kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kap Roca

Kap Roca (portugisisk: Cabo da Roca) er navnet på det vestligste punkt på det europæiske fastland – et forrevet klippe-forbjerg på den portugisiske atlanterhavskyst i kommunen Sintra, ca. 32 km vest for Lissabon og 12 km nordvest for Cascais. Navnet betyder “Klippens pynt” på portugisisk, og blev af romerne betegnet Promontorium Magnum og i søfarertiden som Lissabons klippe.

På stedet findes et monument med en plade, der beskriver positionen som: 38° 47' N og 9° 30' W samt højden 140 meter over middelhavniveau. Den pænt afrundede koordinat ligger dog 333 m længere mod nordvest, ude i vandet. Monumentet bærer også inskriptionen:
 “Aqui... Onde a terra acaba e o mar começa...”
 “Her... hvor landet ender og havet begynder...” – 1600-tals digteren Luís de Camões beskrivelse af stedet.

Udover monumentet, findes der også et turistkontor/souvenirbutik, en bar, samt i den mere seriøse afdeling, et fyrtårn og en havradiosender.

Geografi 

Kysten omkring Kap Roca er en blanding af små sand- og stenstrande afbrudt af klippefremspring. Klipperne er den vestlige del af Sintrabjergene, i antikken også kendt som Månebjergene (Lunae Mons), og som i dag er en del af Nationalparken Sintra-Cascais.

Geologi 
Sintrabjergene blev skabt i kridttiden for mere end 90 millioner år siden, ved at magma nedefra trængte ind i de sedimentære bjergarter, aflejret under juratiden. Det har været en periode med voldsomme vulkanudbrud, hvilket kan ses på strandstenene. Andre dele af magmaen er størknet, i gange inde i de sedimæntære lag. Denne bjergkædedannelse er også årsag til at lagene undervejs er blevet foldet, hvilket tydeligt kan ses i klipperne nord for Kap Roca, mens klipperne i den sydlige del af området består af forskellige magmatiske bjergarter fra granit til basalt.

Flora og fauna 
De fleste planter har lav vækst og er tilpasset saltvandet og de forblæste forhold på kysten. Man har registreret 901 forskellige plantearter der betragtes som oprindelige for egnen. Derudover har man registreret 149 arter der er ud fra kommende. Visse af dem er meget invasive og udgør et stort problem, f.eks. den krypende og måttedannende plante Carpobrotus edulis (Hottentotfigen), der blev plantet af lokale for flere årtier siden, men nu dækker det meste af den dyrkbare jord omkring forbjerget. En del trækfugle stopper op og hviler ud langs med klipperne. Og kystområdet giver også beskyttelse for truede dyrearter som f.eks. vandrefalken og stor hornugle.

Galleri

Kilder 

Portugals geografi
Roca
Marcus Annaeus Lucanus

Marcus Annaeus Lucanus (født 3. november 39 i Cordoba, død 30. april 65) på engelsk Lucan var sin tids mest fejrede romerske lyriker, søn af Acilia og Lucius Annseus Mela og brorsøn af kejser Neros lærer Seneca den yngre.

Liv og virke 
Mela havde samlet sig en stor formue som kejserlig prokurator  for sin spanske provins. I en erindring nedfældet af en anonym skribent, som muligvis har forkortet skrifter af Suetonius, siges Lucan at være hentet til Rom, allerede da han var otte måneder. Han beskrives som meget fremmelig, og blev undervist af blandt andre den stoiske  filosof Cornutus. Lucan studerede i Athen, da han blev kaldt tilbage til Rom af kejser Nero, der udnævnte ham til kvæstor.

