kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bundeskriminalamt

Bundeskriminalamt (BKA) (dansk: Forbundskriminalembedet) er Tysklands føderale kriminalpoliti, der har til opgave at opklare den kriminalitet, der går på tværs af delstater. Organisatorisk hører BKA direkte under Bundesministerium des Innern. Hovedsædet er beliggende i Wiesbaden, mens der er afdelinger i Berlin, Bonn og Meckenheim. Samlet beskæftiger BKA 5.200 ansatte, hvoraf halvdelen er politifolk.   
 
Organisationen blev grundlagt i 1951, men blev først i 1970'erne landsdækkende. Under Horst Herolds ledelse udvikledes et datasystem med register over mistænkte.

BKA kan bedst beskrives som Tysklands pendant til amerikanske FBI. BKA har til opgave at koordinere bekæmpelsen af forbrydelser i nært samarbejde med delstaternes kriminalpoliti og efterforske særligt alvorlige sager, der bl.a. knytter sig til internatioanl terrorisme. Denne opgave fik BKA ved føderalismereformen i 2006. Konkret har BKA ansvaret for at forhindre terrorisme i de tilfælde hvor statens sikkerhed er i fare, hvor det ikke er klart hvem der har ansvaret eller hvor et land beder om assistance. Siden 2006 har BKA også haft ansvaret for den tyske antiterrordatabase.

Stillingsbetegnelser

Polititjenestemænd

Politiembedsmænd

Eksterne henvisninger 

 BKA's hjemmeside

Politi i Tyskland
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Wiesbaden
Minoru Yanagida

Minoru Yanagida (japansk: 柳田 稔) (født 6. november 1954 i Kagoshima) er en japansk politiker, der er medlem af Overhuset, valgt for Det Demokratiske Parti. Fra september til november 2010 var han justitsminister i Naoto Kans regering. 

Yanagida er uddannet ingeniør fra Tokyos Universitet. Han blev indvalgt i Overhuset første gang i 1998 efter at have siddet to valgperioder i Underhuset fra 1990.

Efter at have været minister i lige over tre måneder, måtte Yanagida 22. november 2010 træde tilbage, da det kom frem, at han til vælgerne i sin valgkreds i Hiroshima, at det var "let at være justitsminister", fordi han kun skulle huske to sætninger – nemlig "jeg afstår fra at kommentere på individuelle sager" og "vi handler i henhold til loven". En meningsmåling udført af avisen Mainichi viste, at 71 procent var tilfreds med hans beslutning om at trække sig. Naoto Kans popularitet er faldet til 26 procent, viste målingen. I september var tallet 64 procent.

Kilder og eksterne henvsininger 
 Minoru Yanagidas officielle hjemmeside

Referencer 

Politikere fra Japan
Bjørnøen A/S

Bjørnøen A/S er et norsk statsejet selskab der blev stiftet 3. juni 1918 som I/S Bjørnøen Kulkompani for at drive kulminedrift på Bjørneøen, Svalbard. I dag ejer selskabet alt jord og nogle kulturhistoriske bygninger på Bjørnøya. 

I 1932 overtog den norske stat ejerskabet af virksomheden fra det konsortium fra Stavanger der stiftede Bjørnøen, og i 1967 overtog et andet statsligt selskab, Kings Bay, alt administration og styring af selskabet.

Virksomheder på Svalbard
Minedrift på Svalbard
Etableret i 1918
Henry Stjernqvist

Henry Stjernqvist (født 30. juni 1899 i København, død 17. august 1980) var en dansk embedsmand og politiker.

Han var søn af skræddersvend A.N. Stjernqvist (død 1922) og hustru Johanna f. Pehrsson (død 1964), blev student fra Østre Borgerdydskole 1918, cand.polit. 1923 og fik accessit for sin prisopgave ved Københavns Universitets 1928. Han blev dernæst sekretær i Statistisk Departementet i 1923, fuldmægtig i 1936, ekspeditionssekretær 1937, kontorchef 1938-1969 og fungerede som statsminister Thorvald Staunings sekretær 1934-37. Han var siden statistisk konsulent ved Valutacentralen 1932-48 og medlem af forskellige kommissioner og udvalg, bl.a. Socialministeriets udvalg om socialreformen af 1934 og Husassistentkommissionen af 1940 samt sekretær i Trafikkommissionen af 1937.

