kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Det gør det altså ikke. Finansloven indeholder helt klar tale, i forhold til hvordan pengene bliver prioriteret, og der er det en uomtvistelig sandhed, at ældreområdet bliver tilgodeset med 125 million kroner, hvor det i sidste finanslov blev tilgodeset med 1,5 milliard kroner i stedet. Det kan hverken ministeren eller jeg lave om på. Det er også tal, som ministeren kan få bekræftet af Ældre Sagen og andre steder. Vi har 73.000 ældre i eget hjem uden hjælp i dag, og vi har inden for de næste 10 år en mangel på 25.000 ældrevenlige boliger, og vi har medicinudgifter, der stiger, og derfor er det, regeringen gør, ikke nok. I bruger pengene på undervisning af udlændinge i stedet for.

Svar:  Jeg vil starte med at give spørgeren ret i, at dette ikke er nok. Vi er glade for den finanslovsaftale, der er indgået, men vi er langtfra tilfredse, og jeg vil godt vædde med, at når vi står her i december måned 2020, vil man stadig kunne pege ud i det danske samfund og se problemer i ældresektoren, og det er også problemer, som regeringen har tænkt sig at tage på sig. Vi tager skridt for skridt, og den her finanslovsaftale er første skridt. Jeg vil også påpege, at i finanslovsaftalen er der også afsat penge til at ansætte ekstra sygeplejersker, og mon ikke også, der er en enkelt pensionist hist og pist, der får gavn af det? Derfor mener jeg heller ikke, at man kan se snævert på de bevillinger, hvor der lige præcis står »ældre« i finanslovsteksten, for man skal se hele velfærdsstatens økonomi samlet set. Men jeg vil sige mange tak for diskussionen og tak for interessen for de ældre; det er et sted, hvor Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet har nogle fælles interesser.
Kommentar:  Nu synes jeg, det bliver helt forrygende. Altså, nu har vi hørt et bud på, at vi muligvis skal melde os ud af EU, og at det nok skal gå. Vi har hørt et bud på, at vi skal sikre os en større rabat, end jeg kæmper for – som er realistisk. Vi har også hørt et bud på, at vi skal mindske EU's udgifter så meget som muligt. Og man slutter så med et bud på, at vi skal sørge for, at landbrugsstøtten bliver så høj som muligt. Det er da helt nye toner. Og jeg har ikke hørt Dansk Folkeparti skrive eller sige andetsteds, at man ønsker en større landbrugsstøtte fra EU eller bare at bevare den, man har. Det ville da være meget nyt. Normalt har vi jo i Danmark en enighed om, at vi ikke synes, at landbrugsstøtten er indrettet særlig fornuftigt i EU. Og jeg tror, at hvis man spørger dansk landbrug, ser de såmænd gerne, at man sænker støtteniveauerne, bare det er ens for alle, sådan at konkurrencevilkårene er ens. Så jeg synes, man skal hjem og pudse på den holdning, altså at DF ønsker en højere eller uændret landbrugsstøtte fra EU, hvis det reelt er det, man mener. Det er i hvert fald ikke regeringens holdning. Desværre er der nok ikke store udsigter til, at regeringen kommer igennem med sin holdning.

Svar:  Tak for det. Spørgsmålet lyder sådan her: Vil ministeren arbejde for, at Danmarks fremtidige bidrag til EU bliver et bidrag, der maksimalt svarer til det europæiske gennemsnit?
Kommentar:  Personen fra Somalia er blevet berømt, og det er den nye ordning, der vil kunne få ham til at blive. Sådan er det i hvert fald fremstillet. Under de gamle regler, som blev vedtaget sidste år, om, at man skulle hjemsendes, så snart man ikke havde årsag til at opholde sig som flygtning i Danmark, ville han være blevet hjemsendt. Så det er den her ændring, der gør, at han vil kunne blive, og det gør da ikke Danmark mere dansk.

