kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Man kan godt høre, at spørgeren ikke er transportpolitiker, for så ville spørgeren jo være klar over, at spørgerens parti allerede har indikeret, at man vil være med i en bred politisk aftale. Så det her lidt mærkelige mumbo jumbo med at prøve at signalere, at der skulle være nogle partier, som man fra denne regerings side vil lave en smal aftale med på transportområdet, kan jeg ganske enkelt ikke genkende. Tværtimod har jeg som transportminister lagt op til at lave en så bred aftale som overhovedet muligt, og som jeg også indikerede på et samråd i Transportudvalget for nylig, ja, så er det faktisk sådan, at adspurgt om, hvem der kunne have lyst til at blive inviteret med til en sådan bred drøftelse, har alle politiske partier i Folketinget bortset fra et, Liberal Alliance, klart og tydeligt tilkendegivet, at det ønsker de at være med til. Så jeg ser frem til de forhandlinger, som skal begynde, når vi ellers er klar til det, og tro mig, det bliver ikke i slutningen af denne valgperiode.

Svar:  Hvornår bliver det så?
Kommentar:  Det giver jo sig selv, at folk, der kommer fra den vestlige kulturkreds, er nemmere at integrere end ikkevestlige indvandrere. Nu har vi jo i årevis, også i DF, talt om den ikkevestlige indvandring, men jeg synes bare, at det ville være befordrende for den her debat, hvis man lige kom et spadestik dybere. Herre Pelle Dragsted fra Enhedslisten kom jo med nogle temmelig ubegavede kommentarer, hvor hans uvidenhed om islam afsløredes at være stort set uden huller. Hvis man tager kerneproblemet islam – noget, jeg godt vil høre ministerens mening om – vil jeg sige, at jeg synes, der er to grundproblemer med hensyn til religionen islam: Det ene er sharia-sporet, og det andet er læren om jihad, hellig krig. De to spor fylder jo ekstremt meget i den vesteuropæiske debat, og det interessante er, at selv om man behandler integrationsspørgsmålet vidt forskelligt, alt efter hvilket land der er tale om, om det er Frankrig, Danmark eller England eller Tyskland, er det de samme problemer, det er de samme problemer. Og det synes jeg jo kalder på, at årsagen måske slet ikke er vores forkromede integrationsplaner om, hvor forkromet og hvor godt det kan blive, men at det faktisk har rod i nogle kulturelle og religiøse forudsætninger eller – sagt på en anden måde – i islam og den kultur, som udspringer af islam.

Svar:  Nu er der jo flere forskellige måder at sige det på, men jeg synes sådan set, at jeg sagde det meget klart i min indledning, nemlig at vi statistisk kan se, at der, hvor det især halter, er den ikkevestlige indvandring, og vi ved også, at en stor del af den ikkevestlige indvandring kommer fra muslimske lande. Så ja, der er et problem, og jeg synes lige så godt, man kan sige det, som det er. Så er jeg også fuldstændig enig med herre Christian Langballe i, at man ikke kan udpege et vestligt eller et europæisk land, hvor integrationen er gået godt, det kan man faktisk ikke. Jeg er også fuldstændig enig med herre Christian Langballe i, at der er fuldstændig forskellige tilgange til, hvordan man griber det her an, men ligegyldigt hvad er man faktisk ikke lykkedes med det. Det er jo både deprimerende og et bevis på, at det er helt afgørende, at vi i fællesskab har fået strammet væsentligt op på udlændingepolitikken, for det går bedre nu, end det gjorde før.
Kommentar:  Det vil sige, at ministerens klare billede af den her udligningsreform er, at den ikke rammer skævt, men at den rammer meget lige, og at der ingen grund er til at se på den foreløbig, fordi den faktisk rammer de steder, den skal. Det er det, jeg hører ministeren sige.

