kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Antilibanon

Antilibanon eller Anti-Libanon ( 'Libanons østlige bjerge ' ; Libanesisk arabisk :  , , "Østlige bjerge") er en sydvest-nordøst-gående bjergkæde, der danner det meste af grænsen mellem Syrien og Libanon. Grænsen går stort set langs toppen af området. Det meste af bjergkæden ligger i Syrien.

Etymologi 
Dets vestlige navn Antilibanon kommer fra det græske og latinske  , afledt af sin position modsat () og parallelt med Libanonbjerget ().

Geologi 
Antilibanon-bjergkæden er cirka 150 km lang. Mod syd støder området op til det lavereliggende plateau Golanhøjden, men omfatter de højeste toppe, nemlig Mount Hermon (Jabal el-Shaykh, på arabisk), på 2.814 meter over havet, og Ta'la't Musa, på 2.669 meter. Disse toppe, på den libanesisk-syriske grænse, er snedækkede det meste af året.

Antilibanon-bjergene er antikline, dvs. toppen af foldebjerge. Deres dominerende klipper er kalksten og kridt fra juraperioden.

Geografi 
Mod nord strækker de sig til næsten breddegraden af den syriske by Homs. Bjergene ender i syd med Hermon-bjerget, der grænser op til Golanhøjderne; Golanhøjderne er en anderledes geologisk og geomorfologisk enhed, men geopolitisk betragtes de ofte sammen med de sydlige skråninger af Hermon-bjerget, der begge er en del af den israelsk-besatte Golan-region. Vest for Antilibanon ligger dale, der adskiller det fra Libanonbjerget i det centrale Libanon: Beqaa-dalen i nord og Hasbani-floddalen i syd. Mod øst, i Syrien, ligger det østlige plateau, hvor byen Damaskus ligger.

Bjergene giver en regnskygge til regionen mod øst, såsom Beqaa-dalen og endda den syriske ørken, som falder på læsiden af bjergene.

En vigtig smuglerrute mellem Libanon og Syrien går gennem Antilibanon-bjergene.

Økologi 
Området er kendt for sine abrikos- og kirsebærtræer samt sine stenbrud. I bjergene trives amygdalus- og pistaciebuske. På den vestlige side mindre løvskove og isolerede tørre nåleskove med ciliciske graner (Abies cilicica), Libanon-cedertræer (Cedrus libani) og græsk enebær (Juniperus excelsa). Subalpine og alpine plantesamfund forekommer over 2.500 meter. Græsningen af får og geder har ført til en øget erosion af de resterende skove og til en væsentlig forringelse af jord og vegetation. Den fremherskende form for økonomi er ekstensiv nomadegræsning.

Der er forskellige endemiske plantearter fundet og opkaldt efter regionen (med et specifikt tilnavn, der betyder "af Anti-Libanon"). Disse omfatter Euphorbia antilibanotica, Teucrium antilibanoticum, Valerianella antilibanotica, og Iris antilibanotica.

Kilder og henvisninger 

Bjergkæder
Syriens geografi
Libanons geografi
Louis Schaub

Louis Schaub (født 29. december 1994) er en tysk-østrigsk professionel fodboldspiller, som spiller for 2. Bundesliga-klubben Hannover 96 og Østrigs landshold.

Baggrund 
Louis Schaubs far, Fred Schaub, var også professionel fodboldspiller.

Klubkarriere

Rapid Wien 
Schaub begyndte sin karriere hos Rapid Wien, hvor han fik sin professionelle debut med reserveholdet i 2011, og debuterede for førsteholdet i 2012.

1. FC Köln 
Schaub skiftede i juni 2018 til Köln.

Han havde i sin tid hos Köln lejeaftaler til Hamburger SV og FC Luzern.

Hannover 96 
Schaub skiftede i juli 2022 til Hannover 96, en klub som hans far også havde spillet for.

Landsholdskarriere 
Schaub er født i Tyskland til en tysk far og en østrigsk mor, og kunne derfor spille for begge lande.