Angiveligt vakte han kejserens misnøje, da han vandt over ham i en lyrikkonkurrence. Det sidste skyldes dog en mistolkning af et afsnit i Statius' Genethliaeon Lucani; men det vides sikkert, at Nero - enten af jalousi, som Tacitus mener, eller pga. den republikanske ånd i Lucanus' lyrik - forbød ham at fremføre sine digte offentligt. I 65 blev der afsløret en sammensværgelse mod kejseren, støttet af prætorianerchefen Faenius Rufus og kendt som "Piso-konspirationen" efter konsulen Gaius Calpurnius Piso, der regnes som lederskikkelsen. Da Lucan blev beskyldt for at være med i den, skal han have prøvet at redde sig selv ved at angive sin mor; men da breve blev forfalsket i hans navn for at implicere hans far, kan hans påståede angiveri af sin mor ligeså godt være fabrikeret af anklagerne. Lucan fik ligesom sin farbror Seneca åbnet pulsårerne og forblødte, mens han citerede sine linjer om en såret soldats død. Både hans mor Acilia og hans enke Polla Argentaria overlevede.

Eftermæle 
I Dantes Guddommelige Komedie nævnes Lucanus som én af de største digtere i historien, dette sammen med Homer, Horats, Ovid og Vergil. I den videre dialog i værket optages Dante selv noget ubeskedent som den sjette mester.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

Latinske forfattere
Digtere fra Romerriget
Hyperion (mytologi)

Hyperion (græsk: Ὑπερίων) er en titan fra den græske mytologi. Han er en af jordgudinden Gaia og himmmelguden Uranos' tolv børn. I et oprør anført af Kronos styrtede titanerne deres far Uranos, men blev senere selv frarøvet magten af de olympiske guder. Hyperion er gift med sin søster Theia, med hvem han får solguden Helios, månegudinden Selene og morgenrødens gudinde Eos. Den engelske digter John Keats skrev et ufærdigt digt, Hyperion, om netop denne titan. Hyperion er desuden hovedpersonen i Friedrich Hölderlins roman af samme navn. Hyperion betyder på græsk "den høje".

Mytologi 
Hyperions søn Helios blev i de tidligste mytologiske fortællinger omtalt som Ἥλιος Ὑπερίων (Helios Hyperion), "den høje sol". I Homers Odysseen så vel som Hesiods Theogonien kaldes solen for Ὑπεριωνίδης (Hyperionides), "Hyperions søn", og sidstnævnte betragtede med stor sandsynlighed Hyperion som en særskilt mytologisk figur. I senere græsk litteratur omtales Hyperion altid som adskilt fra Helios. I disse skrifter beskrives han som gud for årvågenhed, visdom og lys, mens Helios betragtes som den fysiske legemliggørelse af solen. Hyperion er en anonym skikkelse i den græske mytologi og optræder først og fremmest på titanernes slægtslister. Han spillede en ukendt rolle i den ti år lange krig mellem titanerne og de olympiske guder.

I henhold til nyplatonismen betragtede kejser Julian Hyperion som "det øverste princip", eftersom at han var far til Helios.

Referencer 

Titaner
Peter Tork

Peter Halsten Thorkelsen (født 13. februar 1942 i Washington D.C., død 21. februar 2019) var en amerikansk bassist og keyboardspiller i den amerikanske popgruppe the Monkees.

Peter Tork tilbragte det meste af sin barndom og ungdom i henholdsvis Tyskland og Connecticut, USA, grundet faderens udstationering som løjtnant i hæren og arbejde som økonomiprofessor. Allerede som 9-årig begyndte Tork at spille klaver, herefter lærte han sig at spille en lang række instrumenter, bl.a. spillede han valdhorn for The University of Connecticut Orchestra. I starten af 1960'erne flyttede han til Greenwich Village i New York og ernærede sig som musiker. Han kaldte sig Tork og blev venner med bl.a. José Feliciano, Richie Havens, John Sebastian, Mama Cass og Stephen Stills.

I 1965 var Peter Tork flyttet til Los Angeles, og her opfordrede Stephen Stills ham til at gå til optagelsesprøve på en ny tv-serie The Monkees. 437 unge mænd mødte op til prøverne, hvor Tork blev én af de 4 udvalgte, der i serien skulle portrættere en popgruppe modelleret efter the Beatles.

