kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Også tak for det spørgsmål. Jeg skal sige, at jeg ikke sådan personligt er ekspert i det her, men cannabisolie, som spørgeren spørger til, er ifølge Sundhedsstyrelsen fremstillet ved ekstrahering af cannabisplanten. For at man kan bruge det medicinsk, vil Sundhedsstyrelsen kræve, at produktet har en markedsføringstilladelse efter lægemiddellovens regler, eller at lægen, som ønsker at bruge cannabisolie til sin patient, får Sundhedsstyrelsens tilladelse til at bruge olien efter det, der i lægemiddellovensregler hedder en udleveringstilladelse. Når Sundhedsstyrelsen udsteder udleveringstilladelser til lægemidler, som ikke har markedsføringstilladelse, kan det kun ske i særlige situationer, og det kan kun ske i en begrænset mængde. Jeg skal sige, at Sundhedsstyrelsen har ikke modtaget ansøgninger fra producenter eller læger, som ønsker enten at markedsføre eller anvende cannabisolie herhjemme. Reglerne om, at produkter, som hører under lægemiddellovgivningen, skal opfylde en række krav – det gælder både herhjemme og også i EU – før de bruges på patienter, handler jo i bund og grund om at beskytte patienterne mod uønskede effekter og mod bivirkninger ved lægemidler. Særlige hensyn hos særlige patientgrupper kan i visse, men selvfølgelig begrænsede tilfælde imødekommes via reglerne om udleveringstilladelse, selv om et produkt ikke har en markedsføringstilladelse, eller det kan ske i godkendte kliniske forsøg med samtykke fra patienten. Så til spørgerens spørgsmål kan jeg sige, at der ikke i lovgivningen om euforiserende stoffer er noget til hinder for at bruge cannabisolie i medicinsk øjemed. Det er lægemiddelloven og de hensyn, der ligger til grund for, hvordan vi regulerer lægemiddelområdet, som sætter begrænsningerne.

Svar:  Jeg tænker på, om ikke det gør indtryk på ministeren med alle de historier, vi nu har set i pressen, og de henvendelser, vi har fået fra personer, som bliver nødt til at kriminalisere sig selv eller deres pårørende, simpelt hen fordi de ikke kan finde noget andet middel, der hjælper dem bedre, end en olie, som bliver lavet ulovligt i Danmark, eller som man indfører fra andre steder. Det er altså meget syge mennesker, der her er tale om – det kan være kræftsyge, eller det kan være sclerosepatienter. Vi har også set, at børn med epilepsi får det af forældrene, fordi der er forskellige former for olie, hvor man måske ikke får den her rus, som man ellers ville få ved at tage det på andre måder. Det bør da gøre indtryk på en sundhedsminister, der må sige: Jamen er det her ikke noget, vi skal se på, om vi kan få til Danmark eller få gjort lidt nemmere at få fat på, i stedet for at vi har borgere, der skal kriminalisere sig. Jeg ved jo, at SF tidligere har stemt for et forslag, nemlig i 2003, hvor man netop gik ind og sagde præcis det samme, som jeg står her og siger, så jeg synes, vi står lidt i en helt omvendt situation i forhold til 2003. Så derfor kunne jeg godt tænke mig at høre, om ministeren ikke kunne tænke sig at tage nogle initiativer på området.
Kommentar:  Tak for det, formand. Den aftale, som Dansk Folkeparti har indgået med regeringen, bygger på et helt grundlæggende princip om, at vi laver en økonomisk ramme, vi udstikker nogle politiske prioriteringer, og på baggrund af de politiske prioriteringer er det så op til politiet, her Rigspolitiet og politidirektørerne i politikredsene, at fastlægge indsatsen, alt afhængigt af hvor behovet er. Det tror jeg personligt er den bedste måde at drive dansk politi på, og jeg er glad for at konstatere, at også dansk politi synes, at det har været den rigtige vej at gå, og at de jo faktisk har rost aftalen på det punkt. Og det er vel at mærke en aftale, som Dansk Folkeparti er med i. Når det så at sige populært sagt handler om at udmønte aftalen i det her spørgsmål, ja, hvad betyder det så? Det betyder, at forligspartierne jo så nødvendigvis må have den fornødne tillid og tryghed ved, at indsatsen på Christiania, som er alvorlig, og som selvfølgelig rummer pænt sagt store udfordringer blandt andet med organiserede kriminelle, prioriteres af Københavns Politi. Jeg mener, at det er den måde, man må gøre det på, altså at Københavns Politi tilrettelægger indsatsen, alt afhængigt af hvordan de ser på den. De er meget opmærksom på blandt andet rocker- og bandemiljøet. Det ved jeg at herre Peter Skaarup også er, og det har vi drøftet flere gange. Det er da også afspejlet i den aftale, vi har lavet, og jeg er glad for at konstatere, at det igen har udviklet sig til, at også Københavns Politi selvfølgelig er meget opmærksom på det.