Svar:  Det, herre Leif Lahn Jensen hører ministeren sige, er, at jeg er meget lydhør over for den kritik, der rejses af kommunerne. Med hvis det skal føre til ændringer i udligningssystemet, skal det altså være sagligt begrundet, og det skal også baseres på grundige og seriøse analyser. Derfor vil det altså også indgå i øvrigt i finansieringsudvalgets kommende arbejde, at udvalget i relevant omfang skal inddrage forslag og kommentarer, som vi har modtaget fra kommunerne. Der vil jeg så også gerne her tilkendegive, at udvalget jo i den sammenhæng vil have til opgave gennem en række analyser at skulle vurdere, om de udgiftsbehov, der indgår i udligningsberegningerne for såvel de sociale som for de øvrige udgiftsområder, skal afspejle kommunernes reelle udgiftspres og faktiske opgaver. Så skal jeg gøre opmærksom på, at man ikke på forhånd kan vide, hvad udvalgets analyse vil vise, og hvilke justeringer af udligningssystemet de så eventuelt vil give anledning til. Det er dog for tidligt.
Kommentar:  Jeg har ikke tænkt mig at fratage regionerne ansvaret for ambulanceberedskabet, som jo er det, Socialistisk Folkeparti med de kommentarer, der kommer fra spørgeren her i dag, indirekte foreslår. Som bekendt har vi her i landet en styreform, hvor de forskellige dele af sundhedsvæsenet er tillagt henholdsvis kommunerne og regionerne. Der har vi en opgave i staten, nemlig at sætte de overordnede rammer for opgavevaretagelsen. Det sker i love og bekendtgørelser. Det er ikke Folketinget, der sidder og lægger vagtplaner. Det er ikke Folketinget, der laver udbudsmaterialet i de enkelte regioner. Så enten må man melde klart ind og sige, at man fra Socialistisk Folkepartis side ønsker at fratage regionerne den her opgave, eller også må man respektere den opgavefordeling, vi har i dag. Er det det samme som at sige, at man så kan lukke øjnene for det hele? Nej, jeg har jo netop i to omgange bedt om en status fra Region Syddanmark, og jeg forventer selvfølgelig, at hvis der måtte ske væsentlige ændringer i forhold til det, vil Region Syddanmark også orientere mig om det.

Svar:  Ministeren skøjter jo rundt i argumentationen. Der er ikke det mindste holdepunkt under andet end glatis. Ministeren siger, at det er regionernes ansvar, og på en og samme tid nærmest anklager hun SF for at ville noget helt andet end det, vi overhovedet vil i det her, nemlig at vi pludselig skulle have et ønske om at fratage regionerne ambulancedriften. Nej, det er ikke det, det handler om. Det handler om, at SF gerne vil sikre borgerne tryghed, så de har en ordentlig ambulancedrift, drevet af regionerne. Men når ministeren på en og samme tid siger, at det alene er regionernes ansvar, og at man alligevel godt vil bede om nogle redegørelser en gang imellem, er situationen åbenlys uholdbar. Så kunne man få ministeren til at rykke lidt videre end til bare at komme med nogle redegørelser?
Kommentar:  Jeg mener, at vi kan konkludere to ting efter 50 års indvandring til Danmark. Den ene er, at det tager længere tid, det medfører flere kulturkonflikter, og det koster flere penge at integrere folk fra de varme lande i det danske samfund. Det mener jeg ikke er til diskussion. Men det andet, vi også godt kan konkludere, er, at det godt kan lade sig gøre. Det kan godt lade sig gøre. Masser af mennesker, tusindvis af mennesker er faldet fuldstændig uproblematisk til i det danske samfund. Derfor er regeringens politik ikke, at grænsen skal være lukket, og at ingen mennesker skal kunne komme hertil. Vores politik er, at der i en årrække skal komme så mange færre til Danmark, at vi kan integrere de mennesker, der kommer hertil, og dem, der allerede er kommet hertil. Vi skal så at sige betale af på integrationsgælden.

