kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Amerikansk hassel

Amerikansk hassel (Corylus americana) er en stor, løvfældende busk med spiselige nødder. Planten kendes i Danmark kun fra botaniske haver og større parker.

Kendetegn 
Amerikansk Hassel er en stor, løvfældende busk med en tæt, efterhånden halvkugleformet vækst. Under gunstige betingelser kan enkelte individer udvikle sig til små træer. Barken er først lysegrøn og besat med klæbrige hår, så bliver den rødbrun med lyse barkporer, og til sidst er barken lysegrå og glat. Knopperne sidder spredt, og de er ægformede og hårklædte med tydelig spids. Bladene er ægformede eller ovale med hjerteformet grund, groft og dobbelt savtakket rand og lang spids. Høstfarven er gylden og rustrød. Blomstringen foregår i foråret, dvs. før løvspring, og de hanlige blomster er samlet i hængende rakler, mens de hunlige sidder sammen i hovedagtige stande. Frugterne er nødder, som sidder samlet i en tæt klynge (omtrent som hos tyrkisk hassel).

Rodsystemet består af mange, højtliggende hovedrødder (de fleste inden for de øverste 15 cm af jorden. Finrødderne vokser lodret op og danner et tæt rodfilt. Nødderne er velsmagende, men noget mindre end nøder af Almindelig Hassel.

Planten bliver op til 5 m høj og bred, men ofte er den dog noget mindre, når den vokser uden for sit naturlige udbredelsesområde.

Hjemsted 
Amerikansk Hassel har sin naturlige udbredelse i det østlige USA og Canada, hvor den er knyttet til flodbredder, skovbryn, lysninger, hvor der er humusrig, veldrænet og næringsrig jord.

Mellem Lake Manitoba i den sydlige ende af delstaten Manitoba, Canada,  og statsgrænsen ind mod North Dakota, USA, findes tidligere prærie med bevoksninger, hvor urter og buske er blandet med enkelte træer. Her vokser arten sammen med bl.a. 
Almindelig Særkrone, amerikansk nældetræ, amerikansk snabelkalla, Asclepias verticillata (en art af silkeplante), blodurt, Bouteloua curtipendula (en art af moskitogræs), Cornus alternifolia (en art af kornel), dunet steffensurt, Fraxinus nigra (en art af Ask), Sisyrinchium campestre (en art af blåøje), Verbena bracteata (en art af jernurt) og virginsk ærenpris

Galleri

Noter 

Frugtbuske
Hassel
EM i fodbold 2013 (kvinder)

Europamesterskabet i fodbold for kvinder 2013 (UEFA Women's Euro 2013) var det 11. EM i fodbold for kvinder gennem tiden afholdt af UEFA. Slutrunden blev afholdt i Sverige fra den 10. juli til 28. juli 2013. Slutrunden havde deltagelse af 12 hold.

Slutrunden blev den bedst besøgte kvindelige europamesterskab for kvinder nogensinde.

Finalen blev vundet af Tyskland, der slog Norge 1-0 i finalen foran 41.301 tilskuere på Friends Arena i Solna, Stockholm.

Værtsland 
To lande havde ansøgt om værtsskabet for turneringen, Holland og Sverige. Den 4. oktober 2010 annoncerede UEFA på en ceremoni i Minsk, Hviderusland, at Sverige fik tildelt værtsskabet.

Kvalifikation 

1 Fed skrift viser mesteren for det år. Kursiv viser værten det år
2 Som Vesttyskland

Stadioner 
Kampene blev spillet på syv forskellige stadioner. På visse stadioner var tilskuerkapaciteten reduceret under slutrunden. For eksempel var kapaciteten på Friends Arena, hvor finalen blev spillet 28. juli, reduceret fra ca. 50.000 til 30.000 tilskuere.

Dommere
UEFA udpegede tolv fodbolddommertrioer til at dømme ved slutrunden. Dommerne blev udpeget 19. juni 2013. 
Alle dommerne havde under turneringen indkvartering i Jönköping.