Svar:  Jeg synes ikke, at ministeren svarer på, hvad der præcis kommer til at foregå for at sikre, at den ulovlige hashhandel, der formentlig omsætter for en milliard kroner om året, bliver bekæmpet. Det synes jeg ikke der bliver svaret på. Og jeg er så nødt til at spørge på en anden måde, hvis ministeren vil have det sådan. For man må vel i det mindste ikke bare overse, at der er et gigantproblem på Christiania med den slags ulovligheder, og at banderne har en kraftig andel i dem. Derfor vil jeg spørge regeringen og ministeren, hvordan man så vil bekæmpe hashhandelen, hvis man ikke mener, at det er uheldigt, at politiet ikke har været der siden august 2011. Er det måske i virkeligheden regerings skjulte hensigt at lukke øjnene for hashhandelen på Christiania og så i stedet koncentrere indsatsen mod hashhandelen andre steder i byen, eller hvad er det, der ligger til grund for, at man præcis i forhold til den kæmpemæssige omsætning, hvor banderne tilsyneladende har frit spil, ikke ønsker at skride ind fra regeringens side? Man kan jo ikke bare sige, at jamen det er man ligeglad med, i og med at vi jo faktisk har vedtaget en Christianialov i Folketinget.
Kommentar:  Jeg hører stadig væk ikke ministeren svare på spørgsmålet om, hvad regeringens holdning er til, at Israel har atomvåben. Har regeringen i FN eller over for den israelske premierminister eller over for den israelske udenrigsminister påpeget, at Israel besidder atomvåben, og spurgt, hvad Israel har tænkt sig gøre for at skaffe sig af med de atomvåben, eller har man spurgt, om Israel mener, at de skal være i stand til at lave deres first strike, altså at kunne bruge atomvåben som taktisk våben? Der er masser af internationale rapporter, der peger på, at Israel også har de konventionelle, mindre taktiske atomvåben, som man regner med at kunne bruge. Er der overhovedet i nogen af de meldinger, der er kommet fra regeringen i FN eller over for Israel, sagt klart og tydeligt: Vi ved, at I har atomvåben, og vi vil gerne vide, hvad I har tænkt jer at gøre med dem? Eller bliver man ved med at diskutere, at Israel skal skrive under på en traktat som ikkeatomvåbenmagt?

Svar:  Jeg må bare sige til herre Kamal Qureshi, at Israels officielle politik, den politik, som Israels regering fører, og det er jo dem, vi samtaler med, altså er, at man hverken be- eller afkræfter, at man er en atommagt. Det er sådan set det udgangspunkt, man så må tage, hvis man skal have drøftelser med den israelske regering. Der har vores holdning været den, at det bedste, vi kan gøre for verden, er at få de lande, der endnu ikke har underskrevet NPT-traktaten om ikkespredning, til at gøre det, fordi så gør vi verden til et mere sikkert sted. Derfor har det været en hovedprioritet for os. NPT forhindrer jo ikke atomvåben i at være i verden. Der er så bestemte lande, der kan besidde dem, og de lande, der har dem, skal reducere dem. Vi har så ønsket at gå det skridt videre og sige, at vi faktisk ønsker, at Mellemøsten bliver et atomvåbenfrit område. Der er nogle udfordringer, ikke mindst fordi Iran, der har underskrevet NPT-traktaten, ikke efterlever den og skaber stor usikkerhed, ikke mindst i Israel. Så der er store udfordringer foran os. Men jeg vil sige, at vi da vil gøre alt, hvad vi kan, for at sikre, at det positive momentum, der er lige nu, rent faktisk bliver udnyttet.
Kommentar:  Netop med henvisning til diskotekerne synes jeg ikke, der er nogen tvivl om, at man er nødt til at gøre noget, og man er nødt til at gøre det på en måde, så vi tager det med i billedet, at Facebook er blevet utrolig væsentlig for vores offentlige debat i Danmark, og derfor kan man ikke tillade, at der er nogen politisk korrekte Facebookejere, der skalter og valter med den opgave, som de sådan set har fået, ved at det er blevet så stort og dominerende et medie i dagens Danmark.