Svar:  Dansk Folkeparti ønsker jo heller ikke en lukket grænse, men vi mener, at kvoten for muslimsk indvandring er fuldstændig opbrugt. Der er ikke plads til flere, fordi antallet netop betyder noget, og fordi det er så vanskeligt at integrere muslimer i Danmark. Derfor er vi nødt til at se i øjnene, at hvis vi skal have nogen form for arbejdskraftindvandring, så skal den komme fra områder, hvor der er en kultur, som er tættere på den danske. Og vi skal sørge for, at vi får sendt flygtninge tilbage, sådan at der ikke kommer et større antal med muslimsk baggrund i Danmark.
Kommentar:  Grunden til, at det her selvfølgelig optager os en lillebitte smule er, ud over den almindelige historieskrivning, som jeg går ud fra at ministeren er enig i skal være på plads, at vi fra tid til anden har set også socialdemokratiske politikere rejse rundt med det budskab, at ansvaret for det, som nogle har defineret som IC4-skandalen, skulle ligge hos VK-regeringen. Og bare for at nævne et enkelt eksempel her fra B.T. den 30. maj i år, siger den daværende socialdemokratiske trafikpolitiske ordfører, herre Magnus Heunicke: Vi skal have undersøgt, hvorfor DSB har kørt tog ind i Danmark, som ikke levede op til standarderne. Det er et springende punkt, og det vil transportministeren ikke være med til. Han vil ikke være med til at undersøge sit ministerium, sin egen rolle, og hvad der egentlig skete i den sag, lyder det fra socialdemokraternes trafikordfører, Magnus Heunicke, til Politiken. Citat slut. Det optager mig selvfølgelig lidt, al den stund jeg står her med en aftale om trafik fra 1999, hvor der står under punktet DSB: DSB gives mulighed for at indkøbe nyt materiel inden for en ramme på 1,1 milliard kroner eksklusive moms. Størstedelen af rammen anvendes til indkøb af materiel til udvidelse af fjerntrafikken mellem København og Aarhus/Aalborg. Så jeg skal bare høre ministeren, om han på baggrund af den aftale om trafik fra 1999 deler herre Magnus Heunickes opfattelse af, at problemet i virkeligheden skulle ligge hos VK-regeringen.

Svar:  Nu svarede jeg meget kort på det første spørgsmål, fordi det var et meget direkte spørgsmål, som der jo sådan set kun kunne svares ja til, for det var jo faktuelt korrekt, hvad herre Martin Geertsen spurgte om. Men der kan så være grund til at brede svaret en lillebitte smule ud. Det er rigtigt, at den beslutning om anskaffelse af IC4-tog blev taget i 1999 af den daværende SR-regering med støtte fra SF og Enhedslisten, men det er også rigtigt, at der siden har været skiftende regeringer, der har været indblandet i IC4-sagen, uden at togene er kommet ud at køre af den grund. I 2002 opstod den første forsinkelse i de forventede leveringer, og de fortsatte frem til 2006. Under den daværende VK-regering indgik DSB i maj 2009 et forlig med firmaet, der betød, at DSB selv påtog sig ansvaret for at færdiggøre togene. Det var også under VK-regeringen, at DSB i maj 2011 måtte konstatere, at de indsatte IC4-tog på ingen måde kørte tilfredsstillende. Så nu vil jeg afvente resultatet af det arbejde, som den tidligere regering meget klogeligt satte i gang, og på baggrund af det vil jeg så handle. Jeg vil gerne slutte af med at sige, at jeg tror, at det ville være godt for alle parter, hvis man koncentrerede sig om at se fremad og koncentrerede sig om at forsøge at få løst problemerne. Det tror jeg faktisk tjener os alle sammen bedst, og som det vigstigste vil det ikke mindst være til gavn for danskerne.
Kommentar:  Jamen der er blevet flere penge til det, vi gerne vil politisk. Og vi vil gerne fra regeringens side en grøn omstilling. Vi vil gerne investere – ikke bare de 2,5 milliard kroner, men faktisk endnu mere fra det økonomiske råderum – i en grøn omstilling, sådan at vi kan få mere vedvarende energi, en bedre udnyttelse af den energi, der allerede produceres, af den el, der produceres af vindmøller, af solceller og andet, sådan at vi får skabt en mulighed for, at den overskudsvarme, der i dag bliver spildt, rent faktisk bliver nyttiggjort. Det er ting, som vi gerne vil investere i. Og det betyder, at vi både skal arbejde med de afgifter, der i dag lægger hindringer i vejen for en effektiv udnyttelse af den energi, der er produceret, og at vi skal investere noget mere i at støtte produktionen af vedvarende energi. Det er for mig at se også et spørgsmål om velfærd; det er et spørgsmål om, at vi giver velfærd videre til kommende generationer, at vi sørger for at få lavet en ambitiøs energiaftale, der både giver mere vedvarende energi, arbejder med energibesparelser og sørger for, at vi ikke har dumme afgifter, der spænder ben for det, vi egentlig gerne vil politisk. Det økonomiske råderum, der er lavet, er jo ikke et råderum, der er bundet op på at skulle bruges på alene én type udgifter, altså alene på offentligt forbrug. Det kan man bruge på mange forskellige elementer. Man kan bruge det på offentligt forbrug, man kan bruge det på investeringer i infrastruktur, man kan bruge det på afgiftslettelser, man kan bruge det på flere forskellige elementer, man gerne vil. Man kan eventuelt bruge det på at øge offentlige ydelser, hvis man har lyst til det. Men bundlinjen er, at vi altså har valgt at sige, at en del af det råderum, der er, skal bruges til at prioritere den grønne omstilling.