I tv-serien skulle Peter Tork spille den tåbelige klovn, hvilket gik ham på nerverne, da han i virkelighedens verden var gruppens intellektuelle akademiker. At han heller ikke fik lov til at spille på de tidlige albums, der blev udsendt i forbindelse med serien, styrkede yderligere hans modvilje mod Monkees-projektet. Ingen var derfor gladere end han, da gruppen i 1967 vandt retten til selv at indspille deres plader. Tork skrev de fleste af the Monkees' psykedeliske numre, men led stærkt under, at den etablerede musikverden ikke tog the Monkees alvorligt som band. Tork forlod da også som den første bandet i 1969.

Efter bruddet med the Monkees havde Peter Tork en periode med stofmisbrug og alkoholisme, men det lykkedes ham at komme ud af det. Han underviste i engelsk, matematik, samfundsfag og musik på en privatskole og flyttede i 1981 tilbage til New York for at forfølge sin musikalske karriere. I 1986 gendannede han med Davy Jones og Micky Dolenz the Monkees og turnerede med dem i et par år. I 1996 blev the Monkees atter gendannet denne gang også med Mike Nesmith. Tork har desuden ageret som skuespiller i en lang række film og tv-serier, bl.a. filmen The Brady Bunch Movie fra 1994 og tv-serien Boy Meets World fra 1995.

Peter Tork ledte i grupen Shoe Suede Blues, og han optrædte desuden både solo og med musikeren James Lee Stanley. Han havde udsendt en lang række albums både med og uden bands, bl.a Stranger Things Have Happened, Live in L.A. og Two Man Band.

Tork boede i Los Angeles og havde tre børn. Med Reine Stewart, datter af skuespilleren James Stewart, har han datteren Hallie Elizabeth, født 1970, med ex-hustruen Barbara Iannoli har han sønnen Ivan Joe, født 1975, og i 1997 fik han datteren Erica, der bor med sin mor og sine bedsteforældre i Midtvesten i USA.

Eksterne henvisninger 

 Peter Tork Officiel hjemmeside
 

Bassister fra USA
Keyboardspillere fra USA
Personer fra Washington D.C.
The Monkees
Micky Dolenz

George Michael Dolenz, født den 8. marts 1945 i Los Angeles. Trommeslager og sanger i den amerikanske popgruppe the Monkees.

Som søn af den etabelerede skuespiller George Dolenz fik Micky Dolenz allerede som 10-årig hovedrollen i sin egen tv-serie Circus Boy. Her optrådte han under navnet Micky Braddock frem til 1958. Han medvirkede herefter i en lang række tv-serier, ligesom han under pseudonymet Mike Swain indspillede et par singler i 1966 og 1967.

Micky Dolenz fik i 1966 rollen som én af de fire popmusikere i tv-serien The Monkees. Han blev udset til at spille trommer, noget han ikke havde prøvet før. Han lærte at spille af en ventrehåndet og -fodet trommeslager og har siden spillet som venstrehåndet, skønt han er højrehåndet. I serien fungerede han desuden som gruppens vanvittige parodist, hvilket lå tæt på hans egen personlighed.

Micky Dolenz skrev flere af the Monkees numre, og han var især rock- og jazz-inspireret. Da bandet i 1970 gik i opløsning, fortsatte han en musikalsk solokarriere, lagde stemme til tegnefilm og optrådte sporadisk i tv-serier indtil 1979, hvor han flyttede til London. Her arbejdede han som instruktør af tv, film og teater frem til 1990'erne, hvor han flyttede tilbage til Los Angeles. I 1986 gendannede han the Monkees med Davy Jones og Peter Tork, og i 1993 udkom hans selvbiografi I'm A Believer: My Life of Monkees, Music and Madness. I 1996 blev the Monkees atter gendannet, denne gang også med Mike Nesmith.