Svar:  Nået til den principielle enighed står vi over for en relativt stor opgave, nemlig at finde ud af, hvordan den konkrete regulering skal være. Og der er både noget, som man vil sige er ulovlige ytringer, som almindeligvis ville være overtrædelse af for eksempel racismeparagraffen, eller hvad ved jeg, men der er også et område, hvor man simpelt hen skal sikre en eller anden form for ytrings- og informationsfrihed. Den regulering, der skal til, er kompleks, men vi kæmper os i retning af den.
Kommentar:  Ministeren har fuldstændig ret i, at det her ikke er nogen ny problemstilling. Jeg rejste den også tidligere i 2015 over for den daværende minister Karen Ellemann, som også svarede i forhold til det her best practice, ligesom den nuværende minister også svarer i forhold til det her best practice. Men, altså, hvornår kan vi så forvente, at det virker? Det er jo ikke rimeligt, at der er en gennemsnitlig sagsbehandlingstid på 36 uger i de 98 kommuner. I den her artikel står der, at det er fra 15 til 84 uger – det er jo fuldstændig urimeligt, også i forhold til de mennesker, det handler om. Så nu vil ministeren sende det til kommunerne igen og igen, og det gjorde den tidligere minister også, med en opfordring, så vidt jeg har forstået. Så hvornår kan vi forvente, at der kommer resultater på det her område? Hvornår kan vi forvente, at mennesker med handicap, som har behov for en handicapbil, får en hurtigere sagsbehandling? Det er jo sådan i lovgivningen i dag, at det skal være hurtigst muligt. Hvordan definerer ministeren »hurtigst muligt«?

Svar:  Her er det vigtigt at sige, at der jo ikke er nye tal. Så jeg har en klar forventning om, at mens vi står og taler her, må det jo være sådan, at de sagsbehandlingstider altså går nedad i de kommuner, som har meget lange sagsbehandlingstider. Hvis man bare ser den her best practice-rapport, som jo blev udgivet i 2017, så var en af anbefalingerne fra dengang, at det sparer tid, at bilteamet selv kan foretage gangtesten, fordi det jo er klart, at der er en tidsmæssig besparelse, hvis sagsbehandlerne på grund af deres sundhedsfaglige baggrund selv kan foretage gangtest som led i oplysning af sagen og altså ikke skal have eksterne samarbejdspartnere ind over. Der er sådan en række forskellige gode forslag, oplæg, som kommunerne jo sådan set bare kan tage. Så for nuværende har jeg ikke noget grundlag for at sige, at kommunerne ikke tager det her til sig og altså ikke arbejder med at få nedbragt de her sagsbehandlingstider.
Kommentar:  Der var en grund til, at vi tilbage i 2017 lavede om på den måde, som Havarikommissionen er organiseret på. Der havde igennem en længere periode været kritik i offentligheden og fra medarbejdere, og vi fandt ud af, at den – ved at vi satte en arbejdsmiljøkonsulent på det – var udtryk for, at der var et rigtig dårligt arbejdsklima i Havarikommissionen dengang. Rådet fra konsulenten var, at man skulle reducere antallet af medarbejdere, fordi der i perioder var for mange medarbejdere, der ikke havde arbejdsopgaver nok, og som derfor brugte tiden på at bekæmpe hinanden. Derfor skulle man reducere antallet af medarbejdere og i stedet benytte sig af eksterne konsulenter, når der var behov for det. Det ville give et bedre arbejdsmiljø i Havarikommissionen. Så det, som herre Jan Erik Messmann redegør for, altså at man er gået ned i antallet af medarbejdere og i stedet bruger eksterne konsulenter, er begrundet i, at det skulle give et bedre arbejdsmiljø i Havarikommissionen, som der var store problemer med.