Ungdomslandshold 
Schaub har repræsenteret Østrig på flere ungdomsniveauer.

Seniorlandshold 
Schaub debuterede for seniorlandsholdet den 6. oktober 2016. Han var del af Østrigs trup til EM 2020.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Personer fra Hessen
Fodboldspillere fra Tyskland
Fodboldspillere fra Østrig
Fodboldlandsholdsspillere fra Østrig
Fodboldspillere fra Rapid Wien
Fodboldspillere fra 1. FC Köln
Fodboldspillere fra Hamburger SV
Fodboldspillere fra FC Luzern
Fodboldspillere fra Hannover 96
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Christopher Trimmel

Christopher Trimmel (født d. 24. februar 1987) er en østrigsk professionel fodboldspiller, som spiller for Bundesliga-klubben Union Berlin og Østrigs landshold.

Klubkarriere

Rapid Wien 
Efter at have begyndt sin karriere hos ASK Horitschon i de lavere østrigske rækker, skiftede Trimmel i 2008 til Rapid Wien, hvor han gjorde sin professionelle debut.

Union Berlin 
Trimmel skiftede i juli 2014 til Union Berlin.

Han blev gjort til holdets anfører i 2018, og spillede en vigtig rolle i at de rykkede op til Bundesligaen i 2019.

Landsholdskarriere 
Trimmel debuterede for Østrigs landshold den 12. august 2009. Efter at have spillet imod Danmark den 3. marts 2010, gik der herefter mere end 9 år før at Trimmel igen spillede for landsholdet, da hans næste kamp først kom den 10. oktober 2019. Han var del af Østrigs trup til EM 2020.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Østrig
Fodboldlandsholdsspillere fra Østrig
Fodboldspillere fra Rapid Wien
Fodboldspillere fra 1. FC Union Berlin
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Poukai

Poukai eller pouakai er en stor mytologisk rovfugl omtalt i maori-kulturen. I nogle af disse legender, dræber og spiser poukaierne mennesker, og myten om denne store fugl kan derfor referere til haast-ørne; det er den største kendte ørneart, som var i stand til at dræbe fuldvoksne moa-fugle (på op til 230 kg), og som desuden havde evnen til at dræbe børn. Det er dog også muligt, at maori-folket i virkeligheden har skabt myten om kæmpefuglen i forbindelse med deres kontakt med moa-fugle, og at moaen i disse myter er blevet omdigtet til at være en børneædende rovfugl.

Baggrunden 
Haast-ørne, som kun levede i den østlige og nordvestlige del af New Zealands sydø, uddøde først godt 100 år efter ankomsten af maori-folket. Ørnene findes afbildet i de ældste hulemalerier fra South Canterbury. Store områder af ørnens habitater i lavlandet, var blevet ødelagt ved afbrænding omkring år 1350, og den blev jaget til uddrydelse, både direkte (haast-ørneknogler er blevet fundet på arkæologiske maori-bopladser) og indirekte: dens vigtigste byttearter, ni arter af moa og andre store fugle som øksenæb, den newzealandske mankegås, og cnemiornis-gåsen, blev jaget til udryddelse i samme tidsperiode.

Se også 
 Hakawai
 Folkeminde

Referencer 

Folketro
Mytologi fra New Zealand
Åke Hermanson

Åke Oskar Verner Hermanson (født 16. juni 1923 i Mollösund, Västra Götaland, Sverige - død 8. august 1996) var en svensk komponist, organist og leder.