Svar:  Tak, formand. Grunden til, at jeg netop spurgte ind til det pågældende citat, er jo, at der ikke fremgår nogle grønne investeringer af det citat – det kan godt være, at det har været det, man kalder en freudiansk fortalelse, fra ministerens side selvfølgelig – og det studsede jeg ærlig talt temmelig meget over. Det gjorde jeg ikke mindst, i betragtning af at noget af det, der fremhæves, eksempelvis er spørgsmålet om afgifter. Og når man ser på regeringens forslag på det grønne område, må man sige, at det jo mere ligner en afgiftslettelsespakke, end det ligner en grøn investeringspakke.
Kommentar:  Jeg kan se, at justitsministeren nikker, og jeg kan jo også nu sige, at statsministeren og jeg har indgået i hvert fald en holdningsmæssig aftale om en forstærket indsats mod hadefulde prædikanter og indrejse af imamer, som ikke vil det danske samfund det godt. Og med den holdningsmæssige aftale er jeg sådan set sikker på at vi efterfølgende kan få teknikken og det praktiske på plads, for det er holdningerne, vi skal mødes om. Når vi nu er i så god gænge og der er sekunder tilbage, så lad mig stille det næste konkrete spørgsmål ...

Svar:  Det ville jo så være en blankoindrømmelse. Jeg aner ikke, hvad der nu blev spurgt ind til, som jeg skulle udtrykke mig positivt om, så det vil måske være lidt farligt bare at sige, at jeg forholder mig åbent. Men det gør jeg i hvert fald i forhold til alle forslag, der relaterer sig til, at vi tager den her kamp, der kæmpes internt i vores eget samfund, op og tager den alvorligt. Noget af det, som nok smerter os alle sammen mest, og som også er svært rigtig at få greb om, fordi vi er et fredeligt folkefærd – man siger om os danskere, at vi ikke tager en kniv i den ene hånd, uden at vi har en gaffel i den anden hånd – er overhovedet ligesom at gribe forståelsesmæssigt, at der er mennesker, der hader vores livsform så meget, at de vil kæmpe en kamp midt iblandt os med vores egne værktøjer. Og alt, hvad vi kan gøre for at gendrive det, er vi åbne over for.
Kommentar:  Jeg er fuldstændig enig i, at man skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet, og jeg tror heller ikke, at man kan beskylde mig for at have haft en anden holdning nogen sinde. Det hørte jeg i hvert fald heller ikke, da jeg var beskæftigelsesminister. Men der er noget, der kan undre mig lidt. Hvis jeg skal sige det, synes jeg, at ministeren starter lidt bagvendt på det her. For ét er, at vi skal have et arbejdsmarked, hvor man står til rådighed, når man nu skal, hvis man vil have offentlig forsørgelse og offentlige ydelser, men noget andet er jo at skabe et arbejdsmarked, hvor det altid kan betale sig at arbejde. Derfor synes jeg jo, at ministeren starter lidt bagvendt på det. Jeg må sige, at jeg synes, at der er noget skævt i et system, hvor knap 50.000 mennesker – 46.000 – får mindre end 1.000 kroner hver måned ud af at arbejde. Og jeg forstår ikke helt, at man som radikal er, synes jeg, lidt enøjet med hensyn til det. For jeg synes i høj grad, at ministeren, i hvert fald hvis man kigger på den avisartikel, som jeg jo her refererer til, er meget enøjet med hensyn til rådighedsreglerne. Jeg synes altså også, det handler om at skabe et arbejdsmarked, hvor det altid kan betale sig at arbejde, og det synes jeg at ministeren svigter.