Svar:  Når Havarikommissionen så har skiftet praksis og anvender eksterne konsulenter i forbindelse med for eksempel alvorlige togulykker frem for faste medarbejdere, har ministeren i den forbindelse sikret sig, at de eksterne konsulenter er fuldstændig uvildige, og at konsulenterne opfylder de omfattende faglige krav, der stilles til personale, som arbejder med undersøgelsessager i Havarikommissionen?
Kommentar:  Skulle det vise sig, at det værste sker, så vil jeg gerne høre, om ministeren vil være indstillet på at give flere kræfter til Fødevarestyrelsen, så man kan undgå, at det her sker i fremtiden.

Svar:  Tak for det, og tak for spørgsmålet. Jamen vi vil drøfte det med fødevareforligskredsen, hvis der er elementer af den kontrolindsats, vi skal levere fra Fødevarestyrelsens side, som ikke er tilstrækkelige i forhold til omfanget af de problemer, der måtte være i det givne tilfælde med jomfruolivenolie, og det kunne være andre elementer af vores kontrolindsats. Og det drøfter vi med fødevareforligskredsen, som også spørgerens parti er en del af, og der kan vi så tage den del.
Kommentar:  Spørgsmålet lyder sådan her: Irland, Belgien og Holland har udarbejdet lovgivning om forbud mod investeringer i klyngebomber – vil ministeren tage initiativ til lignende lovgivning fra dansk side?

Svar:  Jeg vil starte med at sige, at regeringen deler bekymringen over den fortsatte produktion og brug af klyngevåben i verden. Derfor er vi også tilfredse med, at Folketinget den 17. december sidste år godkendte undertegnelsen af Oslokonventionen. Spørgsmålet går så på, hvorvidt regeringen vil tage initiativ til en lovgivning om investeringer i klyngevåben på linje med Belgien, Holland og Irland. Her vil jeg godt gøre opmærksom på, at der i de tre lande er tale om tre forskellige situationer. Belgien er det eneste af de nævnte lande, der har et direkte forbud, som også gælder private investorer. I Irland gælder forbuddet kun for investeringer af offentlige midler, og i Holland er der endnu ikke vedtaget noget forbud. Allerede med Oslokonventionens ikrafttræden vil det under visse nærmere omstændigheder være forbudt for den danske stat at investere i virksomheder, der producerer eller handler med klyngeammunition. I forhold til et forbud rettet mod private investorer mener jeg ikke, at det bør laves. Det er der flere grunde til. For det første, som jeg også var inde på ved en tidligere besvarelse, er det faktisk sådan, at de fleste danske investorer allerede gør rigtig meget på området. 79 procent af pensionsinstitutterne har retningslinjer for ansvarlige investeringer, og det er faktisk en stigning fra året før, hvor tallet var 66, så det går med en rimelig høj hastighed i den rigtige retning. Konkret angående investeringer i klyngevåben viser en ny undersøgelse fra DanWatch, at blandt Danmarks 20 største pensions- og investeringsselskaber har kun et af disse aktier i producenter af klyngevåben. De fleste har altså allerede på helt frivillig basis valgt at sige, at de vil udvise samfundsansvar. For det andet, og det synes jeg også er et væsentligt argument, har jeg den opfattelse, at et investeringsforbud ikke vil bidrage til at bekæmpe produktionen af klyngevåben. Et forbud vil nemlig forhindre investorerne i at anvende deres mest effektive våben i bekæmpelsen af klyngevåben, nemlig muligheden for at stille krav til de virksomheder, de investerer i gennem aktivt ejerskab. De FN-principper, der er omkring ansvarlige investeringer, handler netop om at sige til investorerne, at de skal stille krav til virksomhederne frem for at trække deres investeringer ud. Det kan være om børnearbejde, men det kan også være om, hvad det er for en type våbenproduktionen, man har. Det er det, der kaldes aktivt ejerskab. Jeg synes derfor, at det, vi skal gøre, er at opfordre virksomhederne til at udøve aktivt ejerskab gennem deres investeringer frem for at forbyde dem at investere i dem, og så skal vi sørge for, at de har en vejledning, så de kan smutte uden om de steder, hvor de i hvert fald slet ikke skal sætte deres penge.
Kommentar:  Først og fremmest er det vigtigt at slå fast, at da man udsatte de planlagte behandlinger tilbage i foråret, var det netop sådan – og det er jeg meget glad for bliver gentaget fra Liselott Blixt – at akut behandling og livstruende sygdomme ikke kunne få udsættelse. Og kræftpakkerne kørte fuldkommen uberørt videre. Og derfor er det meget vigtigt at gentage for alle, også for læger og også for patienter og for borgere generelt: Opsøg lægen, der er fuldstændig klare retningslinjer for at håndtere akut,  livstruende sygdom.

