kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Persondataloven

Persondataloven er en tidligere dansk lov, der regulerede hvornår og hvordan personoplysninger må behandles. Som hovedregel regulerede persondataloven al elektronisk behandling af personoplysninger, men regulerede desuden også for manuel behandling af personoplysninger indeholdt i et register. Loven gjaldt for private virksomheder, foreninger og organisationer samt offentlige myndigheder (undtagen behandlinger foretaget for Politiets Efterretningstjeneste og Forsvarets Efterretningstjeneste). 

Loven blev ophævet i 2018 i forbindelse med vedtagelsen af Databeskyttelsesloven og ikrafttræden af Databeskyttelsesforordningen.

Behandlingsregler 
Persondataloven opdelte personoplysninger i tre typer:
 Følsomme oplysninger
 Oplysninger om andre rent private forhold
 Almindelige ikke-følsomme oplysninger
Persondataloven indeholder nogle generelle behandlingsregler, som altid skal være opfyldt, hvilket blandt andet er, at der skal være et sagligt formål for enhver behandling af personoplysninger. For de forskellige personoplysningstyper findes der forskellige betingelser og procedurer for behandling af oplysninger.

Rettigheder 
Persondataloven gav den registrerede en række rettigheder:
 Ret til indsigt i de oplysninger, der behandles om den registrerede.
 Ret til at få information om, at der indsamles oplysninger om den registrerede.
 Ret til at få slettet eller rettet urigtige oplysninger.
Som hovedregel skal alle behandlinger af personoplysninger anmeldes til Datatilsynet, men loven indeholder alligevel flere undtagelser til anmeldelsespligten. 

Loven omfatter desuden måden og tidsrummet oplysninger skal udleveres på. Artikel 12 fastslår nemlig, at personoplysinger skal udleveres på skrift og inden for en måned efter forespørgslen.

Lovens område 
Loves område beskrives i §1 og §2 i Persondataloven. I §2 stk. 3 fremgår det, at loven ikke omfatter fysiske personer, der udøver aktiviteter af ren privat karakter. I §2 stk. 11 fremgår det, at loven ikke gælder for behandlinger, der udføres for Politiets Efterretningstjeneste og Forsvarets Efterretningstjeneste. At Forsvarets Efterretningstjeneste ikke er omfattet af loven, er blandt andet blevet kritiseret af formanden for Rådet for Digital Sikkerhed Birgitte Kofod Olsen og professor i it-ret Søren Sandfeld Jakobsen.

Se også 
 Persondataforordningen

Fodnoter

Eksterne henvisninger 
Den fulde tekst: Lov om behandling af personoplysninge
http://www.datatilsynet.dk/offentlig/kort-om-persondataloven/ 
Lovgivning – Hvilke love er vigtige inden for digital bevaring? 

Danmarks love
Databeskyttelse
Digital bevaring
Norddistriktet

Norddistriktet (hebraisk: מחוז הצפון, mehoz hatzafon, også det nordlige distrikt) er et af Israels seks administrative distrikter, med et areal på 3.324 km² (3.484 med både land og vand). Hvis man tager Golanhøjderne med, 1.154 km², så kommer arealet op på 4.478 km². Norddistriktets hovedstad og største by er Nazaret.

Golanhøjderne har fungeret som et underdistrikt til Israels Norddistrikt siden Golanhøjdeloven i 1981, dette til trods for at Golanhøjdernes indlemmelse ikke er anerkendt internationalt, og den ikke-bindende erklæring fra FNs sikkerhedsråd (Resolution 497) sagde, at indlemmelsen var ugyldig.

Demografi 
Ifølge Central Bureau of Statistics-data fra 2005:
 Total befolkning: 1 2161 800 (2007)
 Etnisk fordeling:
 Arabere: 622 400 (52.5 %)
 Jøder: 523 400 (44.2 %)
 Andre: 39 600 (3.3 %)
 Religiøs fordeling:
 Jøder: 523 400 (44.2 %)
 muslimer: 443 800 (37.4 %)
 Drusere: 93 000 (7.8 %)
 kristne: 87 500 (7.4 %)
 Ikke klassificeret: 35 400 (3 %)
 Befolkningstæthed: 265/km²

Norddistriktet er det eneste distrikt hvor majoriteten af indbyggerne er arabere.

