kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dansk Brand- og sikringsteknisk Institut

Dansk Brand- og sikringsteknisk Institut (DBI) er en uafhængig selvejende virksomhed, der fungerer som Godkendt Teknologisk Serviceinstitut (GTS) og er Danmarks videcenter indenfor brandsikkerhed.

Instituttets historie går tilbage til etableringen af Dansk Komité til Bekæmpelse af Brandfare i 1920. I 1991 ændredes navnet til Dansk Brandteknisk Institut, og i 2000 blev det erstattet af det nuværende navn. 

DBI beskæftiger sig med forskning og udvikling og løser opgaver for både det offentlige og for private virksomheder. Instituttet har til formål at bidrage til både aktiv og passiv brandsikring og forebyggelse af skader på både bygninger og miljø.

DBI er specialiseret i brand og sikring og arbejder målrettet for at sikre liv og værdier og tilbyder en bred vifte af ydelser inden for brandforebyggelse, brandteknik og sikring og arbejder for at hjælpe kunder med at opnå de bedste sikkerhedsløsninger.

DBI har desuden en omfattende kursusvirksomhed, som udbyder en lang række kurser og uddannelser inden for brand og sikring.

Eksterne henvisninger
 DBI's hjemmeside
DBI's historie i bogform

Etableret i 1920
Beredskab
Elefant (panserjager)

Panserjageren Sd.Kfz. 184 Elefant (: Sonderkraftfahrzeug, 'specialmotorkøretøj') var en tysk Schwerer Panzerjäger (tung panserjager) fra 2. verdenskrig. Den blev oprindeligt kaldt for 'Ferdinand' efter dens designer Ferdinand Porsche.

Efter Tysklands angreb på Sovjetunionen i 1941 og mødet med de sovjetiske T-34- og KV-1-kampvogne fik den tyske hær brug for tunge kampvogne med 88 mm L/56-kanoner. En konkurrence, der resulterede i Panzer VI Tiger. Ferdinand Porsche var Hitlers yndlingskonstruktør, da han bl.a. stod for folkevognen, der var et nationalsocialistisk projekt. På Hitlers fødselsdag d. 20. april 1942 blev Porsche og konkurrenten Henschels prototyper præsenteret. Porches prototype Tiger (P) fik motorbrand, så Henschel vandt på trods af nazistyrets nepotisme Tiger-konkurrencen. Porsche var så overbevist om kontrakten, at Nibelungenwerke allerede havde påbegyndt fremstillingen af 91 chassiser (Krupp skulle producere tårnet). For ikke at spilde ressourcer, blev de anvendt til panserjagere med længere 88 mm L/71-kanoner. Panserjageren fik op til 100 mm panserplader boltet på og nåede op på 65 ton. Chassis-designet var kun beregnet til 45 ton, så den kunne kun køre 30 km/t på vejene og i gå-hastighed i terrænet. Hitler havde stor tiltro til Ferdinanden, så datoen for Operation Zitadelle blev udskudt, til der var produceret nok panserjagere. Af defensive våben havde Ferdinand kun et 7,62 mm-maskingevær til kommandøren i en luge øverst. De sovjetiske tropper var blevet kureret for deres 'panserfobi' ved at lade sovjetiske kampvogne køre henover deres skyttehuller under øvelser. Det betød, at mange Ferdinand-panserjagere gik tabt i nærkamp med sovjetisk infanteri.

Ferdinand havde et tykt panser, men selv om granaterne ikke trængte igennem panseret, fik slagene udstyr til at gå i stykker. 76 Ferdinand blev indsat med 14 i reserve. De nedkæmpede 502 sovjetiske kampvogne. 50 overlevende Ferdinand blev fragtet til Tyskland og ombygget. Radiooperatøren ved siden af køreren fik et bovmonteret maskingevær, kommandøren fik en kuppel med periskoper, og skroget blev dækket med Zimmerit mod magnetiske miner. Under navnet 'Elefant' blev de primært indsat i Italien.

Opbygning 
Normale kampvogne har en motor, der via transmission og gearkasse drejer drivhjulet. Porsches design mindede om ubåde og moderne dieselelektriske lokomotiver, hvor en stempelmotor driver en generator. Strømmen drev to Siemens-Schuckert-elektromotorer, der drejede drivhjulene. Elefanten/Ferdinanden har et stort rum bagerst til fire besætningsmedlemmer, 55 granater, kanon og 540 liter benzintank. I midten de to luftkølede Maybach V-12-motorer og generatorer, og forrest sidder køreren og radiooperatøren. Vejhjulene sidder to og to i tre boogier i hver side.