Svar:  Tak. Nu er vi så kommet så langt, at vi forhåbentlig er opmærksom på det, og at lægerne sender dem hurtigere af sted, som ministeren siger at man har kunnet gøre siden den 1. oktober. Det her var jo nogle, der bare skulle have været ind til en scanning, så man kunne have opdaget det – og man kunne spritte af bagefter, og der var ikke tæt berøring. I dag kan vi jo også se, at der er 33 procent færre, der kommer med en kræftdiagnose. Det vil sige, at vi potentielt kan have 2.800, der går rundt med kræft, og som ikke kommer til undersøgelse. Det skal forhåbentlig ikke skyldes, at lægerne ikke sender dem videre.
Kommentar:  Jeg er lidt nysgerrig efter at få at vide, om videnskabsministeren eller Videnskabsministeriet har undersøgt, hvor mange studerende der rent faktisk gennemfører hurtigere end på normeret studietid, når de starter på en videregående uddannelse. For mig bekendt er det kun ganske få, der gør det. Og fred være med de få, der gør det. Det kan vi sagtens kigge på en ordning om. Men det er jo ikke interessant i forhold til det store politiske billede. Det, der er den store politiske sag, som vi er optaget af hos Socialdemokraterne, er, hvordan vi får mange flere unge til at starte tidligere på en videregående uddannelse og gennemføre den så hurtigt som muligt, herunder på normeret studietid. Derfor vil jeg spørge, dels om ministeren har tal på, hvor mange der gennemfører hurtigere end på normeret studietid, dels om ministeren gør sig nogle overvejelser om en bonus, hvis man gennemfører på normeret studietid, men ikke hurtigere end på normeret studietid.