Dommere

 

Linjedommere

Fjerdedommere

Gruppespil

Gruppe A

Gruppe B

Gruppe C

Rangering af tredjepladser
De to bedste hold på tredjepladsen i grupperne gik videre til slutspillet. I rangeringen af holdene på tredjepladserne brugte man kun holdenes pointantal. 
UEFA valgte at bruge denne metode for at undgå at holdene i sidste spillerunde af gruppespillet udnyttede resultaterne i de andre kampe og dermed ville få fordel af at spille senere. Desuden ville man også eliminere styrkeforskellen mellem grupperne ved at eliminere målscoren som faktor. Da både Danmark og Rusland endte med to point efter gruppespillet, blev der den 18. juli trukket lod om den sidste plads i slutspillet. Denne lodtrækning vandt Danmark, som dermed fik en plads i kvartfinalen.

Slutspil

Kvartfinaler

Semifinaler

Finale

Statistik

Målscorere
5 mål
 Lotta Schelin

3 mål
 Nilla Fischer

2 mål

 Mia Brogaard
 Mariann Gajhede
 Marie-Laure Delie
 Eugénie Le Sommer

 Louisa Nécib
 Wendie Renard
 Célia Okoyino da Mbabi
 Melania Gabbiadini

 Solveig Gulbrandsen
 Verónica Boquete
 Jennifer Hermoso
 Josefine Öqvist

1 mål

 Johanna Rasmussen
 Eniola Aluko
 Laura Bassett
 Toni Duggan
 Annica Sjölund
 Simone Laudehr
 Lena Lotzen
 Dzsenifer Marozsán

 Anja Mittag
 Dagný Brynjarsdóttir
 Margrét Lára Viðarsdóttir
 Ilaria Mauro
 Marit Fiane Christensen
 Ada Hegerberg
 Kristine Wigdahl Hegland

 Ingvild Isaksen
 Nelli Korovkina
 Elena Morozova
 Elena Terekhova
 Alexia Putellas
 Kosovare Asllani
 Marie Hammarström

Selvmål
 Raffaella Manieri (i kampen mod Sverige)
 Irene Paredes (i kampen mod Norge)

Hæder
Turneringens UEFA-trup

Guldstøvlen (Golden Boot)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 UEFA Women's Euro 2013  UEFAs officielle side.

2013
Fodbold i 2013
Fodbold i Sverige
Brabrandstien

Brabrandstien går fra Aarhus centrum, langs Aarhus Å og rundt om Brabrand Sø. Brabrandstien er en cirka 19 km lang og en asfalteret gang- og cykelsti. Stien starter ved Folkehuset i Carl Blochs Gade, den forhenværende Hammelbanegård. Den udgør det første stykke af vandreruten Aarhus-Silkeborg. 

I 1950 blev anlæggelsen godkendt som et beskæftigelsesprojekt der havde til formål at give byens borgere bedre mulighed for at komme ud i naturen, og i 1956 var det meste af arbejdet færdigt. I 1959 blev 158 ha mellem stien og Brabrand Sø fredet. Stien passerer forbi mange haveforeninger, åbne engarealer, et naturcenter, to udkigstårne, Brabrand Kirke og flere broer over åen. Stien krydser over Vestre Ringgade og under Viby Ringvej. Mellem Viby Ringvej og Søren Frichs Vej er der sti på begge sider af åen, så turen på denne del af strækningen danner et 8-tal med "De Tre Broer" som knudepunkt. På en sten, som blev rejst 1989 ved Århus Rostadion i Brabrand, lyder teksten:

Fredning
Hele området omkring Brabrand Sø blev fredet i 1959 umiddelbart efter, at Brabrandstien blev  anlagt. Det  var for  at sikre udsigten ud over søen fra den nyanlagte sti.  Kendelsen fastsætter at der ikke må bygges eller beplantes i området.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Turforslag med kort  på aarhus.dk

Fredede arealer i Danmark
Naturområder i Aarhus
Stien
Den rullende opera

Den Rullende Opera er et turnerende, dansk operakompagni stiftet i 2006 af Jacob Heide Madsen, Lars Henriksen og Sara Fiil under mottoet: "Opera for folket". Kompagniet har en målsætning om at præsentere et usædvanligt og underholdende operarepertoire i små og intime opsætninger. 