Svar:  Hvis man kigger på de beslutninger, der er truffet i den her regerings levetid, er det jo sådan, at incitamenterne til at arbejde er øget. Antallet af dem, vi normalt betragter som dem, der har en svag tilskyndelse til at arbejde, reduceres ganske kraftigt over de kommende år med den skattereform, der er lavet. Og jeg har jo ikke signaleret andet i dag, end at det er en relevant diskussion også fortsat. Men det, der undrer mig ved spørgsmålet og ikke mindst formuleringen her til sidst, er, at det jo er, som om der alligevel hos Venstre er en forståelse af, at folk, som er ledige, ikke tager arbejde, som bliver dem tilbudt, fordi det økonomiske incitament ikke er tilstrækkelig stort. Det undrer mig. For det, vi har i Danmark, er jo et stærkt socialt sikkerhedsnet, en høj grad af kompensation, fordi vi ønsker, at der skal være en tryghed på arbejdsmarkedet, altså at man ikke skal gå fra hus og hjem, fordi man bliver ledig. Det er jo det, man på en eller anden måde nu sætter på spil, fordi man siger, at det er et større problem, at der ikke er et tilstrækkeligt incitament til at arbejde – det er jo det, der ligger i spørgsmålet i dag. Og derfor ender det jo det samme sted, som vi startede, nemlig at min holdning er, at uanset hvad incitamentet er, har man en forpligtelse til at tage det arbejde, man kan få, hvis man er ledig. Det er sådan, vores system fungerer, og det er den eneste måde, det kan hænge sammen på, når vi gerne vil have – det vil  vi  i hvert fald gerne – et så fintmasket socialt sikkerhedsnet, som vi har i Danmark.
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. (Afstemningen foretaget på den i forretningsordenens § 35, stykke 3, angivne måde). For stemte 94 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA og ALT), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 1 (Susanne Zimmer (UFG)). Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Herre Hans Christian Schmidt som privatist. Værsgo.
Kommentar:  Tak for det. Jeg vil godt anmode om, at ministeren så sikrer, at der bliver fulgt op på den aftale. Et er at sende et brev ud til kommunerne, men noget andet er at følge op på, at det også sker, altså at man også får tilbudt den ekstra rengøring, grundigere rengøring, netop fordi det er blevet skåret væk. I 84 procent af kommunerne har man skåret ned på hjælpen. Noget andet, jeg godt vil henvise til i forhold til den aftale, er jo netop det med besøg på plejecentrene udendørs, og ministeren har jo svaret, at han ikke kan svare på, hvor mange kommuner der ikke har åbnet op for besøg endnu. Men en anden udfordring er jo, at nogle af plejecentrene åbenbart har lavet udgangsforbud. Det vil sige, at plejehjemsbeboere, der bor i egen bolig, ikke kan få tilladelse til at gå ud. I går var der netop en artikel, for eksempel om Nyborg Kommune. Her må Claus Dupont og de andre beboere på plejecenteret ikke forlade matriklen, mens beboerne på plejecenteret i Odense og Assens Kommuner ikke er underlagt et generelt udgangsforbud. I Faaborg-Midtfyn Kommune må beboerne godt gå ud i byen, men så skal de i 14 dages isolation efterfølgende. Det er jo så i sig selv en udfordring, og Ældre Sagens jurist siger: Retssikkerhedsmæssigt er det meget betænkeligt, at der er kommuner og plejecentre, der ikke er skarpe på loven og generelt ikke tillader beboere at forlade plejecentrene. Der er jo tale om ulovlig frihedsberøvelse, siger jurist i Ældre Sagen, Charlotte Avnsted-Vilman. Det kunne jeg da egentlig godt tænke mig at høre ministerens svar på. For det er da godt nok problematisk. Allerede under hastelovgivningen stillede jeg ministeren det spørgsmål, i forhold til om man så måtte forlade sin bolig, og ministeren svarede klokkeklart, at reglerne gjaldt for besøg indenfor, og at man som plejehjemsbeboer gerne måtte forlade boligen. Man måtte tage ud på besøg, man måtte også tage til en begravelse. Så jeg vil godt høre, hvad ministeren agter at foretage sig, hvis det, der foregår i praksis, er, at man simpelt hen har fået påbud om, at man ikke må gå ud fra sin egen bolig, og at man ikke må forlade matriklen. Vil ministeren knytte en kommentar til det?