Fra sit første ægteskab med den britiske popsangerinde og tv-værtinde Samantha Juste har Micky Dolenz datteren Ami Bluebell, født 1969, som i dag er skuespillerinde. Fra sit andet ægteskab med den ligeledes britiske Trina Dow har han døtrene Charlotte Janelle, født 1981, Emilie Clair, født 1983, og Georgia Rose, født 1984. Han bor i dag i New York med sin tredje hustru, Donna, og har sit eget radioshow.

Eksterne henvisninger 

 Micky Dolenz' officielle hjemmeside, Never Enough

Sangere fra USA
Trommeslagere fra USA
The Monkees
Davy Jones

David Thomas Jones (30. december 1945 - 29. februar 2012) var en engelsk musiker, sanger, skuespiller og erhvervsmand. Jones er bedst kendt som medlem af bandet the Monkees og for at deltage i tv-serien af samme navn.

Udover sit arbejde med The Monkees inkluderer Jones skuespilarbejde den Tony-nominerede rolle som the Artful Dodger i den oprindelige London og Broadway opsætning af Oliver! og en gæsterolle tv-serien The Brady Bunch og senere i parodifilmen på samme.

Jones blev betragtet som et teenageidol.

Karriere 
Davy Jones blev oprindeligt uddannet jockey, men allerede som barn var han begyndt at optræde i radio- og tv-shows. Dette førte til teaterroller, hvor han i 1963 spillede Oliver! på Broadway. Han fik kontrakt med det amerikanske pladeselskab Colpix og indpillede en række singler og en lp. Colpix var ejet af film- og tv-selskabet Screen Gems/Columbia, så da dette selskab ville lave en tv-serie om en musikgruppe à la The Beatles, var Jones med sin britiske accent og sit drengede ydre selvskrevet til én af rollerne.

Davy Jones blev hurtigt populær i tv-serien The Monkees, hvor han både i og udenfor serien var den, som det kvindelige publikum faldt i svime over. Faktisk var han så populær, at en anden Davy Jones var nødt til at ændre sit navn til David Bowie. Jones sang en lang række af The Monkees' kærlighedsballader, og han var den eneste, der ikke var utilfreds med, at gruppens medlemmer ikke selv måtte spille på de album, der blev udgivet i forbindelse med serien. Jones var nemlig ikke musiker og nøjedes i serien med at stå med et par maracas, men da seriens skuespillere i virkeligheden gik hen og blev popstjerner, måtte Jones lære at mestre forskellige instrumenter. Peter Tork lærte ham således at spille bas og guitar, og han fik også lektioner i trommer.

Efter The Monkees gik fra hinanden i 1970, fortsatte Davy Jones sin karriere solo, og han optrådte på teatre og deltog i britiske tv-quizzer. I 1986 gendannede han med Micky Dolenz og Peter Tork The Monkees, og i 1996 kom endnu en genforening, denne gang også med Mike Nesmith. Sideløbende opdrættede Jones heste og deltog som jockey i hestevæddeløb.

Fra sit første ægteskab med tøjdesigneren Linda Haines havde Davy Jones døtrene Talia Elizabeth, født 1968, og Sarah Lee, født 1971. Fra sit andet ægteskab med playboy-bunny'en Anita Pollinger havde han døtrene Jessica Lillian, født 1981, og Annabel Charlotte, født 1988. Han blev senere skilt, og boede til sin død i Stuart, Florida, USA, og havde endvidere en gård i Beavertown, Pennsylvania.

Diskografi

Albums

Singles

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Davy's Dream Web: Davy Jones' officielle hjemmeside 
 
 

Sangere fra England
Personer fra Manchester
The Monkees
FIFA Football 2005

FIFA Football 2005 er et fodboldspil i FIFA-serien udgivet af Electronic Arts (EA Sports) i oktober 2004.

Grundlæggende bygger 2005-versionen videre på tidligere udgaver af spillet; især FIFA Football 2003 og FIFA Football 2004. Spillet er overlegent på det grafiske niveau og på oplysninger om fodboldspillere og klubhold sammenlignet med andre fodboldspil i samme generation.