Kompagniet ledes af musikalsk leder, Louise Schrøder, produktionsleder, Anne Sophie Gertz, administrativ leder, Lars Henriksen og kunstnerisk leder, Christopher Cowell. 

Den rullende opera har siden 2006 turneret til mere end 55 danske byer og opsat følgende operaer:

10 nyopsætninger
Rita af Gaetano Donizetti
Mirakeldoktoren af G. Bizet
Une Education Manquee af Emmanuel Chabrier
Den Forvandlede Kat af Jacques Offenbach
Antonia af J. Offenbach,
Grandtanten af J. Massenet
Natklokken af G. Donizetti
Løgneren i Døgneren af Mozart/ Rasmus Hansen & Anne Brodin
Fridolin af Phillip Faber/ Lars Henriksen
De indbildte sygeplejersker af Léo Delibes
Kashchey, den udødelige af N. Rimskij-Korsakov

Tre genopsætninger 

Rita af G. Donizetti
Mirakeldoktoren af G. Bizet
Une Education Manquèe af E. Chabrier

Fem uropførelser
Grandtanten af J. Massenet,
Løgneren i Døgneren af Mozart/ Rasmus Hansen og Anne Brodin
Fridolin (bestillingsværk af Phillip Faber/Lars Henriksen)
De indbilte sygeplejersker af L. Delibes
Kaschey, den udødelige af N. Rimskij-Korsakov

7 nyoversættelser
Mirakeldoktoren af G. Bizet
Antonia af J. Offenbach
Grandtanten af J. Massenet
Natklokken af G. Donizetti
Den Forvandlede Kat af J. Offenbach
De indbildte sygeplejersker af L. Delibes
Kaschey, den udødelige af N. Rimskij-Korsakov

To nyproduktioner

Løgneren i Døgneren af Mozart/ Rasmus Hansen / Anne Brodin
Fridolin af Phillip Faber/ Lars Henriksen

I alt omkring 155 forestillinger. Herudover har kompagniet lavet workshops, foredrag/. undervisningsmateriale, interaktiv scenografi og undervisning på konservatorierne.

Siden 2012 har Lotte Heise været protektor for Den Rullende Opera

Eksterne kilder/henvisninger
 Kompagniets websted  via web.archive.org
Operakompagnier
PGO Scooters

PGO Scooters er et scootermærke, der fremstilles af scooterfabrikanten Motive Power Industry. Mærket stammer fra Dacun i Taiwan, hvor fabrikanten er etableret i 1964.

PGO-mærket omfatter knallerter, motorcykler og ATV'ere.

PGO indgik et teknisk samarbejde med italienske Piaggio (producenten af Vespa), det varede fra 1972 til 1982; det var også gennem dette samarbejde at virksomheden fik sit navn (P iag G i O). 

PGO Scooters i USA importeres og distribueres af Genuine Scooters og modellerne kendes som mærkerne Blur, Buddy og Roughhouse. I Canada sælges PGO scooters med PGO-mærket.

PGO scooters er indkøbt i stort antal til den danske postvirksomhed Post Danmark.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Fremstillingsvirksomheder fra Taiwan
Motorcykelproducenter
Motorcykelmærker
Knallertmærker
Heptarkiet

Heptarkiet (de syv kongedømmer) er en betegnelse for England i perioden fra ca. år 500 til ca. år 850.

Der er tale om den angelsaksiske tid før Vikingetiden (hvor Regnar Lodbrogs sønner gik i gang med at erobre det senere Danelagen).

De syv kongedømmer var: Wessex, Mercia, Northumbria, Kent, East Anglia, Essex og Sussex.  Tallet syv skal tages med forbehold, da nogle af landene i perioder var vasaller under andre stater. Dette gælder især for Essex og Sussex.