Se også 
 Tank (kampvogn)

Panserjagere
2. verdenskrig
Våben fra Tyskland
Dwars door Vlaanderen

Dwars door Vlaanderen er et cykelløb i Flandern, Belgien. Traditionelt afvikles det om onsdagen som optakt til den flamske cykeluge som begynder med E3 Prijs Vlaanderen om lørdagen og afsluttes med Flandern Rundt en uge senere. Mål er altid i Waregem.

Fra 2017 indgår det i UCI World Tour-kalenderen.

Vindere

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Officielle hjemmeside 

 
Etableret i 1945
Tove Jensen

Tove Jensen (født 23. april 1958 i Sverige), populært kaldet Tiny Tove er en svensk pornoskuespiller, som var aktiv mellem 1979 og 1981. Efter tabet af sin far blev hun tilsyneladende indført i pornobranchen af sin mor.

Hendes første fem film var for Color Climax, der siden blev lavet om til 13 styk 16 mm kortfilm, nogle for Color Climax, eller til andre.

Kontrovers 
På trods af, at Tove Jensen juridisk set var voksen, så hun mindreårig ud. Dette skabte en stærk kontrovers i USA, hvor hun blev beskyldt for at være mindreårig. Det foreslås, at kontroversen skyldtes opdagelsen af, at den amerikanske pornoskuespiller Traci Lords havde lavet de fleste af sine film i alderen 15 til 17 år, og derfor skulle henlede opmærksomheden på, at sådanne ting forekom i europæiske pornografiske film i 1970'erne og 1980'erne.

Filmografi

Kortfilm 
 Little Sexy Eva 1979 (EuroTeens)
 Lolita Climax 1979 (EuroTeens)
 Film Orgy 1979 (EuroTeens)
 Lolita Orgasm 1979 (EuroTeens)
 Teenage Orgy 1979 (Pornorama)
 Teenage Tricks 1979 (CCC)
 Teach My Sister 1980 (CCC)
 Always Prepared 1980 (CCC)
 Young Flesh 1980 (CCC)
 Young Thai Tourist 1980 (CCC)
 Educating Tina 1980 (CCC)
 Birthday Surprise 1981 (CCC)
 Piss Service 1981 (CCC)

Color Climax-kompilationer 
 Dansk Hardcore 103
 Teenage Sex Orgy Party 828
 Teenage Bestsellers 252
 Teenage Bestsellers 260

Magasiner 
 Blue Climax 52 (CCC, Danmark)
 Color Climax 102 (CCC, Danmark)
 Inspiration 33 (CCC, Danmark)
 Sex Bizarre 25 (CCC, Danmark)
 Sex Bizarre 47 (CCC, Danmark)
 Sex Cabaret 1 (Sverige)
 Teenage DreamGirls 13 (CCC, Danmark)
 Teenage Incest 2 (Tyskland)
 Teenage Sex 6 (CCC, Danmark, 1978)
 Teenage Sex 7 (CCC, Danmark, 1978)
 Teenage Sex 9 (CCC, Danmark, 1979)
 Teenage Sex 18 (CCC, Danmark, 1981)
 Teenage Sex 25 (CCC, Danmark, 1982)

Eksterne links 
 
 Hjemmeside www.colorclimax.com
 Tove Jensen fanside
 Tove Jensen fanside 
 Tove Jensen på EGAFD

Noter 

Pornoskuespillere fra Sverige
Jo Jones

Jonathan "Papa Jo" Jones (født 7. oktober 1911 i Illinois , Chicago, død 3. september 1985 i New York) var en amerikansk trommeslager. Han startede i sine tidlige år med flere instrumenter såsom trompet og klaver, men fandt sit ståsted med trommesættet. Han flyttede til Kansas City i begyndelsen af 1930'erne, hvor han begyndte at spille på scenen der. Her mødte han Count Basie, i hvis orkester han skabte en helt ny måde at spille swing-trommer på. Jones bliver regnet for trommernes basiske fader, da han skabte en helt ny måde at bruge specielt hihatten på. Han ledte trommespillet fra swing over i bebop-stilen og influerede trommeslagere som Buddy Rich, Louis Bellson, Butch Miles, Frank Butler, Ed Thigpen og Roy Haynes. Jones er mest kendt som Count Basies trommeslager i 30'erne til 50'erne. Han var inaktiv de sidste år af sit liv.