Det indeholder en forbedret version af "Off the ball control" introduceret i FIFA Football 2004. Desuden markedsføres spillet på "First-touch control," hvilket er ensbetydende med en innovativ og detaljeret kontrol over boldmodtagelse, tæmning og førstegangsaflevering.

Negativt kan man fremhæve et meget statisk gameplay, der virker fastlåst og ensartet efter en indlæringsperiode og desuden at computerspillets "fysik", dvs. boldens bevægelsesmønstre samt spillernes bevægelse af krop, arme og ben er underudviklet.

På spillets cover kunne man bl.a. se den kendte spanske angriber Fernando Morientes, som dengang spillede Real Madrid.

Computerspil fra 2004
FIFA-serien
GameCube-spil
Game Boy Advance-spil
Gizmondo-spil
PlayStation-spil
PlayStation 2-spil
PlayStation Portable-spil
Windows-spil
Xbox-spil
Horsens-Odder Jernbane

|}

Horsens-Odder Jernbane (HOJ) var en dansk privatbane mellem Horsens og Odder 1904-67.

Historie 
Lov af 16. marts 1900 gav hjemmel til en jernbane fra Horsens til Odder med sidebane til Gylling. Sidebanen skulle efter planen gå fra Falling, men bortfaldt ved lov af 20. marts 1901. Eneretsbevilling blev udstedt 24. juni 1901, og i april 1902 blev anlægget af banen påbegyndt.

Den store jernbanelov fra 1918 indeholdt igen en sidebane, nu fra Ørting til Gylling. Den blev dog – som de fleste andre af denne lovs projekter – aldrig realiseret.

Banen havde egen godsstation på Horsens Havn indtil 1950, hvor også godstrafikken blev optaget på Horsens DSB-station.

I juli 2020 er der åbnet en vandrerute på den gamle banetracé, der følger nedenstående standsningssteder. Vandreruten er et samarbejde mellem Horsens Kommune og Odder Kommune og er afmærket hele vejen.

Strækningsdata 
 Åbnet: 14. maj 1904
 Længde: 34,0 km (dog 0,4 km kortere indtil 1929, da Horsens station blev flyttet længere mod vest)
 Sporvidde: 1.435 mm
 Skinnevægt: 22,32-32 kg/m
 Maks. hastighed: 70 km/t
 Nedlagt: 31. marts 1967

Standsningssteder 
 Horsens station i km 0,0 – forbindelse med Fredericia-Skanderborg-Aarhus Jernbane, Horsens-Juelsminde Jernbane, Horsens Vestbaner og Horsens-Bryrup-Silkeborg Jernbane.
 Sønderbrogade trinbræt i km 0,7.
 Horsens Havn billetsalgssted i km 1,8. Fra omkring 1950 trinbræt.
 Linde Alle trinbræt i km 3,0 fra 1926.
 Næsset trinbræt i km 4 til 1931.
 Husodde trinbræt i km 5,2 fra 1931.
 Strandskov trinbræt i km 6 fra 1926.
 Elbæk trinbræt i km 7 til 1926.
 Brakøre trinbræt i km 8.
 Haldrup Strand trinbræt i km 9,8.
 Haldrup station i km 11,3.
 Toftumvejen trinbræt.
 Søvind station i km 13,5.
 Torupvolde station i km 15,1. Senere trinbræt.
 Kronholm trinbræt.
 Tendrupvejen trinbræt.
 Hundslund station i km 18,5.
 Oldrup trinbræt i km 21.
 Bilsbæk station i km 23,2. Senere trinbræt.
 Åkær trinbræt.
 Falling station i km 25,3. Temmelig stor stationsbygning, bl.a. på grund af planen om sidebane.
 Trekanten trinbræt.
 Ørting station i km 27,9.
 Smedrupvejen trinbræt.
 Drammelsbæk station i km 30,3 med stationsbygning opført omkring 1915, men senere trinbræt.
 Odder station i km 34,0 – forbindelse med Hads-Ning Herreders Jernbane.

Bevarede stationsbygninger 
Banens bygninger er tegnet af Heinrich Wenck. De er alle bevaret.