Der kendes også andre angelsaksiske kongedømmer fx Lindsey, Hwicce, Magonsaete, Wihtware, Middle Anglia, Haestingas og Gewissae (forløber for Wessex).

Referencer 

Angelsaksere
Vikingetid
England i middelalderen
Angelsaksiske kongeriger
Holiday Club Katinkulta

Holiday Club Katinkulta er et feriecenter i Vuokatti i Kainuu-regionen, som er beliggende i det nordøstlige Finland. Katinkulta udbyder et række sportfaciliteter, der bl.a. tæller badminton, tennis, squash, floorball, volleyball, bowling, gymnastik og golf. Desuden findes et af Finlands mest populære skiområder nær Vuokatti.

Referencer 

Hoteller i Finland
Vuokatti

Vuokatti er en finsk by i Sotkamo Kommune, der er beliggende i Region Kainuu i det nordøstlige Finland. Byen har en væsentlig samisk befolkning og kultur.

Sport 
I Vuokatti findes der en stor sportspark, hvor der er etableret en skitunnel, således der kan trænes langrend om sommeren. Umildbart nord for byen findes et lille alpint skicenter, med pister som løber ned af byen største bakke Porttivaara på 345 m.o.h.. I samme område findes Vuokatti Skihopbakke der er opført i 1947, og er blevet brugt ved Junior-VM i nordisk skiløb 1992 og European Youth Olympic Festival i 2001. I 2013 blev der afholdt VM i orienteringsløb 2013.

Eksterne henvisninger 

Byer i Finland
Sotkamo

Sotkamo [] er finsk by og kommune med 10.685 indbyggere (2012) i det nordøstlige Finland. Byen ligger 500 km nordøst for hovedstaden Helsinki.

Referencer 

Byer i Finland
Kommuner i Finland
Hiukka

Hiukka er et finsk baseballstadion i Sotkamo. Stadionet er hjemmebane for klubben Sotkamon Jymy og Vuokatin Veto. Stadionet blev også brugt som rammen om VM i orienteringsløb 2013, og dennes åbningsceremoni samt sprintfinale.

Galleri 

Idrætsanlæg i Finland
Vietnamesisk Wikipedia

Indholdet skabes som de øvrige sprogversioner ved brug af bl.a. MediaWiki og wikisoftware. Vietnamesisk Wikipedias primære konkurrent er Vietnams encyklopædiske ordbog (Từ điển Bách khoa toàn thư Việt Nam), som er en statsstøttet encyklopædisk ordbog, der også er tilgængelig på internettet. I november 2016 er den vietnamesisksprogede wikipedia den 12. største udgave af Wikipedia.

Historie 
Den vietnamesisksprogede Wikipedia lanceredes i november 2002, med en forside og en artikel om Internet Society. Projektet fik kun lidt opmærksomhed og fik ikke markante bidrag før det blev relanceret i oktober 2003. Den nyere Unicode-kompatible MediaWiki-software blev installeret snart efter.

26. august 2008 havde vietnamesisk Wikipedia nået 50.000 artikler, det kendetegnede en milepæl. Omkring 432 af artiklerne var oprettet af botter. 12. september 2009 havde projektet nået 100.000 artikler og ca. 5 % var bot-genererede. I juli 2013 havde udgaven over 750.000 artikler.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Vietnamese Wikipedia mobile version

Wikipedia efter sprog
Etableret i 2002
Simone Niggli-Luder

Simone Niggli-Luder er en schweizisk orienteringsløber, som tilhører den absolutte verdenelite inden for sin idræt. Hun har indtil videre (VM 2013) vundet 23 guldmedaljer ved VM i orienteringsløb. Simone blev i 2003 gift med Matthias Niggli.