Referencer 

Israels distrikter
Mitte

Mitte kan henvise til:
 Mitter – gruppe af små stikkende myg
 Berlin Mitte – bydel i Berlin
Anton von Werner

Anton von Werner (født 9. maj 1843 i Frankfurt an der Oder, død 4. januar 1915 i Berlin) var en preussisk historiemaler.

Anton von Werner begyndte sin karriere i året 1857 som lærling, før han i 1860 begyndte at studere ved Berlins Akademie der Künste. For at samle flere indtryk rejste han i 1862 til akademiet i Karlsruhe for at fortsætte uddannelsen der. I 1870 eskalerede konflikten mellem Frankrig og Preussen, og Anton von Werner deltog som soldat i den tysk-franske krig, 27 år gammel. Samme år mødte han første gang kronprins Friedrich Wilhelm. Da han kom tilbage fra felten i 1871 drog han tilbage til Berlin, hvor han boede i Lützowstraße 31. I 1874 flyttede han til en villa i Potsdamer Straße 113, og havde da allerede en etableret position som maler og var forholdsvis velstående. I 1875 blev han direktør for Königliche Hochschule der bildende Künste. Samme år åbnede han et nyt atelier i Karlsbad 21. Han blev generalkommisær for den tyske afdeling i verdensudstillingen i 1895 og senere også formand for Berlins kunstnerforening. Hans æresgrav befinder sig på den gamle Zwölf-Apostel-Kirchhof i Berlin-Schöneberg.

Anton von Werners mest kendt værk er "Die Proklamation des Deutschen Kaiserreiches", hvor motivet er fra Spejlsalen i Versailles, hvor det tyske kejserrige udråbtes til de tyske fyrsters sabelhilsen. Slottet Versailles var hovedkvarter for de preussiske styrker i Frankrig under den tysk-franske krig, og frem til Frankrig havde betalt de pålagte krigsskadeserstatninger.

Vigtige værker 

 1864 "Kinderkopf im Profil"
 1867 "Kauernder Jüngling"
 1872 "Allegorie auf die Entstehung der deutschen Einheit" (en forstudie til mosaikken til Siegessäule i Berlin)
 1873 "Husar und älterer Offizier"
 1877 "Die Proklamation des Deutschen Kaiserreiches"

Eksterne henvisninger 
 Biografi, Deutsches Historisches Museum

Malere fra Tyskland
Christoffer Ulfeldt

Christoffer Ulfeldt (død 1653) var dansk rigsråd.

Han var søn af Knud Ebbesen Ulfeldt til Svenstrup og Beate Huitfeldt. 

I september 1605 blev han gift med Maren Ovesdatter Urup.

Han var i 1609 fændrik ved den skånske fanes rostjeneste og deltog i Kalmarkrigen. I 1612-18 var han forlenet med Heine Kirke, i 1618-19 med Froste Herred og fik derefter Gulland. 

I juli 1625 blev han rigsråd og krigskommissær i Skåne, fik derefter Laholm Len, ombyttede dette i 1627 med Tranekær Len og dette igen i 1629 med Helsingborg. I 1627 blev han generalkommissær på Fyn og Langeland. I den danske deltagelse i Trediveårskrigen blev han juni samme år kaldt til Christian 4. i Lauenborg. 

Umiddelbart efter at være blevet ridder af elefanten i 1633 sendtes han til et planlagt fredsmøde i Breslau, men kom kun til Frankfurt an der Oder og måtte vende tilbage med uforrettet sag. I 1637 og 1641 var han til herredage i Bergen. 

Ved Torstenson-krigens udbrud i 1643 fik han sammen med Tage Thott øverste ansvar for Skåne, men forlod i 1644 Helsingborg uden at efterlade nogen besætning, så byen kort efter måtte overgive sig til fjenden; selv tog han ophold på Malmøhus eller i Christianstad. I oktober 1645 modtog han de skånske fæstninger tilbage af svenskerne, og det følgende år var han til grænsebesigtigelse mellem Skåne og Halland.