Stjernqvist var medlem af Københavns Borgerrepræsentation for Socialdemokratiet 1938-1970 og var formand for forsamlingen 1962-70. Han var desuden medlem af forretningsudvalget for Københavns Idrætspark til 1970, af Skatterådet, af Københavns Havnebestyrelse 1963-67 og af bestyrelsen for De samvirkende Boligselskaber 1946-73 samt medlem af Rigsretten fra 1966. Han modtog Fortjenstmedaljen i guld.

Derudover sad han i bestyrelsen for Socialdemokratisk Vælgerforening i 7. kreds 1918-25 og af repræsentantskabet for Hovedstadens Brugsforening 1924-25 og 1932-70 (fra 1945 som revisor), var lærer ved Socialdemokratisk Arbejderskole 1923-31 og formand for Socialøkonomisk Samfund 1931-32.

Han skrev bl.a. Vejledning i Statistik (1927), Tallene taler. Haandbog i Alkoholspørgsmaal (1939) og Statistikkens ABC (1943).

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1974

Medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation i 1900-tallet
Kontorchefer fra Danmark
Tidligere medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation fra Socialdemokraterne
Personer fra København
Modtagere af Fortjenstmedaljen i guld
Økonomer fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Medlemmer af Rigsretten
Studenter fra Østre Borgerdyd Gymnasium
Martin Günter

Martin Günter (født 14. januar 1943 i København) er en dansk jurist og politiker, gift med cand. jur. Hellen Hedemann.

Uddannelse 
Han voksede op på Vesterbro som søn af en enlig far, mekaniker Johan Martin Günter, og kom i 1955 på Det Kongelige Opfostringshus i Hellebæk, hvor han bl.a. havde Troels Kløvedal som kammerat, og hvorfra han tog afgang 1959. Dernæst blev han student fra Birkerød Statsskole 1962 og studerede filosofi ved Københavns Universitet (eksamener i etik og psykologi) 1964-71. Han var aftenhøjskolelærer 1967-80, arbejdede i antikvarboghandel 1976-84 og blev cand. jur. fra Københavns Universitet 1991. Han har været gæsteforelæser i offentlig forvaltning ved Københavns Universitet 1997-98 og har været formand for de filosofistuderendes fagråd ved universitetet og for Københavns  Kommunes Aftenhøjskoles Lærerforening.

Politisk karriere 
Günter sad i 1986-2001 i Københavns Borgerrepræsentation, hvor han repræsenterede SF og var formand for Borgerrepræsentationen 1990-1993. Han har i den forbindelse haft en lang række tillidshverv.

Siden 22. januar 2002 har han været gift med partifællen Hellen Hedemann.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 2009.
 Medlemmer af Borgerrepræsentationen – G
 "Jeg var ikke en ballademager", JPAarhus, 17. januar 1999.

Jurister fra Danmark
Politikere fra SF
Personer fra København
Medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation i 1900-tallet
Medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation i 2000-tallet
Personer i Kraks Blå Bog
Lærere fra Danmark
Antikvarboghandlere fra Danmark
Arbejdernes Fællesorganisations Brændselsforretning

Arbejdernes Fællesorganisations Brændselsforretning blev etableret 1916 under 1. verdenskrig som en dansk kooperativ virksomhed, der skulle forsyne danske arbejdere med kul. Den indgik i Kooperationen.

Under 1. verdenskrig udbrød der stor mangel på kul i Danmark på grund af engelsk blokade og tysk uindskrænket ubådskrig. Den driftige socialdemokratiske forretningsmand Karl Kiefer spillede en nøglerolle i oprettelsen af arbejdernes kulfirma i 1915, idet han forstod at udnytte den komplekse politiske og økonomiske konjunktur under 1. verdenskrig. Her indgik kulimporten i et storpolitisk spil i den danske regerings anstrengelser for at balancere mellem ententemagterne og Tyskland. Kiefer fik bl.a. gavn af sine forbindelser til ledelsen i det tyske socialdemokratiske parti. En anden kontakt var en af bagmændene bag den russiske revolution, dr.phil. Alexander Helphand, der tjener på kulhandelen til Danmark. At en del af fortjenesten på kullene går til revolutionen i Rusland skabte en del polemik i pressen. Men det blev dog overskygget af den succes, som AFB opnåede. Firmaet var både med til at sikre stabile leverancer af brændsel og blev samtidig det ledende kulfirma i landet. En del af overskuddet blev i 1919 anvendt til at stifte Arbejdernes Landsbank.