Diskografi 
 The Drums (1973)
 The Main Man (1976)
 Our Man, Papa Jo! (1985)

Eksterne kilder og henvisninger 
Om Jo Jones på drummerworld.com

Biografi

allaboutjazz.com 

Trommeslagere fra USA
Jazzmusikere fra USA
Personer fra Chicago
Arena di Verona

Arena di Verona er et velbevaret antikt romersk amfiteater i Verona, der er internationalt berømt for sine operaforestillinger.

Historie 
Bygningen blev opført i år 30 e.Kr. uden for bymurene. I antikken blev der opført ludi, der tiltrak mange tilskuere, som ofte rejste langt for overvære dem. Amfiteateret kunne i oldtiden rumme mere end 30.000 tilskuere.

Facaden var bygget af hvide og lyserøde kalksten fra Valpolicella, men efter et jordskælv i 1117, som ødelagde bygningens ydre ring bortset fra den såkaldte "ala", genbrugtes stenene herfra til andre bygninger.

Brug af amfiteatret til opera 
Arenaen kom først i brug som operateater i 1850'erne pga. dens fremragende akustik.

Operaforestillingerne i arenaen tog for alvor fart på grund af det engagement, som den store italienske tenor Giovanni Zenatello og impresarioen Ottone Rovato lagde i stedet. Hans første forestilling var Giuseppe Verdis Aida den 10. august 1913 for at markere komponistens 100-årsdag. Musikalske berømtheder som Giacomo Puccini og Pietro Mascagni var til stede. Siden er der spillet opera i sommersæsonen med undtagelse af krigsårene 1915-1918 og 1940-1945.

Der sættes hvert år fire operaer op fra juni til august. I vintermånederne benytter de lokale operakompagnier og ballettrupper L'Accademia Filarmonica. Der er tradition for at uddele stearinlys til publikum, som skaber stemning på stedet efter solnedgang.

Hvert år hører over 500.000 opera på Arena di Verona. Af sikkerhedsgrunde er antallet af besøgende maks. 15.000 pr. aften.

Mange af verdens mest markante operasangere har sunget på Arena di Verona. Efter Anden Verdenskrig har sangere som Giuseppe Di Stefano, Maria Callas, Tito Gobbi og Renata Tebaldi sunget her.

Koncerter med populærmusik 
Amfiteatret har også været ramme om koncerter med The Who, Pink Floyd, Ennio Morricone, Kiss, Simply Red, Simple Minds, Pearl Jam, Muse, Elton John, Tina Turner og Björk.

Nogle scener i et afsnit af krimiserien Inspector Morse foregår i Arena di Verona.

Referencer

Eksterne henvisniger 

 Hjemmeside (på engelsk) 
 Fotos af Arena di Verona
 Artikel om Arena di Verona 

Operahuse i Italien
Romersk arkitektur
Verona
Teatro Comunale di Bologna

Teatro Comunale di Bologna er et operahus i Bologna og er et af de vigtigste operahuse i Italien. Der spilles typisk otte forskellige operaer hver sæson med seks opførelser af hver i løbet af sæsonen, der løber fra november til april.

Operahuse i Bologna 

Der har været operateatre i Bologna siden begyndelsen af det 17. århundrede, men de er enten blevet nedlagt eller er brændt ned. Fra tidligt i det 18. århundrede opførte Teatro Marsigli-Rossi datidens populære værker af operakomponister som Antonio Vivaldi, Gluck og Niccolò Piccinni. Teatro Malvezzi, der var bygget i 1651, brændte ned i februar 1745, hvilket førte til opførelsen af et nyt offentligt teater, Teatro Nuovo Publicco, som var starten på Teatro Comunale di Bologna.

Opførelse og indvielse 
Det skulle blive det første store operahus, som blev bygget for offentlige midler. Det ejedes således af kommunen. Imidlertid blev 35 af teatrets 99 loger solgt til private: Der var modsat datidens praksis ikke tale om egentligt salg, men blot om "retten til at leje i al evighed" i stedet for decideret ejerskab.