I 1649 overlod han Helsingborg Len til sin søn Bjørn Ulfeldt. 

Han ejede, foruden Svenstrup, Råbelev, som han købte i 1616, og hvor han opførte en ny hovedbygning i 1637, Møllerød, Haneskov, Ugerup og Vandkive i Skåne. 

Den 24. oktober 1653 blev han begravet i Helsingborg. 

Rigsråder fra Danmark
Danskere i 1600-tallet
Godsejere fra Skåne
Godsejere fra Danmark
Lensmænd fra Danmark
Christoffer
Krigskommissærer fra Danmark
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Personer i Torstenson-krigen fra Danmark-Norge
Strudsen Rasmus

Strudsen Rasmus er en billedbog for børn, skrevet af tegneren, børnebogsforfatteren og børne-TV-værten Jørgen Clevin. Strudsen Rasmus hører til hans mest kendte figurer. Bogen fik en efterfølger i form af Rasmus får besøg, der udkom i 1948.

Strudsen Rasmus har givet fornavn til Rasmus Klump-karakteren skabt af Carla og Vilhelm Hansen.

Referencer 

Børnebøger
Trækfuglene

Trækfuglene er en digtsamling skrevet af Steen Steensen Blicher. Den blev udgivet – i samlet form – i 1838. Flere af digtene havde inden da været udgivet hver for sig i andre publikationer. Samlingen har undertitlen "En Naturconcert" og består af Præludium, Ouverture og 30 fugledigte: 

 Hjejlen 
 Lærken 
 Sisgenen 
 Hornuglen 
 Viben 
 Stæren 
 Storken 
 Glenten 
 Sneppen 
 Silkehalen 
 Sælsorten 
 Droslen 
 Skovduen 
 Falken 
 Thomas i Gjærdet 
 Rørdrummen 
 Brushanen 
 Rylen 
 Horsegommen 
 Muusvaagen 
 Stillitsen 
 Irrisken 
 Svalen 
 Vagtlen 
 Hejren 
 Ternen 
 Gjøgen 
 Lyngspurven 
 Nattergalen 
 Svanen 

Trækfuglene anses for Blichers lyriske hovedværk, og kulminationen er nok følgende digt (i uddrag):

Se også 
 Tekster og melodier på Wikisource

Eksterne henvisninger 
 Oversigt over Steen Steensen Blichers fugledigte på kalliope.org

Digte fra Danmark
Værker af Steen Steensen Blicher
Litteratur i 1838
Sonic Syndicate

Sonic Syndicate er et melodisk dødsmetal-band der blev dannet i 2002 i Falkenberg, Sverige af Richard, Roger og Robin Sjunnesson under navnet Fallen Angels. Med dette navn udgav de fire demoer, og i 2005 ændrede de navnet til Sonic Syndicate.

Medlemmer

Diskografi

Eksterne henvisninger 

 Officiel hjemmeside

Fodnoter 

Melodisk dødsmetal-grupper
Metalgrupper fra Sverige
Musikgrupper fra 2002
Ghadames

Ghadames (berbisk: Hadēməs; klassisk arabisk: غدامس (Ġadāmis)) er en oaseby vest i Libyen, ca. 550 km sydvest for Tripoli, nær grænsen mod Algeriet og Tunesien. Byen har ca. 7000 indbyggere, hovedsagelig tuareg-berbere.

Den gamle bydel, som er omkranset af en bymur og beskrives som "ørkenens perle", er blevet erklæret som verdensarvsområde, på grund af sin bevarede byggeskik og bystruktur. Husene har en vertikal funktionsdeling, med lagerrum på grundplanet, opholdsrum i anden etage og på toppen tagverandaer forbeholdt kvinderne. Byen er delt i syv distrikter, efter de syv klaner som tilhører byen. Hvert distrikt har egne torve og festivalpladser. I 1970'erne blev der bygget moderne huse udenfor området, men mange familier bruger husene i den gamle bydel som sommerbolig, på grund af den gamle byggeskiks evne til at beskytte mod varmen.