Hermanson studerede komposition og orgel i Göteborg hos bl.a. Knut Bäck og Herman Asplöf, og studerede komposition viderede i Stockholm hos Hilding Rosenberg og orgel hos bl.a. Alf Linder. Han skrev fem symfonier, orkesterværker, kammermusik, koncertmusik stykker for mange instrumenter, og musik til digte af svenske digtere såsom feks. Pär Lagerkvist. Han var først medlem, men blev så leder af Selskabet for Svenske Komponister.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (1964-1967) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1973-1975) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1979-1980) - for orkester
 Symfoni nr. 4 "Ocean" (1981-1984) - for Koncert (komposition)|orkester
 Symfoni nr. 5 "Universal" (1996) (ufuldendt) - for orkester
 In nuce (1962-1963) - for orkester
 Utopi (1977-1978) - for orkester
 Præludium og fuga (1951-1965) - for orgel

Eksterne henvisninger 
 om Åke Hermanson på www.musicweb-international.com

Komponister fra Sverige
Organister fra Sverige
Ledere
Bo Linde

Anders Bo Leif Linde (født 1. januar 1933 i Gävle, Sverige, død den 2. oktober 1970) var en svensk komponist, pianist, dirigent, lærer og musikkritiker.

Linde studerede komposition og klaver på Det Kongelige Musikkonservatorium i Stockholm hos bl.a. Lars-Erik Larsson, og direktion i Wien. Han skrev tre symfonier, orkesterværker, kammermusik, koncertmusik, korværker, sange etc. Linde underviste i musikteori på Stockholms Kommuneskole, og var musikkritiker og freelancekomponist i Gävle til sin tidlige død i 1970. Han er mest kendt for sine orkesterværker og koncerter, især hans violinkoncert fra 1957.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 "Symfoni fantasia" (1951) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1960) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (1970) (ufuldendt) - for orkester
 Koncert (1961-1962) - for orkester
 Violinkoncert (1957) - for violin og orkester
 Klaverkoncert (i E-dur) (1950-1951) - for klaver og orkester
 Klaverkoncert nr. 1 (1954) - for klaver og orkester
 Klaverkoncert nr. 2 (1956) - for klaver og orkester
 Cellokoncert (1964-1965) - for cello og orkester

Eksterne henvisninger 
 om Bo linde på www.musicweb-international.com

Komponister fra Sverige
Pianister fra Sverige
Dirigenter fra Sverige
Lærere
Kritikere fra Sverige
Daniel Bachmann

Daniel Bachmann (født d. 9. juli 1994) er en østrigsk professionel fodboldspiller, som spiller for EFL Championship-klubben Watford og Østrigs landshold.

Klubkarriere

Stoke City 
Efter at have flyttet til Stoke Citys akademi i 2011. Bachmann tilbragte de næste sæsoner hovedsageligt udlejet eller med reserveholdet. Bachmann spillede aldrig en kamp for førsteholdet.

Watford 
Bachmann skiftede i juli 2017 til Watford. Bachmann tilbragte 2017-18 sæsonen udlånt til Kilmarnock.

Landsholdskarriere

Ungdomslandshold 
Bachmann har repræsenteret Østrig på flere ungdomsniveauer.

Seniorlandshold 
Bachmann debuterede for seniorlandsholdet den 2. juni 2021. Han var del af Østrigs trup til EM 2020.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Personer fra Wiener Neustadt
Fodboldspillere fra Østrig
Fodboldlandsholdsspillere fra Østrig
Fodboldspillere fra Stoke City F.C.
Fodboldspillere fra Wrexham F.C.
Fodboldspillere fra Ross County F.C.
Fodboldspillere fra Bury F.C.
Fodboldspillere fra Watford F.C.
Fodboldspillere fra Kilmarnock F.C.
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Syrna (ø)

Syrna (; i oldtiden, Syrnos () eller Sirna eller Agios Ioannis, er en lille ø på omkring 4 km2 i området sydøst for Astypalaia i den græske øgruppe Dodekaneserne, beliggende sydøst for landet. Den er hovedsageligt dækket af enebær og garrigue-krat. De få indbyggere opdrætter kvæg, fanger fisk og dyrker landbrug. Øen er vigtig for trækkende og ynglende havfugle og rovfugle, herunder atlantisk skråpe, ægæerskråpe og eleonorafalk.

Historie 
Et skibsvrag fra den sene romerske periode (2. århundrede e.Kr.) blev fundet ved hjælp af sonarteknologi nær øen i 2000.