Efter krigen mistede virksomheden dog sin ledende status, fordi leverandørerne i det nu foramede Tyskland svigtede. Den økonomiske krise, der satte ind i 1929, smittede også af på Kiefer og Arbejdernes Brændselsforretning.

AFB ombyggede en voldsom gæld, som blev "tørret af" på Arbejdernes Landsbank. Banken fandt sig imidlertid ikke i længden i risikoen for at blive trukket med ned. Den fik repræsentanter i bestyrelsen for AFB, der blev rekonstrueret i 1925. I 1933 blev Alexander Fløtkjær direktør for Brændselsforretningen.

I 1941 kunne Brændselsforretningen endelig afvikle lånene til Arbejdernes Landsbank. Efter 2. verdenskrig fremstod brændselsforretningen så velkonsolideret, at den kunne købe det tidligere Københavns Brændselskompagni.

I efterkrigstiden gik danskerne over til andre brændselskilder, og AFB lukkede.

Litteratur 
 Andersen, Søren Orheim: Fagbevægelsens skjulte selskaber. Arbejdernes Fællesorganisations Brændselsforretning A/S under første verdenskrig: En undersøgelse af AFB's etablering, drift og forsyningsmæssige betydning 1915-1919 set i relation til Danmarks inden- og udenrigspolitiske forhold, speciale ved Aarhus Universitet 2001.

Kilder 
 Omtale på Pladstilosalle.dk 
 Om Karl Kiefer hos Leksikon.org

Grossistvirksomheder i Danmark
Etableret i 1916
Kooperationen
Danmark under 1. verdenskrig
Tidligere virksomheder i København
Alexander Fløtkjær

Alexander Oluf Christian Fløtkjær (15. april 1892 i København – 23. oktober 1964 smst) var en dansk fagforeningsmand og politiker.

Fløtkjær var søn af blikkenslager Oluf Fløtkjær og hustru Amalie f. Andersen og kom i lære som skibstømrer hos Burmeister & Wain 1906-11. Han var også på ophold i England 1914-18 og studieophold på Ruskin College i Oxford 1924 og blev udlært som skibstømrer i 1918. Han var dernæst ansat ved Københavns Havnevæsen i et tiår, 1924-1934. Fra 1920 var han medlem af Skibstømrernes Fagforening, hvor han i 1932 blev valgt til formand. Fra 1933 var han desuden direktør for Arbejdernes Fællesorganisations Brændselsforretning, og fra 1936 var han tillige medlem af Københavns Havnebestyrelse.

I 1929 blev han valgt ind i Københavns Borgerrepræsentation for Socialdemokratiet, og i oktober 1942 valgtes han til formand herfor, hvilket han var indtil 1946. 1939-1945 var han også medlem af Landstinget.

Derudover var han medlem af Socialdemokratiets forretningsudvalg fra 1931, af Ligningsrådet 1938-40 og af Københavns Skatteråd fra 1944, direktør for A.F.B. Benzin og Olie A/S, medlem af Københavns Idrætsparks repræsentantskab, formand for Friluftsrådet, medlem af repræsentantskabet for Dansk Kulturfilm og af bestyrelsen for Teknisk Selskab og for Fællesrådet for Arbejdernes Brændselsvirksomheder i Danmark, medlem af Brændselsolienævnet og af indkøbscentralen for benzin, petroleum og brændselsolie samt medlem af bestyrelsen for Polimport A/S og for Alliance A/S.

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1957
 Alexander Fløtkjærs arkiv

Fagforeningsfolk fra Danmark
Medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation i 1900-tallet
Landstingsmedlemmer i 1930'erne
Landstingsmedlemmer i 1940'erne
Landstingsmedlemmer fra Socialdemokratiet
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Tømrere fra Danmark
Tidligere medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation fra Socialdemokraterne
Kasein

Kasein er et mælkeprotein. 80% af proteinindholdet i komælk og ca. 40% af proteinindholdet i modermælk består af kasein. 