Ghadames omtales af Plinius som Cydamus, og må altså have eksisteret i romertiden. I 500-tallet viser optegnelser at der levede en biskop her, mens byen i 600-tallet var muslimsk territorium. Byen havde en vigtig rolle i den transsahariske karavanefart.

Eksterne henvisninger 

 Billedgalleri

Byer i Libyen
Sahara
Verdensarvsområder i Afrika
Jørgen Estrup

Jørgen Frederik Grundtvig Estrup (født 21. juli 1942 på Frederiksberg) er en dansk cand.polit. og politiker, der repræsenterede Det Radikale Venstre i Østre Storkreds i Folketinget fra 1984 til 2000.

Han er søn af tidligere borgmester, redaktør, cand.polit. Lauritz Albert Zwergius Estrup og hustru Else født Grundtvig.

Estrup blev student fra Vestre Borgerdydskole i 1960 og kandidat i nationaløkonomi fra Københavns Universitet i 1969. Han blev ansat ved Københavns Universitet samme år og var fra 1971 lektor i nationaløkonomi. I 1978 blev han af Danida udsendt som økonomisk ekspert til Pakistan; og til Gambia og Senegal i 1981. Han blev prodekan ved Det Samfundsvidenskabelige Fakultet, Københavns Universitet, i 1980 og var det til 1981. Fra 1983 til 1984 var han prorektor for Københavns Universitet.

Hans politiske karriere begyndte i 1975, hvor han blev medlem af Det Radikale Venstres hovedbestyrelse. Han blev første gang opstillet til Folketinget i Slots- og Falkonerkredsene i 1978. Han var formand for partiets arbejdsmarkedsudvalg 1980-1982. I 1983 skiftede han opstillingskreds til Ryvang- og Brønshøjkredsene, hvilket gav ham valg 10. januar 1984. I Folketinget blev han næstformand for den radikale folketingsgruppe 1988-1994 og 1994-2000 gruppeformand. Fra 1994 var han tillige formand for Folketingets Udenrigsudvalg. Det udenrigspolitiske engagement fyldte meget i Estrups tid som folketingsmedlem. Han var også medlem af den danske delegation til FN fire gange; i 1985, 1988, 1990 og 1997, ligesom han var observatør for Folketinget ved Vestunionens samling i Paris i 1987. Fra 1987 var han medlem af North Atlantic Assembly, hvor han senere blev næstformand og general rapporteur. Jørgen Estrup nedlagde sit folketingsmandat i 2000, da han blev udnævnt til cheføkonom for FN's organisation for industriel udvikling, UNIDO, i Wien.

Ud over den parlamentariske aktivitet har Estrup haft en lang række tillidshverv, bl.a. som medlem af repræsentantskabet for Kreditforeningen Danmark i 1986, af repræsentantskabet for Nationalbanken fra 1988 og af repræsentantskabet for SAS fra 1997. Han var også medlem af en række udvalg under sin tid som lektor, bl.a. vedrørende den samfundsvidenskabelige kandidatuddannelse ved Aalborg Universitetscenter 1974-1975, ligesom han var formand for Samarbejdsudvalget for Samfundsvidenskaberne under Rektorkollegiet 1974-1975. Fra 2006 til 2020 var han formand for FN-forbundet.

I 1990 modtog han Aldrig Mere Krigs fredsrose.

Bibliografi 
 Uden kompas (2001)

Kilder og eksterne henvisninger 
 Om Jørgen Estrup på Folketingets hjemmeside
 Gammelt portrætfoto

Nationaløkonomer fra Danmark
Folketingsmedlemmer i 1980'erne
Folketingsmedlemmer i 1990'erne
Folketingsmedlemmer i 2000'erne
Tidligere folketingsmedlemmer fra Det Radikale Venstre
Personer fra Frederiksberg
Personer i Kraks Blå Bog
Ansatte ved Københavns Universitet
Jørgen
Universitetslektorer fra Danmark
Personer med tilknytning til SAS Group
Subsaharisk Afrika

Subsaharisk Afrika (også kaldet Det Sorte Afrika) er det område i Afrika som ligger syd for Saharaørkenen. Siden forrige istid har det afrikanske kontinent været delt af det ekstreme klima i Saharaørkenen – noget som lavede en barriere for transport og samhandel, med undtagelse af Nilen. Meget af området er inden for troperne.