Teatret blev tegnet af arkitekten Antonio Galli Bibiena – som havde fået modstander blandt dem, der havde tabt konkurrence om tegne teatret. Det blev indviet den 14. maj 1763 med en opførelse af Glucks Il Trionfo di Clelia, en opera, som komponisten havde skrevet til lejligheden.

Indretning 
Tilskuerrummet er klokkeformet og består af fire etager med teaterloger og en særlig kongeloge samt et lille galleri med et loft, der er udsmykket, så det giver en illusion af, at der er åbent til himlen. Teatret er en muret bygning for at beskytte det bedre mod brand, men meget af bygningsarbejdet forblev ufuldendt, især facaden som ikke blev afsluttet før 1936. Også mange af de faciliteter bag scenen, som gør det muligt for præsentationerne af operaer var heller ikke færdige til åbningen og blev først afsluttet da et andet konkurrerende teater åbnede dørene i 1805.

Opførelser 
I det 19. århundrede opførte man tyve operaer af Gioacchino Rossini, mens syv af Vincenzo Bellinis ti operaer gik over scenen i 1830'erne. Værker af Giuseppe Verdi dominerede teatrets repertoire efterhånden, som århundredet skred frem. Teatret opførte den italienske premiere på Richard Wagners Lohengrin i 1871, som det også var tilfældet med flere andre af den tyske komponists værker. Han var selv til stede, da Rienzi blev førsteopført i Italien.

En anden stor personlighed, som forbindes med Teatro Comunale di Bologna er dirigenten Arturo Toscanini, som dirigerede Verdis Falstaff i 1894; han var aktiv på teatret indtil Anden Verdenskrig.

Henvisninger

Links 
 Teatro Comunale di Bolognas hjemmeside 

Operahuse i Italien
Bologna
Schleswig-Holsteinische Anzeigen

Schleswig-Holsteinische Anzeigen er en månedlig udgivelse fra justitstsministeriet i den tyske delstat Slesvig-Holsten. Bladet rummer officielle bekendtgørelser.

Publikationen blev grundlagt i 1750 og er således den ældste udgivelse i Slesvig-Holsten.

Eksterne henvisninger
 http://www.schleswig-holstein.de/OLG/DE/Service/Anzeigen/Anzeigen.html 
 Schleswig-Holsteinische Amtsblätter (Wikisource)

Etableret i 1750
Aviser fra Tyskland
Slesvig-Holsten
Johannes Martin Olsen (arkitekt)

Johannes Martin Olsen (1. juli 1881 i Snoldelev – 18. november 1959 i Slagelse) var en dansk arkitekt og højskolemand.

Johannes Martin Olsen stammede fra Snoldelev ved Roskilde og var en årrække leder af håndværkerafdelingen på Rødkilde Højskole. 1910 flyttede han til Slagelse, hvor han
blev en meget benyttet arkitekt. Han blev året efter arkitekt Ejvind Mørchs efterfølger som leder af håndværkerafdelingen på Antvorskov Højskole. Imidlertid blev afdelingen nedlagt ved forstanderskiftet i 1916.

Olsen forblev dog tilknyttet til højskolen, som han i 1922 udvidede med en respektfuldt fortsættelse af Mørchs nationalromantiske stil. I 1920 var Olsen blandt de seks mænd, der købte højskolen og efterfølgende solgte den til forstander Frederik Nørgaard. Han byggede og boede selv på Slotsalléen; først i nummer 27 og siden i den store villa i nummer 26, hvor hans fremgangsrige tømrer- og snedkervirksomhed fik til huse.

Johannes Olsen er bedst kendt for kirke- og mødesalen på menighedsskolen Liselund i Antvorskov, der blev opført sommeren 1918. På Liselund stod han senere for hovedbygningen i 1932, bistået af arkitekt Hartmann Petersen fra København.

Olsen fik også en del opgaver for de stedlige bønder. Gudrun Trier fortæller, at han var hurtig til at tilbyde sin assistance, når en gård var brændt ned. Johannes Olsen har således været mester for Rødkildegården, Rødkildevej 1 (1916), Asbjerggården, Falkenstenvej 7 (1916) og med stor sandsynlighed Husagergård, Skælskør Landevej 52. Ved Skælskør har Olsen bygget Guldagergaard, Heilmannsvej 31 A (1918).