Kasein er en fremragende emulgator og bruges bl.a. til at fremstille forskellige former for billige osteprodukter og pølse, da det kan binde fedt og vand. Kasein bruges også i forskellige sportspulverdrikke, da proteiner skulle være lette at optage umiddelbart efter et træningspas. 

Kasein har især tidligere været benyttet til fremstilling af genstande af kaseinplast, også kendt som galalit.

Proteiner
Mælk
Den Faste Voldgiftsret

Den Faste Voldgiftsret (fransk: Cour permanente d'arbitrage, ) er en international domstol for frivillig løsning af konflikter mellem stater. Domstolen blev oprettet ved konvention i 1899 efter den første fredskonferense i Haag. Traktaten blev revideret i 1907 efter den anden fredskonferencen i Haag. Domstolen behandler i dag også sager som har mellemstatlige organisationer og private som parter. I alt 115 stater er medlem af domstolen. Domstolen holder til i Fredspaladset i Haag i Nederland sammen med bl.a. Verdensretten.

Referencer 

Folkeret
Internationale domstole
Etableret i 1899
Haag
Karmark Rønsted

Simon Marinus Karmark Rønsted (6. december 1895 i Randers – 6. februar 1982 i København) var en dansk landsretssagfører og socialdemokratisk politiker.

Han var søn af værtshusholder S.C. Sørensen Rønsted (død 1915) og hustru Marie Sophie f. Månsson (død 1933), blev student fra Randers Statsskole 1913 og cand.jur. 1919. Fra 1922 virkede han som landsretssagfører i København og beskæftigede sig med offentlige sager fra 1948.

Rønsted var formand for Socialdemokratisk Forening i 2. kreds (Christianshavnskredsen) 1931-36, medlem af Socialdemokratiets hovedbestyrelse fra 1945 til 1961 og medlem af Københavns Borgerrepræsentation 1933-42, hvor han var Borgerrepræsentationens formand samt formand for budgetudvalget 1938-42. I 1942 blev han tvunget til at gå af som formand, fordi han under telegramkrisen i oktober 1942 havde fremsat en vittig bemærkning rettet mod værnemagten. Efter at andre socialdemokrater havde afslået, tilbød Frode Jakobsen Rønsted at blive medlem af Danmarks Frihedsråd. Rønsted var interesseret, men det blev aldrig aktuelt, idet man ikke kunne finde en tilsvarende konservativ medlemskandidat. Derfor blev forsøget på at få flere politiske repræsentanter i Frihedsrådet opgivet..

Han var desuden formand for Storkøbenhavns Kartoffelcentral 1940-46, medlem af Beværterbevillingsnævnet 1937-46, af Statsministeriets tilsynsudvalg med Charlottenlundfortparken 1933-65, af Erhvervsskatteudvalget 1938-65 og af Ligningsrådet 1940-68, medlem af forvaltningsnævnet for Krigsforsikringen af Bygninger i København 1940, medlem af repræsentantskabet for Landbygningernes alm. Brandforsikring 1951 af tilsynsrådet 1955 og af kontroludvalget 1958, formand for dette 1963-72 samt forretningsfører for Arbejdernes Andels-Boligforening 1933-37 og 1943-45.

Han var dommersuppleant i Den faste Voldgiftsret 1936 og 1937, medlem af Sagførerrådet 1937-46, af ankenævnet i sager efter Forræderiloven 1945-54 og af Den permanente straffelovskommission 1950, lærer ved Den socialdemokratiske Arbejderskole 1919-37; næstformand i bestyrelsen for Christianshavns vuggestue og daghjem og formand for Foreningen Socialt Boligbyggeri 1958-73. Medlem af bestyrelsen for forskellige erhvervsdrivende aktieselskaber.