Subsaharisk Afrika er verdens fattigste region efter mange år med stammekonflikter, korruption og eftervirkningerne af europæisk kolonistyre, som blev ophævet i perioden efter 2. verdenskrig for ca. 50 år siden. Den østlige del regnes som menneskehedens vugge.

Se også 
 Nordafrika

Afrika
Euphonium

Euphoniet er det dybeste instrument blandt saxhornene, og det er et udpræget solistisk instrument for tenorstemmer. Et euphonium har en meget blød lyd, og selvom det er stemt i Bb ligesom barytonhornet, så kan dette større horn spille bedre i de dybe toner. Derved overlapper euphoniet en del af tubaernes tonale spændvidde, og når euphoniet ikke spiller solostemmer, supplerer de ofte tubastemmerne. I modsætning til de lysere instrumenters 3 ventiler har et euphonium typisk 4 ventiler. Det er for at kompensere for en skævhed i de dybere toner, som bliver tydelig i store horn. Der er ofte kun ét euphonium (højst to) i et brass band.

Messingblæseinstrumenter
Musik af marine
Hanaskog slot

Hanaskog (før 1658 ) er et slot i Gers Herred i Skåne.

Ejendommen tilhørte siden 1500-tallet slægten Valkendorf. Henning Jørgensen Valkendorf solgte den til Maren Ovesdatter Urup på Svenstrup. Hun blev i 1605 gift med Christoffer Ulfeldt, og deres datter Beate Ulfeldt, gift med Henrik Ottesen Lindenov til Övedskloster, solgte slottet i 1657 til Anna Citzwitz. Siden kom den til rigsråd og rigsadmiral Henrik Bielke til Møllerød.

Den nuværende ejendom Hanaskog er opført 1852-54.

Eksterne henvisninger 
Sylve Åkesson: Om Hanaskog slot  

Slotte i Skåne
Flughafen Berlin-Tempelhof

Tempelhof Lufthavn (også Tempelhof International Airport, Berlin-Tempelhof, ty.: Flughafen Berlin-Tempelhof) er en tidligere tysk lufthavn, der var beliggende i den sydlige del af Berlin i bydelen Tempelhof. Lufthavnen lukkede den 30. oktober 2008, hvorefter Berlin i de næste 12 år alene blev betjent af Tegel and Schönefeld indtil begge lufthavne lukkede og blev erstattet af Berlin Brandenburg lufthavn in 2020.

Tegelhof blev udpeget som lufthavn af det tyske transportministerium i oktober 1923. Den ældste flyterminal blev opført i 1927. I forventning om en kraftigt stigende flytrafik påbegyndte Nazi-Tyskland en storstilet udvidelse og ombygning af lufthavnen i midten af 1930'erne. Som en del af Albert Speers plan for genopbygningen af Berlin under den nazistiske epoke, blev professor Ernst Sagebiel beordret til at erstatte den gamle terminal med en ny terminal i 1934. Tempelhof hovedbygnig var på et tidspunkt mellem de tyve største bygninger i verden.

Lufthavnen blev brugt under Blokaden af Berlin (1948-49) under den kolde krig, hvor al land- og vandtransport til Vestberlin var blokeret.  Arkitekten Norman Foster har kaldt lufthavnen The Mother of all Airports. 

Passagertallet var i 2005 1,5 mio. men faldt siden drastisk, og var i 2007 på blot 350.181.