Sommerhuse indgik også i hans virkefelt, og han tegnede en stribe huse ved Stillinge Strand i 1914-1915. Han havde selv sommerhus på matrikel 11r Kirke Stillinge by ved Egebækvej. Det er sandsynligt, at han har bygget præsten Niels Daels stadig eksisterende sommerhus i 1912.

I Slagelse har han desuden tegnet forretningsejendommen Bredegade 1 (1912), villaen Rytterstaldstræde 1, Rosengården på Rosengade 5, Frederik Nørgaards villa, Kongelyset 3, samt villaerne Slotsalleen 26,27og32.

Olsen stod også for Hejninge Skole i 1911 samt de store gårde Charlottedal og Valdemarskilde ved Slagelse og Sønder Elkær nord for Aalborg. Sdr. Elkær var ejet af forpagter Sørensen fra Charlottedal. I 1930'erne ejede Olsen det fredede hus Vestergade 12 i Københavns indre by, der tidligere rummede Hotel Tre Hjorter.

Derudover tegnede Johannes Olsen brønden til Hellig Anders Kilde, som blev rejst i 1918 på Kildevej i Landsgrav, og som siden 1935 har optrådt som logo for Slagelse Gymnasium.

Under besættelsen udførte Olsens firma arbejde for besættelsesmagten. Der var gjort et forsøg på sabotage allerede i august 1943, og 3. februar 1945 blev sabotagen gennemført.

Han er begravet på Sct. Mikkels Kirkegård, hvor gravstedet er nedlagt, men hvor gravstenen stadig står langs muren ved Skovvej.

Kilder 
 Johannes Martin Olsen i Slagelse Leksikon 

Arkitekter fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Nationalromantiske arkitekter
Personer fra Slagelse
Skolefolk fra Danmark
Johannes Martin Olsen

Johannes Martin Olsen kan henvise til flere personer:

 Johannes Martin Olsen (arkitekt) (1881-1959) – dansk arkitekt, virksom i Slagelse
 Johannes Martin Olsen (politiker) (født 1933) – færøsk politiker, tidligere medlem af Folketinget
VM i banecykling 2010

Verdensmesterskaberne i banecykling 2010 var det 105. VM i banecykling og blev arrangeret af UCI. Mesterskabsstævnet blev afviklet i Ballerup Super Arena i Ballerup i Danmark i perioden 24. – 28. marts 2010.

Medaljevindere

Mænd 

{| class="wikitable"
|-
! style="width:100px;"|Disciplin
! style="background:gold; width:150px;"|Guld
! style="background:silver; width:150px;"|Sølv
! style="background:#cc9966; width:150px;"|Bronze
|-
| Sprint
|  Grégory Baugé
|  Shane Perkins 
|  Kévin Sireau 
|-
| 1000 m
|  Teun Mulder
|  Michaël D'Almeida
|  François Pervis
|-
| Ind.  forfølgelsesløb
|  Taylor Phinney
|  Jesse Sergent 
|  Jack Bobridge 
|-
|  Holdforfølgelsesløb
|  (Jack Bobridge, Rohan Dennis, Michael Hepburn, Cameron Meyer)
|  (Stephen Burke, Ed Clancy, Ben Swift, Andy Tennant)
|  (Sam Bewley, Westley Gough, Peter Latham, Jesse Sergent)
|-
| Holdsprint
|  (Robert Förstemann, Maximilian Levy, Stefan Nimke)
|  (Grégory Baugé, Michaël D'Almeida, Kévin Sireau)
|  (Ross Edgar, Chris Hoy, Jason Kenny)
|-
| Keirin
|  Chris Hoy
|  Azizulhasni Awang
|  Maximillian Levy
|-
| Scratch
|  Alex Rasmussen
|  Juan Esteban Arango Carvajal
|  Kazuhiro Mori 
|-
| Pointløb
|  Cameron Meyer
|  Peter Schep
|  Milan Kadlec 
|-
| Parløb
|  Leigh Howard, Cameron Meyer
|  Morgan Kneisky, Christophe Riblon
|  Ingmar De Poortere, Steve Schets
|-
| Omnium
|  Ed Clancy
|  Leigh Howard
|  Taylor Phinney
|}