Svar:  Nu skal vi ikke stå og sagsbehandle en konkret sag, men jeg tror nu, at lige præcis den her konkrete sag er blevet behandlet efter noget gammel lovgivning, hvor man lagde vægt på beskæftigelse som en del af det at have tilknytning til Danmark. Men jeg tror dog, spørgeren har ret i, at det ikke er på den eksisterende lovgivning, det vil jeg gerne medgive. Jeg vil lige komme tilbage til det med tallene. Hvis man bare tager de somaliere, der har fået inddraget deres opholdstilladelse gennem de senere år, fordi der ikke mere er et beskyttelsesbehov, kan jeg se, at ud af de 484 flygtninge, som Udlændingestyrelsen har truffet en afgørelse om, altså at inddrage eller nægte at forlænge en opholdstilladelse, er det kun tre, som har haft beskæftigelse på det samme arbejdssted inden for de seneste 2 år forud for afgørelsen. Det er altså mellem 1 og 2 procent af dem, der har fået inddraget deres opholdstilladelse.
Kommentar:  Tak for det, formand. Når statsministeren i sin nytårstale siger, at vi skal afvikle ghettoerne ved at bryde betonen op og rive bygninger ned, kan ministeren så bekræfte, at det allerede er en mulighed, som boligselskaberne gør brug af i dag?

Svar:  Undskyld, jeg har lige lidt problemer. Vil spørgeren gentage spørgsmålet?
Kommentar:  I forhold til det sidste må jeg henvise spørgeren og Retsudvalget til den dialog, der selvfølgelig er mellem et folketingsudvalg og et ministerium omkring den type af spørgsmål. Jeg har ikke helt forstået Folketingets spørgsmål på den måde, men det kan være, jeg har misforstået noget. Det, jeg vil henholde mig til her i spørgetiden, er at svare på det spørgsmål, der er stillet, og den del af det opfølgende spørgsmål, som relaterer sig til det, og det er, om jeg kan garantere, at der nu vil være patruljer på Christiania. Jeg kan i hvert fald sige så meget, at jeg kan give en garanti for, at jeg som justitsminister er fuldstændig tryg ved at overlade det til Københavns Politi at tilrettelægge de politimæssige opgaver i København, og det gælder selvfølgelig også på og ved Christiania. Som jeg nævnte før, er det klart, at jeg ved, at politiet uagtet den mindre synlige tilstedeværelse, man har valgt at have, fortsat er meget opmærksomme på den organiserede kriminalitet og følger den. Det ligger helt i forlængelse både af de udfordringer, der er, og af de politiske hensigter, som Dansk Folkeparti i øvrigt også er med bag, altså den flerårsaftale, der er for politiets økonomi i øvrigt.

Svar:  Jeg håber bare i forhold til det besøg, jeg nævnte, og som Folketingets Retsudvalg nu har prøvet her på anden måned at få sat i stand, at justitsministeren vil være fleksibel og sørge for, at det bliver noget, der kommer på plads hurtigt, for der har indtil nu ikke været tale om en tilstrækkelig fleksibilitet. Nok om det. Spørgsmålet går jo altså også på, om den indsats, regeringen yder i ghettoerne – og der er Dansk Folkeparti jo med, også til at støtte en ekstra indsats i boligområder i Danmark, hvor der er store sociale problemer – også vil omfatte Christiania. For virkeligheden er jo, at Christiania ligesom ghettoområderne er karakteriseret ved, at der ikke hersker lov og orden. Altså, politiet kommer der ikke systematisk, det kan vi jo se ud fra den artikel, BT har skrevet, da man ikke har været der siden august måned 2011. Så vil justitsministeren sikre, at den ghettoindsats og den øgede indsats i de her udsatte boligområder selvfølgelig også kommer til at omfatte Christiania, hvor der jo er problemer, hvilket vi roligt kan blive enige om?
Kommentar:  Jeg synes, der er mange gode grunde til at markere i julen i Danmark. Det gør jeg også selv med glæde, og derfor er jeg også glad for, at Tivoli holder juleåbnet og der er en masse juletræer i København. Og jeg er sikker på, at alle vore gæster kan se, at Danmark sætter meget pris på juletræerne – også og ikke mindst på nordmannsgranerne. Men derude må jeg bare respektere at det er FN's afgørelse.