Noter

Kilder 
 Kraks Blå Bog 1974

Eksterne henvisninger 
 

Advokater fra Danmark
Tidligere medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation fra Socialdemokraterne
Medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation i 1900-tallet
Personer fra Randers
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Redoc

Redoc, en sammentrækning af Reduced Documentation, var et ekspertsystem, som blev udviklet fra midten af 1985 og frem til slutningen af 1980'erne af et lille Silkeborg firma ved navn Micronor Data. Firmaet ejedes af Jørgen Lehmann, Jørgen Hviid og en tredje mand som alle tre var ingeniør uddannede. Systemet tog udgangspunkt i behovet for at registrere eksperters erfaringer opsamlet gennem et langt arbejdsliv. Programmet blev udviklet med EU-støtte.

Hardware platform 
Programmet blev designet til at køre på og udviklet på en PC med 640 KB RAM og 5 MB harddisk. Udover den normale monokrome skærm var der indsat et ekstra interface-kort som styrede en ekstern box indeholdende to styk Pluto II grafikkort fra engelske IO Research Limited. Hvert af disse kort var bestykket med en Intel 8088 processor og 512 KB RAM, hvilket muliggjorde en opløsning på 768 × 576 interlaced i 256 farver udaf 16,7 millioner mulige. Der var tilsluttet to 16" farveskærme til denne box. Der var således hele tre skærme på en sådan "Redoc-station".

Software platform 
Projektet udvikledes i det danske programmeringssprog PolyPascal fra PolyData, som delvis ejedes af Anders Hejlsberg. Af hastighedshensyn var store dele desuden skrevet i Microsoft Assembler (MASM), specielt de tunge grafiske rutiner. Redoc kørte på MS DOS operativsystemet. Det blev programmeret af Allan Paul Krings.

Virkemåde 
Programmet havde principielt to tilstande – en optage tilstand og en afspilnings tilstand. Intentionen var at folk med erfaring, som skulle gives videre, registrerede nogle logiske sammenhænge imellem to billeder, dokumenter eller formularer som vistes på de to skærme. Sammenhængen lagredes så i en database (binary balanced tree) og kunne senere afspilles for folk uden erfaring.

Senere udvikling 
I starten af 1990'erne blev Redoc genoplivet i en ny inkarnation under navnet Hugin, som produceredes til DSB.

Ekspertsystemer
Software fra Danmark
DOS-software
Finn Juhl-salen

Finn Juhl-salen eller Formynderskabsrådets sal, der er en af de mest benyttede mødesale i FN-bygningen i New York, blev designet af den danske møbelarkitekt og arkitekt Finn Juhl, og opført 1951 – 1952. Selv om FN's forvaltningsråd der havde hovedsæde i salen, har afsluttet sine opgaver, blev salen i 2008 brugt til 399 forskellige møder og kulturbegivenheder, og besøges hvert år af 400.000 turister på rundvisning i FN-bygningen.

Finn Juhl, der var 38 år da han designede salen, tegnede hele rummet fra loftets lyskasser og trægardiner til vægpaneler, tæpper, lamper og stole, men to ombygningsprojekter ændrede efterfølgende på salen, så den ikke længere var i overensstemmelse med Finn Juhls grundlæggende idéer. 

I 2010 rejste Kulturministeriet og Udenrigsministeriet midler i samarbejde med Realdania til at finansiere en restaurering af salen i forbindelse med en gennemgribende restaurering af hele FN-komplekset. 
Det samlede danske bidrag til restaureringen var på 18 mio. kr., hvoraf Realdania bidrog med 10,5 mio. kr, der foregik i samarbejde med Kulturarvsstyrelsen, som sikrede at det skete i Finn Juhls ånd. Der inviteredes fem designere til at konkurrere om at skabe nye mødeborde og en ny stol til salen, ligesom den den oprindelige Finn Juhl-stol (FJ51) nyproduceredes til salen.

Eksterne kilder og henvisninger 
 Pressemedelelse om restaureringen 
 Realdania om restaureringen 
 Billeder af salen 
 Dansk FN-perle skal friskes op 

Bygninger, konstruktioner og anlæg i New York
FN
Carlos Eduardo

Carlos Eduardo Marques (bedre kendt som Carlos Eduardo) (født 18. juli 1987 i Ajuricaba, Brasilien) er en brasiliansk fodboldspiller, der spiller som offensiv midtbanespiller i Paraná. Tidligere har han optrådt for blandt andet de brasilianske storklubber Grêmio og Atlético Mineiro, for Hoffenheim i den tyske Bundesliga samt for russiske Rubin Kazan.