Kvinder 

{| class="wikitable"
|-
!  style="width:100px;"|Disciplin
! style="background:gold;  width:150px;"|Guld
! style="background:silver;  width:150px;"|Sølv
! style="background:#cc9966;  width:150px;"|Bronze
|-
| Sprint
|  Victoria Pendleton
|  Guo Shuang
|  Simona Krupeckaitė
|-
| 500 m
|  Anna Meares
|  Simona Krupeckaite
|  Olga Panarina 
|-
| Ind.  forfølgelsesløb
|  Sara Hammer
|  Wendy Houvennaghel
|  Alison Shanks 
|-
|  Holdforfølgelsesløb
|  (Ashlee Ankudinoff, Sarah Kent, Josephine Tomic) 
|  (Lizzie Armitstead, Wendy Houvenaghel, Joanna Rowsell)
|  (Rushlee Buchanan, Lauren Ellis, Alison Shanks)
|-
| Holdsprint
|  (Kaarle McCulloch, Anna Meares)
|  (Gong Jinjie, Lin Junhong)
|  (Gintare Gaivenyte, Simona Krupeckaitė)
|-
| Keirin
|  Simona Krupeckaitė
|  Victoria Pendleton
|  Olga Panarina
|-
| Scratch
|  Pascale Jeuland
|  Yumari González 
|  Belinda Goss 
|-
| Pointløb
|  Tara Whitten 
|  Lauren Ellis 
|  Tatsiana Sharakova
|-
| Omnium
|  Tara Whitten
|  Lizzie Armitstead 
|  Leire Olaberria 
|}

Kilder /  eksterne henvisninger 
  Track World Championships 2010  

Cykelløb i 2010
2010
Enzkreis

Enzkreis er en Landkreis i den tyske delstat Baden-Württemberg. Den hører til Region Nordschwarzwald i Regierungsbezirk Karlsruhe. Den omslutter næsten den kreisfri by Pforzheim, som ligger midt i området. Der Enzkreis grænser i vest og nord til Landkreis Karlsruhe, mod nordøst til Landkreis Heilbronn, mod øst til Landkreis Ludwigsburg, i sydøst til Landkreis Böblingen og i syd til Landkreis Calw.

Geografi 
Dele af Enzkreis ligger i landskaberne Nordschwarzwald, Kraichgau, Stromberg og Heckengäu. Gennem området løber den fra syd kommende flod Enz, som landkreisen har navn efter, og den største del af dens afvandingsareal ligger i Enzkreis. I den nordøstlige del forlader den kreisen mosd Besigheim (Landkreis Ludwigsburg), hvor den munder ud i Neckar. Mindre dele af området bidrager med vand til Pfinz i den vest- og nordvestlige del, og til Alb i sydvest samt Saal / Kraichbach i nord, alle med udløb i Rhinen.

Byer og kommuner 

Kreisen havde  indbyggere pr.

Literatur 
Das Land Baden-Württemberg – Amtliche Beschreibung nach Kreisen und Gemeinden (in acht Bänden); Hrsg. von der Landesarchivdirektion Baden-Württemberg; Band V: Regierungsbezirk Karlsruhe; Stuttgart 1976,

Eksterne kilder og henvisninger 

 Offizielle Internetseite des Landkreises 
 Wiki Pforzheim/Enzkreis
Dominic West

Dominic West (født 15. oktober 1969) er en engelsk skuespiller og instruktør. Han er kendt for sin rolle som Jimmy McNulty i tv-serien The Wire og Noah Solloway i tv-serien The Affair.

I 2017 var han med i filmen The Square af Ruben Östlund, der vandt De Gyldne Palmer ved filmfestivalen i Cannes.