Nedlæggelse 

Siden 1995 var der offentlig debat om at nedlægge lufthavnen, bl.a. på grund af dens begrænsede kapacitet og manglende muligheder for udvidelser grundet lufthavnens placering midt i et boligområde. Spørgsmålet blev gjort til genstand for en vejledende folkeafstemning 27. april 2008. Trods et flertal blandt de afgivne stemmer for at bevare Tempelhof, førte en for lav valgdeltagelse til, at der i efteråret 2008 blev truffet beslutning om en nedlæggelse. Folkeafstemningen fik en deltagelse på blot 21,2 procent, mens kravet var en valgdeltagelse på mindst 25 procent. Blandt argumenterne for at bevare lufthavnen var, at den ligger centralt – blot 6 km fra Rigsdagsbygningen – og at den af historiske grunde ikke burde lukkes. 

Frem til lukningen blev lufthavnen betjent af blot fire flyselskaber; Brussels Airlines, InterSky, Cirrus Airlines og Windrose Air. Lufthavnens sidste flyvning fandt sted om aftenen den 30. oktober 2008. Maskinen Dornier 328 fra flyselskabet Cirrus Airlines var det sidste regulære rutefly der afgik fra Berlin/Tempelhof. Flyet lettede kl. 22:17 med en halv times forsinkelse og satte kursen mod Mannheim, Baden-Württemberg.

Fremtidig anvendelse 
I december 2013 besluttede Berlins senat, at lufthavnsbygningerne skal indrettes til biblioteker og andre kulturformål.

I dag bruges lufthavnsområdet som friluftspark.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Tempelhof
Tempelhof, Flughafen Berlin-
Etableret i 1923
Ophørt i 2008
Nedlagte lufthavne i Tyskland
Salzlandkreis

Salzlandkreis er en landkreis i den tyske delstat Sachsen-Anhalt, som blev dannet i forbindelse med Kreisreform Sachsen-Anhalt 2007 ved en sammenlægning af de tidligere landkreise Aschersleben-Staßfurt (uden Falkenstein/Harz), Bernburg og Schönebeck.

Geografi 
Med et areal på 1.426 km² er Salzlandkreis den næstmindste landkreis i delataten. Floden Elben danner i øst, på en 22 kilometer lang strækning grænse til nabokreisen Anhalt-Bitterfeld. Landskabet er mod øst præget af Elben og Saales floddale; mod vest grænser området op til Harzen, og mod syd er det præget af tidligere brunkul- og saltudvindinger. Ud over Elben og Saale hører også Bode og Wipper til flodnettet i landkreisen. Det højeste punkt er det 224 meter høje Phillips Galgenberg, der ligger mod vest i nærheden af Cochstedt.

Byer og kommuner 
Salzlandkreis omfatter 1. januar 2008 66 kommuner (indbyggertal i parentes pr. 31. december 2006):

Verwaltungsgemeinschafter med deres kommuner (* markerer administrationsby)

Eksterne henvisninger 

 Salzlandkreis
Den ægyptisk-israelske fredsaftale

Den egyptisk-israelske fredsaftale (arabisk: معاهدة السلام المصرية الإسرائيلية; Mu`āhadat as-Salām al-Masrīyah al-'Isrā'īlīyah, hebraisk: הסכם השלום בין ישראל למצרים; Heskem HaShalom Bein Yisrael LeMitzraim) blev signeret i Washington, DC, USA, 26. marts 1979, efter Camp David-aftalen i 1978. Hovedindholdet i aftalen var gensidig anerkendelse af de enkelte lande at afslutte urolighederne mellem de to lande som havde eksisteret siden Israels uafhængighedskrig og at Israel skulle trække sig helt tilbage med både militære og civile fra Sinai-halvøen, som Israel havde besat under seksdageskrigen i 1967. Aftalen inkluderede også at israelske skibe skulle passere frit gennem Suez-kanalen, og anerkendte Tiranstrædet og Akababugten som internationale vandløb.

Efter at have signeret aftalen, blev Egypten ekskluderet fra Den Arabiske Liga, og ligaens hovedkvarterer blev flyttet fra Kairo til Tunis. Anwar Sadat blev senere myrdet af medlemmer af den egyptiske hær, som havde modsat sig hans forsøg på at oprette seperatfred med Israel.