Rubin betalte Hoffenheim hele 20 millioner euro for Carlos Eduardo.

Landshold 
Carlos Eduardo står (pr. marts 2018) noteret for seks kampe for Brasiliens landshold, som han debuterede for den 14. november 2009 i en venskabskamp mod England.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Fodboldspillere fra Brasilien
Fodboldspillere fra Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense
Fodboldspillere fra TSG 1899 Hoffenheim
Fodboldspillere fra Rubin Kazan
Fodboldspillere fra Clube de Regatas do Flamengo
Fodboldspillere fra Atletico Mineiro
Vavá

Edvaldo Izídio Neto bedre kendt som Vavá (12. november 1934 – 19. januar 2002) var en brasiliansk fodboldspiller og fodboldtræner, der blev delt topscorer ved VM i 1962 for Brasiliens landshold, der også vandt turneringen. Han scorede fire mål ved slutrunden, heraf det ene i finalen, og var en af seks spillere der delte turneringens topscorerpris. Han var også med til at vinde guld ved VM i 1958, også her var han blandt målscorerne i finalen. Han er dermed en af kun fire spillere, der har scoret i to forskellige VM-finaler. De tre andre er Pelé, Paul Breitner og Zinedine Zidane.

Vavá spillede på klubplan primært for Vasco da Gama i hjemladet, og spanske Atlético Madrid. Han havde også ophold i Palmeiras, samt i mexicanske Club América.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Footballdatabase.eu spillerinfo
 National-Football-Teams.com spillerinfo

Fodboldspillere fra Brasilien
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1958
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1962
Fodboldtrænere fra Brasilien
Fodboldspillere fra Club de Regatas Vasco da Gama
Fodboldspillere fra Atlético Madrid
Fodboldspillere fra Palmeiras
Verdensmestre i fodbold
Personer fra Recife
Øm Klosters Krønike

Øm Klosters Krønike (egentlig: Exordium monasterii quod dicitur Cara Insula = "Begyndelsen til det kloster, som kaldes den Kære Ø") er en beretning på middelalderlatin, som findes bevaret i det oprindelige håndskrift på Det kongelige Bibliotek. Dette, at krøniken er bevaret uden afskrifter med de fejl og ændringer, dette vil medføre, gør den til en af dansk middelalders sikreste kilder.  Her kan man røre ved det oprindelige pergament, som munkene skrev deres beretning på. Krøniken er nedskrevet i årene 1165 til 1267 af skiftende munke, og den er en beretning om munkenes liv og arbejde på Cara Insula (Øm Kloster).

Krøniken er således et levn fra sin tid, og den er en samtidig en beretning om de forhåbninger og de fortrædeligheder, som munkene oplevede igennem 100 år. Historikerne har haft skiftende opfattelser af krønikens brugbarhed som kilde til dansk højmiddelalder. Erik Kjersgaard omtalte skriftet som en god historie i Politikens Danmarkshistorie, mens Niels Skyum-Nielsen i sin disputats foretrak at afsløre alle de steder, hvor krønikeskriverne ikke fortalte hele sandheden. Brian Patrick McGuire opfatter krøniken som munkenes beretning om deres forbundethed med klostret. 

Krøniketeksten blev oversat af Jørgen Olrik, og denne oversættelse blev offentliggjort i sin 2. udgave i 1932. Jørgen Olrik, Jacob Isager og Holger N. Garner udsendte en 3. udgave af oversættelsen i 1997.

Litteratur 
 Jørgen Olrik: Øm Klosters Krønike, Århus stifts årbøger, 2. udg. 1932, 25, s. 57-153.
 Jørgen Olrik, Jacob Isager og Holger N. Garner: Øm Klosters Krønike, 1997, Øm Kloster Museum, Scriptorium.

Eksterne links 
 Brian Patrick McGuire: Kærlighed til reglen og til stedet: Øm Klosters Krønike, i Øm Kloster Museum: Artikler i anledning af Øm Kloster Kirkes 750 års jubilæum den 31. oktober 2007

Krøniker fra Danmark
Nordisk litteratur fra middelalderen