Den 7. december 1946 blev skibet Athina Rafiah (oprindeligt SS Athena) med jødiske immigranter til Israel ødelagt i Agiou Soassin-bugten på Syrnas sydkyst, og mere end syv hundrede overlevende kom i land på øen. Den britiske minestryger HMS Providence, der arbejdede med HMS Chevron, HHMS Themistokles og HHMS Aegean, formåede at redde de overlevende.

Kilder og henvisninger 

Øer i Grækenland
Dodekaneserne
Anders Eliasson

Anders Erik Birger Eliasson (født 3. april 1947 i Borlänge - død 20. maj 2013 i Stockholm, Sverige) var en svensk komponist, professor og lærer.

Eliasson studerede komposition på Det Kongelige Musikkonservatorium i Stockholm hos Ingvar Lidholm, og senere elektronisk musik og komposition hos György Ligeti. Han skrev seks symfonier, orkesterværker, kammermusik, korværker, koncertmusik etc.
Eliasson underviste som lærer og senere gæsteprofessor på Sibelius Akademiet i Helsinki. Blandt hans vigtigste værker tæller hans symfoniske produktion.

Udvalgte værker 

 Kammersymfoni (1984) - for kammerorkester
 Symfoni nr. 1 (1986) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1987) (fragment) - for orkester
 Symfoni nr. 3 "Symfoni Koncertante" (1989) - for altsax og orkester / (2010 versionen er for sopransax og orkester)
 Symfoni nr. 4 (2005) - for orkester
 Symfoni nr. 5 (2013) (ufuldendt) - for orkester
 Trombonekoncert (2000) - for trombone og orkester

Eksterne henvisninger 
 om Anders Eliasson på www.musicweb-international.com

Komponister fra Sverige
Professorer
Lærere
Otto Olsson

Otto Emanuel Olsson (født 19. december 1879 i Stockholm, død 1. september 1964) var en svensk komponist, organist, pianist og lærer.

Olsson studerede orgel, klaver og komposition på Det Kongelige Musikkonservatorium i Stockholm. Han var en af datidens store orgel virtuoser, og spillede som organist ved Gustaf Vasa-kirken i Stockholm. Olsson skrev en symfoni for orkester, og to orgelsolo symfonier, rekviem, korværker, sange, kammermusik, orgelstykker etc. Han underviste som lærer i harmonilærer og orgel på Det kongelige Musikkonservatorium i Stockholm.

Udvalgte værker 
 Symfoni (i G-mol) (1901-1902) - for orkester
 Credo Symphoniacum (Orgelsymfoni nr. 1) (1918) - for orgel
 Credo Symphoniacum (Orgelsymfoni nr. 2) (1925) - for orgel
 Rekviem (i G-mol) (1903) - for orkester
 Te Deum (1906) - for orkester
 Fem kanoner (1903-1910) - for orgel
 Præludium og fuga (i Cis-mol) (1910) - for orgel
 Præludium og fuga (i Fis-mol) (1918) - for orgel

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Otto Olsson på www.musicweb-international.com
 

Komponister fra Sverige
Organister fra Sverige
Pianister fra Sverige
Lærere
Personer fra Stockholm
Edvin Kallstenius

Edvin Kallstenius (født 29. august 1881 i Filipstad, Värmland, død 22. november 1967 i Stockholm, Sverige) var en svensk komponist, arrangør, dirigent og bibliotekar.

Kallstenius studerede naturvidenskab på Universitetet i Lund, og studerede komposition og direktion på Musikkonservatoriet i Leipzig hos Stephan Krehl og Arthur Nikisch (1904-1907). Han skrev fem symfonier, fem sinfoniettas, orkesterværker, kammermusik, otte strygekvartetter, koncertmusik etc. Kallstenius var bibliotekar ved Sveriges Radio  (1928–1946). Han var også arrangør bl.a. af sangen Du gamla, Du fria, og sad i bestyrelsen i Den Svenske Komponistforening. Han er mest kendt for sine symfonier og orkesterværker.