Den 29. september 2013 meddelte hun, at hun indstiller karrieren.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Orienteringsløbere
Sportsfolk fra Schweiz
Bad Grund

Bad Grund er en by og kommune i det centrale Tyskland, beliggende under Landkreis Göttingen i delstaten Niedersachsen. Kommunen ligger i det vestlige Harzen, ca. 7 km vest for Clausthal-Zellerfeld, og 10 km nord for Osterode am Harz.

Kommunen Bad Grund havde i 2013 8824 indbyggere og består af bydelene Bergstadt Bad Grund (2398 indb.), Flecken Gittelde (1888), Badenhausen (1882), Eisdorf (1345), Windhausen	(994) og Willesen (317)).

Historie 
De tidligste stednavne for Grund var i  år 1317 Fundo, 1321 Grunt, 1322 Grunt, 1405 Grund og 1504 Grunde. Grund kan betyde "en lavning mellem to floder", "jord", "dyb" eller "dal".

Bergstadt Bad Grund er den ældste af de syv Oberharzer bjergbyer. Grund blev første gang nævnt og dokumenteret som en skov. Omkring 1450 havde beboelsen udviklet sig til en bjerby med en malmmine. Hertug Heinrich 2. af Braunschweig-Wolfenbüttel gav i 1524 Grund "Bergfreiheit", retten til at udvinde metalforekomsterne. Den producerede malm blev smeltet i nabolandsbyerne. 1572 havde Grund 366 indbyggere.

I det 19. århundrede gik malmudvindingen i Harzen tilbage og den sidste malmmine i Harzen blev nedlagt i 1885. 
Grund fandt en udvej ved at man i minerne fandt blyglans, zinkblende, kopperkis og baryt. Desuden kunne Grund udvikle sig til at få et kurbad.

I midten af det 19. århundrede blev Grund en kurby og fik i 1906 den officielle betegnelse Bad Grund.

Jern og zinkværket Erzbergwerk Grund blev nedlagt 1992.

Seværdigheder 
 Minedriftmuseet „Schachtanlage Knesebeck“, der med sine overjordiske anlæg med skakthallen og maskinhuset, besøgsminen med sine underjordiske vandgange og hjulstuer, minekøretøjerne over jorden,  og museets udstilling fortæller meget om den lange udviklingshistorie af minen “Hilfe Gottes”, fra middelalderlig minedrift i Bad Grund til en af de mest moderne malmminer i Europa. Minen blev den sidste og mest udbyttegivende mine i “Oberharzen”.
 HöhlenErlebnisZentrum An der Tropfsteinhöhle er et oplevelsescentrum i den 60 millioner gamle drypstenshule. I et sprængt hulrum er der en udstilling om Ibergs geologi. Iberg (bjerget hvor hulen ligger i) var et koralrev der udviklede sig for 385 millioner år siden i den sydlige del af Stillehavet. Den “kom hertil” på grund af pladetektonik. Efter denne del af museet kommer Iberger drypstenshule – en nedlagt jernmalmmine og besøgshule siden 1874. Der arrangeres rundvisninger.
 Ure-museet Bad Grund i Elisabethstraße viser ure fra mange lande og dokumenterer ure-teknikkens udvikling fra renæssancen til nutiden. Samlingen omfatter cirka 1700 genstande. Der er åbent fra tirsdag til søndag. 
 WeltWald Harz ligger i nærheden af Bad Grund og på de ca. 100 ha findes der 285 træ- og 238 buskarter fra forskellige skove i den tempererede klimazone – i alt ca. 113.000 planter.

Eksterne henvisninger   

Kommunens websted
www.hoehlen-erlebnis-zentrum.de
www.WeltWald Harz.de

Byer i Niedersachsen
Byer i Kreis Göttingen
Kommuner i Niedersachsen
Harzen
Christopher Polhem

Christopher Polhem (født 18. december 1661, død 30. august 1751) var en svensk mekaniker.

Liv og gerning 
Polhem måtte i sin ungdom tjene opholdet som skriver, oppebørselsmand og lignende på svenske godser, men anvendte samtidig al sin fritid til studier, især over mekaniske emner og fik sig indrettet et mekanisk værksted. Latin lærte han hos en præst imod at lave ham et kunstigt stueur. 