Svar:  Incitamentet til at blive færdig inden for normeret studietid er der jo, al den stund SU’en følger den normerede studietid. Der er det så, vi har sagt, at hvis der er nogle, der har mulighed for at blive færdige før, har lyst til de ekstra sommerskoler, eller hvad det måtte være, så skal de belønnes for det. Men hovedreglen er selvfølgelig, at vi går ud fra, at man afslutter sin kandidatuddannelse inden for de 5 år, den er normeret til. Så bliver der spurgt til, i hvilket omfang det her kommer til at ske. Det er korrekt, at der i dag ikke er særlig mange, der benytter sig af det. Derfor giver det mening at få de her arbejdsgrupper til at kigge på, hvad vi kan gøre for at fremme, at flere får den mulighed. I regeringens oplæg og i forberedelsen til SU-reformen har vi et estimat om, at det er et sted mellem 3 og 5 procent, men vi synes bestemt også, det er værd at kigge på det og at honorere de ekstra ihærdige. Det hører jeg ligesom at Socialdemokraterne i hvert fald ikke er imod, og at de også er interesseret i, at vi arbejder for, at vi gør en hel del for, at vi får flere til at afslutte inden for normeret studietid, og det synes jeg faktisk regeringens SU-reform lægger op til.
Kommentar:  Jamen jeg vil da gerne sige meget klart, at en beskrivelse af prikkerunder, hvor mennesker, der stadig er så syge, at de har behov for at være indlagt på sygehus og få specialiseret behandling, ikke er fagligt i orden – særlig ikke, når vi kan se af den kapacitetsanalyse, der er lavet i forbindelse med psykiatriudvalgets kortlægning af psykiatrien i Danmark, at der faktisk er for mange psykiatriske afdelinger, hvor der ligger patienter, der er færdigbehandlet, og som altså ikke har behov for den specialiserede behandling, der er på sygehusene, men som ikke kan sendes hjem, fordi man ikke er parat til at tage imod dem i den psykosociale indsats i kommunerne. Så skal man da ikke prikke folk ud af sengen, som stadig er så syge, at de har brug for at være på hospitalerne. Her er der et vigtigt ansvar hos ledelserne på de her afdelinger; der er også et vigtigt ansvar i kommunerne, og der er også et vigtigt ansvar hos det fagpersonale, der er på afdelingerne.

Svar:  Jeg kunne da godt tænke mig at høre, hvad ministeren vil gøre ved det, som er sket over de sidste mange år, og som sker hele tiden, nemlig at man prikker til folk. Det problem, som vi nu står over for, er overbelægningen af medicinske patienter, som vi ser hver vinter, hvor ældre mennesker ligger på gangene, og det er en uværdig behandling, og der håber jeg da vi kan se noget andet i år. Vil ministeren kunne love mig det?
Kommentar:  Tak. Mener ministeren, at det er rimeligt, at danske forbrugere skal betale 6,3 milliard kroner til en gasrørledning mellem Norge og Polen, som danske gasforbrugere ikke får gavn af, og hvor mange lokalsamfund generes af, at en gasledning på 230 km graves ned, og en stor kompressorstation med støjgener skal genere et lokalområde ved Næstved, når Baltic Pipe ikke er en del af en bæredygtig energipolitik i EU?

Svar:  Tak til herre Søren Egge Rasmussen for spørgsmålet. Det er vigtigt at understrege, at Baltic Pipe kommer de danske gasforbrugere økonomisk til gode, og at de ikke skal betale 6,3 milliard kroner Faktisk er det forventningen, at de danske gasforbrugere samlet set vil komme til at spare omkring 1 milliard kroner Baltic Pipe bidrager nemlig til, at vi i Danmark kan holde gastarifferne stabile. Det skyldes de polske betalinger for at få naturgassen transporteret fra Nordsøen og ned til Polen. Polen har allerede indgået bindende kontrakter for betalingerne, og danske gasforbrugere skal derfor samlet set ikke have penge op af lommen. Så er der spørgsmålet om gener for berørte borgere. Jeg er meget bevidst om, at et projekt af denne størrelsesorden desværre ikke kan undgå at skabe gener lokalt. Jeg har derfor løbende opfordret Energinet til dialog og til at vise lokale hensyn. Energinet har mødtes personligt med de cirka 500 lodsejere for at sikre så skånsom en linjeføring som muligt, der er afholdt syv borgermøder i marts måned, og der er foretaget mindre justeringer af ruten på baggrund af dialogen. Heldigvis er rørene i jorden og vil være usynlige, når først de er lagt. Vedrørende kompressorstationen på Sydsjælland findes der desværre ikke en perfekt placering for sådan et anlæg, hvor ingen vil opleve gener. Men den foreslåede placering er den mindst belastende for miljø og borgere. Den ligger op ad motorvejen, og den vil blive omkranset af træer. Energinet har oplyst mig, at når først den er bygget, vil der ikke være lugtgener eller rystelser, og Miljøstyrelsens vejledende støjgrænser overholdes. Det eneste væsentlige støjbidrag kommer fra en udluftningsskorsten, når der kortvarigt ventileres i forbindelse med service. Det vil kun forekomme i cirka 15 minutter i dagtimerne få gange om året.