Udvalgte værker 

 Symfoni nr. 1 (i Es-dur) (1926) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (i F-mol) (1935) - for orkester
 Symfoni nr. 3 (i A-mol) (1948) - for orkester
 Symfoni nr. 4 "Symfoni af Fresker" (i E-mol) (1953-1954) - for orkester
 Symfoni nr. 5 "Almindelig symfoni, men over tolvtone temaer" (1960) - for orkester
 Sinfonietta Koncertata (1922) for klaver og orkester
 Sinfonietta nr. 1 (1923) - for orkester
 Sinfonietta nr. 2 "Ekspresiv" (1946) - for orkester
 Sinfonietta nr. 3 "Sinfonietta Dodicitonica" - for orkester
 Sinfonietta nr. 4 "50 "Semi-Seriel" (1950) - for orkester

Eksterne henvisninger
  om Edvin Kallstenius på www.musicweb-international.com

Komponister fra Sverige
Dirigenter fra Sverige
Arrangører
Cloisonnisme

Cloisonnisme (fr. cloison, 'skillevæg') er et kunsthistorisk begreb som henviser til postimpressionistisk maleri som udmærker sig med hele, rene farveflader, der kan være adskilt med kraftige sorte konturer, typisk for fransk maleri i 1890'erne med Paul Gauguin og Émile Bernard som typiske repræsentanter.

Begrebet blev dannet af kunstkritikeren Edouard Dujardin ved udstillingen Salon des Indépendants i marts 1888.
Inspirationen kom blandt andet fra kirkernes blyindfattede glasmalerier fra 15- og 1600-tallet og fra cloisonné-emaljer, hvor farvefelter er adskilt ved bronzeindfatninger.

Referencer

Se også 
 Pont-Aven-skolen − Syntetisme

Eksterne henvisninger 
 Cloisonnisme i Store norske leksikon på Snl.no 
 Cloisonnisme hos Visual-arts-cork.com 
 Cloisonnisme hos Kunstonline.dk
 Cloisonism hos Ismer.se 



Kunstens teknikker
Moderne kunst
Kunsthistorie
Lydford Castle

Lydford Castle er ruinen af en middelalderborg, der ligger i Lydford, Devon, England.

Den første borg i Lydford, nogle gange kaldet Norman fort, var en ringformet jordvold i hjørnet på et angelsaksisk burh i årene efter efter den normanniske erobring af England. Fæstningen skulle hjælpe med at kontrollere Devon efter flere oprør mod det normanniske styre i 1068. I midten af 1100-tallet var det forladt.

Den anden borg i Lydford blev opført i 1195 efter lov og orden i hele England var udfordret. Den inkluderede et stentårn med en omkringliggende bailey, og blev hurtigt et fængsle og domhus der blev brugt til at administere Forest of Dartmoor  og Devon stannaries. Tårnet blev genopført i 1200-tallet, sandsynligvis i 1260'erne af Richard, jarl af Cornwall. Det blev ombygget til atminde om en motte and bailey-fæstning, der var et gammeldags design for perioden. I 1342 blev borgen stadig brugt til fængsel og domhus, og den overgik til Hertugdømmt et Cornwall, der ejede det frem til 1900-tallet.

Borgen forfaldt over tid, og i miten af 1800-tallet var det en ruin. I 1932 overgik Lydford Castle til staten, og i dag drives den af English Heritage som turistattraktion.Lydford Castle. English Heritage. HEntet 24/2-2022

Det er et scheduled monument.<ref>Ringwork, castle, town banks, site of Saxon town and defences. HIstoric England. Hentet 24/2-2022</re>

Se også  
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Devon
Borgruiner i Storbritannien
Powderham Castle

Powderham Castle er en befæstet herregård, der ligger i sognet Powderham, i herredet Exminster, omkring 10 km syd for byen [Exeter]] 0,5 km fra landsbyen Kenton, Devon, England. Den ligger på den vestlige bred af floden Exe, hvor bifloden Kenn flyder sammen med Exe.