24 år gammel kom han til universitetet i Uppsala, hvor han snart blev kendt for sit mekaniske snille. Efter, at han havde fået indrettet en snild mekanisme til at føre malm op af Falun-gruberne, blev han af kongen gjort til bjergmekaniker. I årene 1694-97 rejste han i Tyskland, Holland, Frankrig og England, hvorfra han kom hjem med store kundskaber i mekanik. Blandt hans mangfoldige mekaniske arbejder må nævnes overførelsen på længere afstand af vandkraft til brug i bjergværker, en opfindelse, der indførtes flere steder. 

I 1712 hjalp han til med de store dokanlæg i Karlskrona, og i slutningen af Karl XII’s regering fik han overdraget udførelsen af en kanalforbindelse mellem Kattegat og Østersøen. Værket blev begyndt, men da det efter Karl’s død og fredsslutningen, der åbnede de gamle søveje igen, var mindre nødvendigt, blev det ikke fortsat dengang. 

Foruden arbejdet med disse og andre vandbygningsarbejder var han virksom på mange andre måder. Han fremmede landets metalindustri, opfandt maskiner til fremstilling af hjul til urværker, lavede hammerværker og udnyttede hertil landets overflod af vandkraft. Georg I af Storbritannien fik ham til at indrette en møntmaskine i Kassel og foretage forbedringer ved bjergværksdriften i Harzen, men hverken han eller zar Peter den Store i Rusland formåede at vinde ham for deres riger. 

Til trods for sit store praktiske arbejde fik han tid til adskillig skribentvirksomhed. Han lod trykke tabeller, der indeholdt resultaterne af hans undersøgelser over vandbevægelsen i kanaler under forskellige forhold samt vandets arbejdsevner, og han udbredte megen nyttig kundskab herom gennem sine værksteder og ved mundtlig undervisning. Polhem regnes for grundlæggeren af svensk mekanik.

Noter

Litteratur 
 "Polhem, Christopher" (i: Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave; København 1925; s. 353) 

Mekanikere
Opfindere fra Sverige
Kommandører af 1. klasse af Nordstjerneordenen
Svenskere i 1600-tallet
Personer i frihedstiden
Salmonsens
Medlemmer af Kungliga Vetenskapsakademien
Ladestation

En ladestander eller ladestation er en anordning til overføring af elektrisk energi til elbiler og hybridbiler. For elbilerne er de en forudsætning, for at bilerne regelmæssigt kan "tankes" med el og ikke risikerer at blive stående med tomt batteri, det gælder især for dem, som bor i byer og som mangler adgang til eget eludtag eller som ikke kan lade på f.eks. arbejdspladsen. For hybridbilerne er ladestanderne et godt supplement for at forlænge rækkevidden med ren eldrift.

Endnu mangler standarder og klare rutiner for infrastruktur, betalingsmåde, sikkerhed og andre praktiske detaljer. Betaling er knyttet til udbyder, og kan i Danmark ske på tværs af udbydere ligesom roaming kendes fra mobiltelefonbranchen. Ladestanderen kan stå ved en parkeringsplads reserveret til elektriske biler så ladestanderen er tilgængelig; Københavns Kommune havde 756 p-pladser til elbiler i 2021. 78% af danske bilejere har egen grund som potentielt kan få installeret en lader. Dog har København og Frederiksberg mange boligblokke, så kun 20% af bilister kan lade hjemme. Flere arbejdspladser har også ladestandere til de ansatte. Større installationer af ladestandere reguleres i Danmark af 'Ladestanderbekendtgørelsen '.