Strækninger hvor banetracéet er bevaret 
Af banens 34 km er banetracéet bevaret og tilgængeligt på 15½ km. Den største sammenhængende strækning er den 5½ km lange Hundslund-Åkjær Natursti.

Noter

Eksterne kilder/henvisninger 

 Niels Jensen: Danske jernbaner 1847-1972. J.Fr. Clausens Forlag 1972 , s. 142-144
 Niels S. Lundvig: Horsens – privatbanernes by. Horsens 1998.
 EVP (Erik V. Pedersen): Horsens - Odder Jernbane
 jernbanen.dk: Horsens - Odder Jernbane
 Signalposten 1982/4, s. 143-158 (Horsens-Hundslund) & 1983/1, s. 3-11 (Hundslund-Odder)

Se også 
 Vandring og cykling på nedlagte jernbaner i Danmark#Horsens-Odder
 Danske jernbaner

Tidligere jernbaneselskaber i Danmark
Nedlagte jernbanestrækninger i Danmark
Address resolution protocol

Address resolution protocol forkortet ARP er en internetprotokol, som oversætter IP-adresser til hardwareadresser (MAC adresser) på netkort. Protokollen kan kun bruges mellem datanet-værter på samme fysiske net.

Når der første gang skal sendes en IP-pakke fra en maskine til en anden, kender afsendermaskinen ikke modtagenes hardwareadresse, og sender derfor en broadcastmeddelelse med den ønskede IP-adresse til alle andre maskiner på det aktuelle net. Den maskine, der har den ønskede IP-adresse sender sin hardwareadresse tilbage, og gemmer samtidig afsenderens hardwareadresse til senere brug.

På meget store netværk, kan det ske, at en maskine ikke har kapacitet til at gemme alle adresser på netværket, så de, der bruges mindst kan blive smidt ud.

Protokollen RARP har den omvendte funktion.

Lag placering i ISOs OSI-model 
Argumenter for at ARP er en ISO's OSI lag 2 protokol:
 ARP hører til ISO's OSI lag 2, fordi ARP-pakkers højeste (OSI) lag-adresser er (lag 2-switch-bare) lag 2-header-adresser (f.eks. ethernet/mac/fysisk/hardware-adresse).
 Der er ingen routbare lag 3-header-adresser (f.eks. IPv4-adresser). Med andre ord ARP-pakker har ingen lag3-header – ergo ingen lag 3 protokol.
 På lag 2 ethernet har ARP protokolnummeret/typen 0x806. ARP har intet protokolnummer på lag 3 f.eks. IPv4.
 Evt. IPv4-adresser er indlejret i pakkens nyttelast (eng. payload) – ikke i en routebar IPv4-header.

Kilder/referencer 

Internetteknologi
Andrew Birkin

Andrew Birkin (født 9. december 1945 i London) er en britisk forfatter, skuespiller, instruktør og producent.

Andrew Birkin var i 1968 instruktør Stanley Kubricks assistent på filmklassikeren 2001: A Space Odyssey. Han blev herefter især kendt som manuskriptforfatter og skrev manuskript til bl.a. den kritikerroste musikfilm Flame fra 1974. Filmen var instrueret af Richard Loncraine og havde det britiske glam rock-band Slade i hovedrollen. Birkin har også leveret manuskripterne til store filmsucceser som Jean-Jacques Annauds Rosens navn fra 1986 og Luc Bessons Jeanne d'Arc fra 1999; i begge film medvirkede han desuden som skuespiller. I 2006 skrev han filmen Parfumen - Historien om en morder sammen med filmens instruktør, Tom Tykwer, over Patrick Süskinds roman af sammen navn.

Andrew Birkin var manden bag BBCs tv-trilogi The Lost Boys fra 1978, hvor skuespiller Ian Holm portrætterede den skotske forfatter J.M. Barrie, der opfandt eventyret om Peter Pan. Trilogien lå til grund for Birkins senere biografi Sir J. M. Barrie and the Lost Boys (), der udkom i 1979.