Den middelalderlige kerne af bygningen stammer fra 1390, men den er siden udvidet af flere omgange, særligt i 1700- og 1800-tallet. Den er fortsat hjem for Courtena-familien, jarlerne af Devon.
Selve Powderham Castle er en listed building af første grad, mens den omkringliggende park og have er listed af anden grad hos National Register of Historic Parks and Gardens.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Devon
Salcombe Castle

Salcombe Castle eller Fort Charles er ruinen af en fæstning der ligger på stranden af North Sands i Salcombe, Devon, England. Den ligger i området South Devon Area of Outstanding Natural Beauty. Den er placeret på et klippfremspring, der nemt kan nås ved lavvande.

Det er opført i begyndelsen af 1500-tallet i starten af Henrik 8. af Englands regeringstid for at kunne beskytte Kingsbridge, længere oppe af floden, mod pirater .
Ruinen består af et fire-etagers halvrundt tårn på omkring 7 m med kanonhuler nær toppen. Via en mur er det forbundet til et rektangulært tårn, derer omkring 6 m højt.

Det er en listed building af anden grad og et ancient scheduled monument.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Devon
Device Forts
Watermouth Castle

Watermouth Castle er et herskabeligt hjem opført som en borg, der ligger i Watermouth nær Ilfracombe, North Devon, England. Det er designet af George Wightwick som hjem til Bassett-familien i midten af 1800-tallet. 

Det rummer en stor samling af victorianske antikviteter, særligt redskaber, værktøj og forlystelsesmaskiner, samt en forlystelsespark og ferielejligheder. The Bassetts left the castle in 1945.

Det er en listed building af anden grad.

Se også  
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Devon
Tiverton Castle

Tiverton Castle er ruinen af en middelalderborg, der ligger på breden af floden Exe ved Tiverton i Devon, England.

Borgen kan dateres tilbag etil 1106. Den blev ødelagt under den engelske borgerkrig, og blev herefter ombygget til et country house i 1600-tallet.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Devon
Borgruiner i Storbritannien
Rougemont Castle

Rougemont Castle, også kendt Exeter Castle, er ruinen af en middelalderborg, der ligger i byen Exeter, Devon, England. Den blev opført i det nordlige hjørne inden for de romerske bymure i eller kort efter 1068, som følge af Exeters oprør mod Vilhelm Erobreren. I 1136 blev den belejret i tre måender af kong Stefan. Der blev tilføjet en ydre bailey i 1100-tallet, hvoraf kun få dele er bevaret.

Borgen nævnes i William Shakespeares skuespil Richard den Tredje i en reference til at kongen besøgte Exeter i 1483. Devons county-domstol lå her fra i hvert fald 1607, og der blev henrettet tre hekse her ved Exeter Assizes i 1682.

Alle bygningerne inden for muene blev fjernet i 1770'erne for at gøre plads til et ny domhus, der blev udvidet med ekstra længer i 1895 og 1905. Da det blev brugt til domstol var interiøret ikke åbent for offentlig før domstolen flyttede i 2004. Hele området blev senere solgt til en ejendomsudvikler, hvis mål var at omdanne det til det sydvestlige Englands Covent Garden.

Borgen har navn efter den røde sten, der findes i bakken den står på og som blev brugt til opførslen af de oprindelige bygninger. Den største tilbagevæernde del af dette, er et tidligt normannisk porttårn. Det er omgivet på tre sider af Rougemont Gardens og Northernhay Gardens, som er offentlige parker som drives af Exeter City Council.