Svar:  Ja, det vil jeg meget gerne. Der er intet ændret fra det svar, jeg gav til spørgeren i forbindelse med hasteloven. Vi bevæger os, hvad kan man sige, her uden for spørgsmålet. Jo, spørgsmålet handler om en opfølgning på ældreaftalen, og det her er et helt andet spørgsmål end det, der er stillet. Så det vil sige, at jeg, hvis jeg skal komme med en juridisk vurdering af en praksis, som jeg ikke har kendskab til, er nødt til at bede spørgeren om at sende det skriftligt, så vi kan vurdere det konkret, så mine jurister kan vurdere det. Det ved spørgeren også godt. Når en minister står i Folketingssalen, skal det være på juridisk sikker grund, og derfor er det helt rimeligt, at vi beder om at få det skriftligt, så vi kan få en juridisk klar vurdering af det.
Kommentar:  Tak for det, formand, og tak for spørgsmålet. Jamen det er jo klart, at der er en værdifuld natur i Øresund. Der er også værdifulde fiskeriinteresser. Og derfor må man jo gøre sit regnebræt op, når man tager en beslutning om det her, fordi der både er nogle samfundsmæssige hensyn og nogle naturmæssige hensyn. Og med den rådgivning, som Miljø- og Fødevareministeriet har fået, blandt andet på baggrund af de omtalte undersøgelser og også under hensyntagen til, at hovedstaden også skal kunne udvikle sig positivt på baggrund af en øget råstofindvinding, så er det min og regeringens vurdering, at der fortsat skal være en råstofindvinding i Øresund.

Svar:  Tak, formand. Vil regeringen tage kontakt til den svenske regering, som allerede forbyder råstofindvinding i Øresund, med henblik på en fælles aftale om at gøre Øresund til et beskyttet område?
Kommentar:  Der er ingen, der beder om ordet. Så er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.

Svar:  Hvis ikke afstemning begæres, betragter jeg ændringsforslag nummer 1 og 2 af socialministeren uden for betænkningen som vedtaget. De er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Det er godkendt.
Kommentar:  Det er sådan, at dem, der kommer i ressourceforløb, er nogle, som før reformen rent faktisk var så svage, at de ville få en førtidspension. Lad os nu sige, at vi ikke havde lavet den her reform. Så var der altså 3 procent af dem på ressourceforløb, der ikke havde været i ordinær beskæftigelse. Der var 12 procent af dem, der ikke havde været i fleksjob, og 1 procent af dem, der ikke havde været i uddannelse. Dansk Folkeparti valgte ikke at gå med i det her, og det vil sige, at Dansk Folkeparti i hvert fald ikke kan tage ansvaret for, at de her mennesker har fået et bedre liv. Jeg kan godt forstå det, som herre Bent Bøgsted siger, nemlig at der er en gruppe, man selvfølgelig også skal tage sig af, og det var også det, jeg sagde fra talerstolen, men anerkender herre Bent Bøgsted ikke, at det her rent faktisk er en fordel, og at det er gået den rigtige vej, også for den gruppe?

Svar:  Jamen jeg forstår da godt, at herre Leif Lahn Jensen synes, det er ærgerligt, at Dansk Folkeparti ikke var med i reformen, men en af grundene til, at vi ikke var med i den, var netop, at reformen blev lavet sådan, at der ikke var en klar definition af, hvornår der var et oplagt tilfælde. Der var ikke nogen ude i kommunerne, der forstod, hvornår der var et oplagt tilfælde, hvor der skulle gives en førtidspension. Der var også det problem, at man kunne gå helt ned til under 1 time for at afklare til fleksjob, og der ønsker Dansk Folkeparti klare grænser for, hvor langt ned man skal gå. Om det skal være 5 eller 10 timer, er ikke det, der er det store problem, men vi vil heller ikke forhindre det, hvis der er nogen, der virkelig selv ønsker at få et fleksjob på ned til 1 eller 2 timer. De skal selvfølgelig også have lov til det, hvis det er deres eget ønske. Det er nogle af grundene til, at vi ikke gik med, og det er det, som forligskredsen er ved at prøve at rette op på, og tillykke med det. Det tager vi imod med glæde, det er dejligt. Så for fremtiden kan det være, vi har et helt andet system.