Andrew Birkin er storebror til skuespillerinden Jane Birkin, der i 1969 lavede det erotisk kontroversielle musiknummer Je t'aime... Moi non plus med sin kæreste, den franske sanger, skuespiller, instruktør og popkomponist Serge Gainsbourg.

Eksterne henvisninger 
 

Manuskriptforfattere fra Storbritannien
J.M. Barrie

Sir James Matthew Barrie, 1st Baronet (født 9. maj 1860 i Kirremuir, Forfarshire, Skotland, død 19. juni 1937 i London) var en skotsk forfatter og journalist.

Historierne om Peter Pan 
J.M. Barrie skrev en lang række romaner og teaterstykker, men er bedst kendt for at have opfundet eventyrskikkelsen Peter Pan, drengen der ikke ville blive voksen.

Barrie der gik tur med sin Sankt Bernhardt's hund i parken Kensington Gardens, mødte på sin vej to drenge, der morede ham, de var fanden i voldske og ikke lette at imponere, men han fangede deres opmærksomhed med historier om deres lillebror Peter i barnevognen og om hvad denne baby fortog sig i parken når de sov. Det blev begyndelsen på et venskab med hele familien.

I 1910 efter begge forældrene til Llewelyn Davies børnene var døde, overtog Barrie den økonomiske del af brødrenes opvækst og betalte for deres uddannelser og finansierede det hus de kom til at betragte som deres hjem efter forældrenes bortgang. Barrie indsatte drengenes tidligere barnepige, som en slags husholderske. Barrie boede aldrig sammen med børnene, men tog dem med på ekstravagante rejser i ferierne.

De fem forældreløse brødre George, John (kaldet Jack), Peter, Michael og Nico Llewelyn Davies. Det var Michael, inspirerede Barrie til eventyret om Peter Pan, og han så Kaptajn Klo som sit eget alter ego, hvorfor kaptajnen hedder James til fornavn lige som Barrie.

Barrie skrev i alt fem værker om Peter Pan:
 The Little White Bird, roman (1902)
 Peter Pan, skuespil (1904)
 Peter Pan in Kensington Gardens, billedbog (1906)
 Peter and Wendy, børnebog (1911)
 Scenario for a Proposed Film of Peter Pan, drejebog (1920)

Film om Peter Pan 
I dag er Peter Pan bedst kendt på grund af film som Walt Disneys klassiske tegnefilm Peter Pan fra 1953, Steven Spielbergs spillefilm Hook fra 1991 med Robin Williams, Dustin Hoffman, Bob Hoskins og Julia Roberts i rollerne som henholdsvis Peter Pan, Kaptajn Klo, bådsmand Smisk og alfen Klokkeblomst, og senest den australske 2004-filmatisering Peter Pan af P. J. Hogan. I 2017 udkom dokumentarfilmen På Sporet af Peter Pan (original titel: In Search of Peter Pan) af Michael Caleb, der tog udgangspunkt i de sammenfald der kan spores i Barries liv og Peter Pans karakter.

Ingen af spillefilmene er tro mod deres litterære forlæg, idet de fremstiller Peter Pan som en ungdommelig helt. I Barries univers var Peter Pan en hjerteløs dreng.

Barrie opfandt i øvrigt i forbindelse med Peter Pan pigenavnet "Wendy", der var et ordspil på ordet "friend" (friend = friendy = wendy).

Kilder 

Den britiske forfatter og filminstruktør Andrew Birkin skrev i 1979 den meget grundige og gennemillustrerede biografi Sir J. M. Barrie and the lost boys, . Biografien var baseret på hans eget manuskript til tv-trilogien The Lost Boys, som blev sendt på BBC i 1978. På dansk udkom i 1999 forfatteren Lise Lyng Falkenbergs konferens-afhandling Drengen der ikke ville blive stor – og som blev det. Historien om Sir J. M. Barries Peter Pan, .

Skønlitterære forfattere fra Skotland
Børnebogsforfattere fra Storbritannien