Små ladestanderne er udstyret med et eller to 230 voltsudtag, 10 A eller (hvilket bliver almindeligere) 16 A, som giver 2-3 kW. Ladehastigheden kan være vidt forskellig, afhængig af ladestanderens type og effekt, samt bilens evne til at modtage strøm. De fleste ladestandere giver 11-22 kW vekselstrøm, og de fleste elbilers omformer kan tage imod 11 kW vekselstrøm. Såkaldte lynladere er op til 150 kW jævnstrøm direkte til bilens batteri. Bil og ladestander kommunikerer gennem ladekablet og aftaler lade-effekten løbende, og giver den såkaldte ladekurve. Udgiften til ladestedet består dels af selve ladestanderen, dels af de jordledninger der skal føre strømmen frem fra elnettet til ladestanderen.

Flere ressourcer er tilgængelige til at finde ledige ladestandere.

Særligt kraftige ladestandere findes til lastbiler, busser, både og lignende. For eksempel har Linje 2A bus et 288 kWh batteri som lades med op til 450 kW i 6½ minut ad gangen. Ved Novo i Bagsværd blev en ladestation med 33 ladere med hver 150 kW åbnet i November 2021. Stationen har egen transformator, og skal efterhånden lade 66 busser om natten.

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger 

Elektrisk energiinfrastruktur
Elkøretøjer
Akkumulatorteknik
Georg August Wallin

Georg August Wallin (født 24. oktober 1811 på Åland, død 23. oktober 1852 i Helsingfors) var en finsk orientalist og rejsende. 

I en ung alder blev Wallin docent i orientalske sprog ved Universitetet i Helsingfors og udkastede derefter planen til en større forskningsrejse i de arabisktalende lande; til denne forberedte han sig i et par år med stor omhu og drog derpå af sted 1843; i begyndelsen af det følgende år nåede han Kairo, der blev hans opholdssted gennem flere år. Her levede han fuldstændig som orientaler under navnet Vali Efendi og erhvervede sig grundige kundskaber både i det moderne arabiske talesprog og i østerlandske kulturforhold. 

I de følgende år foretog han længere rejser til Syrien, Bagdad og Persien, indtil han 1849, trykket af tungsind og sygdom, vendte tilbage til Europa. Wallin mødte her stor anerkendelse og blev 1851 udnævnt til professor i Helsingfors, men han var knap begyndt på udarbejdelsen af det store materiale, han havde hjembragt, før døden ramte ham. 

Nogle enkelte tekstudgaver og nogle spredte afhandlinger om beduinernes dialekter (udgivne efter hans død i "Zeitschrift der deutschen morgenländischen Gesellschaft") blev det hele udbytte af hans virksomhed. Ved siden af Burckhardt kan Wallin vel anføres som den europæiske forsker, hvem det mest er lykkedes at trænge ind i ørkenarabernes tænkesæt og udtryksmåde.

Kilder 

 

Orientalister
Filologer fra Finland
Ansatte ved Helsinki Universitet
Personer fra Helsinki
TC9 Hornet

TC9 Hornet er en dansk elracer lavet af Glenn E. Nielsen - og ejet af True Cousins (fætrene Glenn E. Nielsen og Hans-Henrik Thomsen).

Den 10. juli 2013 slog TC9 Hornet med Glenn E. Nielsen som kører, verdensrekorden for 201 meter (1/8 Amerikansk mil) for 300 Volts elbiler om aftenen på den svenske bane Malmö Raceway. Den tidligere rekord var 7,63 sekunder - og TC9 Hornet slog denne og brugte 7,01 sekunder.

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger
 youtube.com: World Record: TC9 Hornet by True Cousins run 7,07 sek in the 1/8-mile
 20. jun 2013, ing.dk: DHB2013: Mød elbilen der tog dem alle + ny video Citat: "...Men efter 10 minutter ringer telefonen. Det er løbsledelsen der beder teamet om, at komme og hente deres pokal. De har fået en andenplads, og det udløser derved den første præmie for teamet, i en konkurrence mod benzin biler..."

Elbiler
Georg Wallin

Georg Wallin henviser til:

* Georg Wallin den ældre (1644–1723), svensk biskop
 Georg Wallin den yngre (1686–1760), svensk biskop
 Georg August Wallin (1811–1852), finsk orientalist