Se også 
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger 

Slotte i Devon
Borgruiner i Storbritannien
Exeter
Levitha

Levitha (), kendt i den klassiske oldtid som Lebinthus eller Lebinthos ( ) er en lille græsk ø beliggende i den østlige del af Det Ægæiske Hav, mellem Kinaros og Kalymnos, og er en del af øgruppen Dodekaneserne. Den er en del af Leros kommune. Øen er nævnt i to af Ovids værker Ars Amatoria og Metamorfoserne i forbindelse med sagaen om Daedalus og Ikaros. Da Daedalus og Ikaros flygtede fra Kreta fløj de over Lebinthus. Udover Ovid er øen bemærket af de gamle forfattere Plinius den Ældre, Pomponius Mela, Strabo, og Stephanus af Byzans. Derudover er det nævnt i Stadiasmus Maris Magni.

I 2009 var øens befolkning på fem personer - en familie med to børn og deres bedstemor. Øens samlede areal er 9,2 km2 og den har en kystlinje på 34 km.

Arkæologiske fund 
I juni 2019 opdagede arkæologer fra det græske kulturministeriums afdeling Ephorate of Underwater Antiquities fem 2000 år gamle skibsvrag på bunden af havet nær Levitha-øen. Sammen med skibsvragene blev der fundet en stor ankerpæl af granit fra det 6. århundrede f.Kr. og amforaer, der dateres tilbage til 3. århundrede f.Kr. Amforaerne blev brugt under det ptolemæiske kongeriges æra som en beholder til transport af varer såsom vinog lignende.

Naturbeskyttelse 
Levitha er en del af Natura 2000-området GR 4220012 Nordamorgos, Kinaros, Levitha, Mavria og Glaros (Βόρεια Αμοργός και Κύναρο, Λέβιθα, Μαυριά και Γλάρος), ligesom der er forekomster af munkesæler, kaspiske sumpskildpadde og firstribede slanger, og samtidig klassificeret som en del af det vigtige fugleområde GR 163 Kinaros- og Levitha-øerne og klippeøerne (Κίναρος, Λέβιθα και βραχονησίδες), da eleonorafalk og audouinsmåge yngler på øerne.

Kilder og henvisninger 

Øer i Grækenland
Dodekaneserne
Naturbeskyttelse
Michael Gregoritsch

Michael Gregoritsch (født d. 18. april 1994) er en østrigsk professionel fodboldspiller, som spiller for Bundesliga-klubben SC Freiburg og Østrigs landshold.

Klubkarriere

Kapfenberger SV 
Gregoritsch begyndte sin karriere hos Kapfenberger SV, hvor han debuterede for førsteholdet i den 14. april 2010. Han scorede på sin førsteholdsdebut i den østrigske Bundesliga, og blev hermed i en alder af 15 år og 361 dage den yngste målscorer i ligaen nogensinde.

1899 Hoffenheim 
Gregoritsch skiftede i juni 2011 til 1899 Hoffenheim.

Lejeaftaler 
Efter skiftet til Hoffenheim blev han med det samme lejet tilbage til Kapfenberger. Han havde senere i sin tid andre lejeaftaler til FC St. Pauli og VfL Bochum.

Hamburger SV 
Gregoritsch skiftede i juni 2015 til Hamburger SV.

FC Augsburg 
Gregoritsch skiftede i juli 2017 til FC Augsburg.

Leje til Schalke 04 
Gregoritsch blev i december 2019 udlejet til Schalke 04.

Freiburg 
Gregoritsch skiftede i juli 2022 til Freiburg.

Landsholdskarriere

Ungdomslandshold 
Gregoritsch har repræsenteret Østrig på flere ungdomsniveau.

Seniorlandshold 
Gregoritsch debuterede for Østrigs landshold den 7. september 2016. Han var del af Østrigs trup til EM 2020.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Personer fra Graz
Fodboldspillere fra Østrig
Fodboldlandsholdsspillere fra Østrig
Fodboldspillere fra Kapfenberger SV
Fodboldspillere fra TSG 1899 Hoffenheim
Fodboldspillere fra FC St. Pauli
Fodboldspillere fra VfL Bochum
Fodboldspillere fra Hamburger SV
Fodboldspillere fra FC Augsburg
Fodboldspillere fra FC Schalke 04
Fodboldspillere fra SC Freiburg
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020