddet, mens 5 fortsat er savnede.

Det britiske nyhedsbureau Reuters konkluderede den 20. januar, at antallet af dræbte gidsler fundet på eller ved anlægget var nået op på 48. Premierminister Abdelmalek Sellal oplyste 21. januar, at 37 udlændinge og 11 algierere var fundet dræbt, foruden 29 gidseltagere, mens 3 gidseltagere overlevede, altså i alt 77 døde.

Noter 

Terrorhandlinger i Algeriet
Equinor
BP
Begivenheder i 2013
Gidseltagninger