Se også 
 Camp David-aftalen (1978)
 Fredsaftaler i Mellemøsten

Forholdet mellem Israel og Egypten
Mellemøsten
Fredsaftaler
Volkswagen Transporter

Volkswagen Transporter er et erhvervskøretøj fra Volkswagen. Modellen fra og med T4 har frontmotor og afløste den hækmotoriserede Type 2 i 1990.

T1 – Type 2 (1950–1967) 

Volkswagen Type 2 var i starten afledt af Volkswagen Type 1 (Volkswagen type 1). Volkswagen Type 2 (T1) var første generation af Volkswagen Transporter familien.

T2 – Type 2 (1967–1979) 

Volkswagen Type 2 T2 platformen blev markedsført fra 1967 og op til 1979. Fra 1972 med en Volkswagen Type 4 motor som mulighed.

T3 – Type 2 (1979–1992) 

Volkswagen Type 2 (T3), også kendt som T25, eller Vanagon i USA, var en af de sidste nye Volkswagen platforme, som anvendte en luftkølet motor. Volkswagen luftkølede motorer blev efterfulgt af en vandkølet boksermotor (stadig hækmotor i 1983.

Alle type 2 er så eftertragtede, at et renoveret eksemplar kan sælges for over 1 million kr.

Eurovan versioner 
Modellen sælges i Europa under følgende navne i følgende versioner:
 Transporter kassevogne, ladvogne, dobbeltkabiner, mandskabsvogne og minibusser
 Transporter All-Rounder halvt lukkede kassevogne med ruder hele vejen rundt, med lille skillevæg
 Caravelle minibusser
 Multivan MPV'er
 California autocampere
 Shuttle minibusser

Første Eurovan generation (T4) (1990−2003)  

Første generation af Eurovan-serien med typebetegnelsen T4 eller 70 kom på markedet i 1990. I modsætning til forgængeren, som havde hækmotor og baghjulstræk, havde T4 frontmotor og forhjulstræk.

Anden Eurovan generation (T5) (2003−2015)  

I 2003 introducerede Volkswagen en ny udgave af Eurovan med typebetegnelsen T5.

Modellen kunne fra starten fås med 4- og 6-cylindrede benzinmotorer og 4- og 5-cylindrede dieselmotorer.

I 2009 fik modellen et større facelift med front fra Golf VI og Passat B7. Samtidig fik dieselmotorerne 4-ventilteknik og commonrail-indsprøjtning.

Kilder 

 Volkswagen Transporter/Caravelle instruktionsbog, maj 2007 (hollandsk)
 Volkswagen Multivan/Caravelle/Transporter instruktionsbog, maj 2010 (tyrkisk)

Eksterne henvisninger 

 Officielt websted 

Transporter
Minibusser
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 1950
Biler fra 1990'erne
Biler fra 2000'erne
Biler fra 2010'erne
Store MPV'er
Varebiler
Transporter
Museu da Carris

Museu da Carris er et sporvejsmuseum i det centrale Lissabon. Museet indeholder en stor samling sporvogne udelukkende fra Lissabon. Museet har også en sporvejslinje, som kører på 900 mm-spor, hvilket også er sporvidden i Lissabon.

Eksterne henvisninger 
 Museu da Carris – officiel website 

Sporvejsmuseer
Lissabon
Libyens demografi

Libyen har en lille befolkning i et stort landområde. Befolkningstætheden er omkring 50 indbyggere pr. km² i Tripolitanias og Cyrenaikas to nordlige regioner, men mindre end én indbygger pr. km² andre steder. 90% af befolkningen lever i mindre end 10% af området, primært langs kysten. Omkring 88% af befolkningen lever i byerne, for det meste i de to største byer, Tripoli og Benghazi. 33% af befolkningen er estimeret til at være under 15 år. 

Indfødte libyere er primært en blanding af berbere og arabere. Små grupper som tuareg og toubou er nomadiske og lever i det sydlige Libyen. Blandt fremmede bosatte, stammer de største grupper fra andre afrikanske nationer.

Referencer 

Demografi
Demografi efter land