Udvalgt filmografi 
 3 Joes (1991, kortfilm)
 Richard III (1995)
 True Blue (1996)
 Surviving Picasso (1996)
 A Midsummer Night's Dream (1999)
 Star Wars Episode I: Den usynlige fjende (1999)
 28 Dage (2000)
 Rock Star (2001)
 Chicago (2002)
 Mona Lisa Smile (2003)
 The Forgotten (2004)
 Hannibal Rising (2007)
 300 (2007)
 Punisher: War Zone (2008)
 Johnny English Reborn (2011)
 John Carter (2012)
 Pride (2014)
The Square (2017)
 Tomb Raider (2018)

Tv-serier 

 The Wire (2002-2008)
 The Devil's Whore (2008)
The Affair (2014-)

Eksterne henvisninger 

 

Skuespillere fra England
Tv-instruktører
Personer fra Sheffield
Delia Sheppard

Delia Sheppard (født 1961) er en dansk skuespiller og model, der har spillet hovedroller i amerikanske b-film såsom Sexbomb (1989), Witchcraft II: The Temptress (1990), Mirror Images (1992), Roots of Evil (1992) og Vampire in Vegas (2009).

Hun spiller desuden over for Sylvester Stallone i Rocky V (1990).

Inden filmkarrieren arbejdede Delia Sheppard som danser på Lido i Paris. Hun var Penthouse Pet of the Month i april 1988.

Litteratur / kilder 
 Nicolas Barbano: Hun er B-filmenes danske dronning (Rapport Piger nr. 1, 1995)

Eksterne henvisninger 
 

Modeller fra USA
Skuespillere fra Danmark
Sygesikring

Sygesikring er en offentlig ordning, der garanterer borgerne gratis eller delvist brugerbetalt behandling i tilfælde af sygdom.

Danmark har haft sygesikring siden 1971, hvor sygekasseordningen blev afskaffet. Den danske sygesikring dækker, eller giver tilskud til bl.a. behandling hos praktiserende læger, medicin, tandlægebehandling, psykologbistand, kiropraktorbehandling, speciallægebehandling, fysioterapeutbehandling samt rejsesygeforsikring. I de senere år er private sundhedsforsikringer blevet populære som supplement til den offentlige sygesikring.

Se også 
 Sygesikringskort

Kilder og henvisninger 

Sundhedsvæsen
Sundhedspolitik
Milo Manara

Milo Manara (født Maurilio Manara den 12. september 1945 i Luson, Italien) er en italiensk tegner, især berømt for sine erotiske tegneserier.

Bibliografi 
 Abekongen
 Borgia 1: Blod til Paven
 Borgia 2: Magt og blodskam
 Borgia 3: Syndens flammer
 Christoffer Columbus
 Der var engang en mur
 Det gyldne æsel
 El Gringo
 En duft af karamel 1
 En duft af karamel 2
 En fatal forbindelse
 Giuseppe Bergmans eventyr 1: HP og Giuseppe Bergman
 Giuseppe Bergmans eventyr 2: En forfatter søger seks personer
 Giuseppe Bergmans eventyr 3: Dies Irae. Giuseppe Bergmans afrikanske eventyr
 Giuseppe Bergmans eventyr 4: Eller en drøm. Giuseppe Bergmans indiske eventyr
 Giuseppe Bergmans eventyr 5: Gensyn med stjernerne
 Gulliveriana
 Honey alene hjemme
 Indian summer 1
 Indian summer 2
 Kama Sutra
 Kli*k*toris 1
 Kli*k*toris 2
 Kli*k*toris 3
 Kunsten at give en endefuld
 Menneskerettigheder – 6 fortællinger om undertrykkelse
 Mini Comics 21: Kli*k*toris
 Når enden er god – De venetianske internetpigers hævn
 Papirmanden
 Rejsen til Tulum
 Revolution!
 Skinnet bedrager
 Skjult kamera
 Venus & Salome
 Vovehalsene 3: Den afskyelige snemand

Litteratur / kilder 
 Nicolas Barbano: Manara tegner, så det slår klik for pigerne (Super PS nr. 1, 1995)

Eksterne henvisninger 

 Officiel hjemmeside

Tegneserietegnere
Kunstnere fra Italien
Hot d'or

Hot d'or er en filmpris, der 1992-2001 blev uddelt i diverse kategorier for de bedste værker og præstationer inden for pornofilmens verden. Prisuddelingen fandt sted i forbindelse med den årlige filmfestival i Cannes og fungerede til pressens begejstring nærmest som parodi på denne, hvorfor filmfestivalen fik den stoppet. Priserne blev uddelt af det franske brancheblad Hot Video.

Litteratur / kilder 
Nicolas Barbano: Årets hotteste prisuddeling (Super Rapport nr. 10, 1995)

Filmpriser fra Frankrig
Filmfestivaler i Frankrig