Svar:  Ifølge den artikel, som danner baggrund for spørgsmålet, er det sådan, at FN har sagt, at juletræer ikke er en del af den sædvanlige indretning af Bella Centeret, og det har kontorchefen i Udenrigsministeriet så bare taget til efterretning. Spørgsmålet går på: Har FN nægtet at acceptere juletræer, eller har man bare bøjet af? Har det i realiteten været sådan, at FN har sagt: Nej, vi vil ikke have nogen juletræer? Og har Udenrigsministeriets ansatte så bare sagt: O.k., så kommer der ikke nogen juletræer? Eller har Udenrigsministeriet markeret, at det er sædvanlig dansk tradition, at når man er til et møde ved den her tid, markerer man det altså ved at opstille juletræer uden for den pågældende bygning?
Kommentar:  Vi har lavet en vurdering i ministeriet. Det er ikke det samme, som at vi har lavet en rapport – for det første. For det andet noterer jeg mig i hvert fald, at dengang ordningen blev opstartet, var der ingen på erhvervsområdet, der umiddelbart begejstret bød ordningen velkommen. Der var lidt henholdende følelser, og jeg har senere hen jo talt med flere danske virksomheder. Jeg gjorde også det, da jeg besluttede at lukke eksportambassadørordningen, at jeg skrev til mange af de partnere, vi har på eksportområdet, for at gøre opmærksom på, at vi lukkede ordningen. Af de svar, jeg har fået tilbage, er der ingen af dem, der har været kritiske over for at lukke den. Jeg ved, at der er flere af eksportambassadørerne, som på samme måde, som ordføreren gør opmærksom på, har gjort en indsats, og at der er nogle, der er særlig begejstrede lige præcis for en bestemt eksportambassadørs indsats. Jeg synes også, at deres indsats har været fin. Det tror jeg at jeg startede med at sige. Men vi må bare erkende, at de penge, vi bruger der, kan bruges endnu bedre. Vi kan få mere ud af pengene ved et langvarigt, vedholdende engagement ude på ambassaderne. Det tror jeg altså er det, der skal til, hvis vi reelt skal komme til at eksportere til de her lande, og det skal vi, hvis vi skal sikre arbejdspladser i Danmark.

Svar:  Mit spørgsmål er: Hvilke saglige begrundelser har ministeren lagt vægt på ved afgørelsen om at nedlægge eksportambassadørordningen?
Kommentar:  Jeg beklager at træde i formandens sted, men jeg har behov for, at spørgeren træder en lille smule tættere på mikrofonen, for jeg har lidt svært ved at høre det, men jeg gjorde i hvert fald mit bedste for at høre det. Det er forhåbentlig ikke nogen overraskelse for spørgeren, at jeg siger nogenlunde det samme i mit mundtlige svar, som der stod i det skriftlige. Grunden til, at jeg svarer, som jeg gør, er, at jeg deler spørgerens optagethed af det danske sprog og af, at det danske sprog ikke blot skal være et almuesprog, som man ville have sagt i gamle dage, men skal være et levende sprog, som også udvikles af blandt andet videnskabsfolk og de højere læreanstalter. Det gør jeg mig nogle overvejelser om. Hvad betyder det kulturelt? Hvad betyder det for det sproglige ansvar, som blandt andet jeg bærer? Når herre Alex Ahrendtsen beder mig om at udvikle det yderligere, er det selvsagt vanskeligt, for det er jo det, jeg går grubler over i øjeblikket. Grunden til, at jeg for eksempel har kastet mig over overvejelser om begrebet university college, er, at jeg indtil videre ikke forstår, hvad det egentlig betyder.

Svar:  Jeg skal forsøge at tale højt: Er det bedre for ministeren? ( Uddannelses- og forskningsministeren  (Søren Pind): Ja). Det var godt. Jeg stiller jo egentlig meget klart spørgsmålet, om ministeren vil sørge for, at uddannelsesinstitutioner har danske navne som hovednavn som betingelse for godkendelse. Det vil sige, at ministeren og ministeriet simpelt hen kan sige til en uddannelsesinstitution, når de kommer med et engelsksproget navn og ønsker at bruge det: Nej, det ønsker vi ikke; vi ønsker, at man bruger hovednavnet. Er det sådan nogle ting, ministeren kunne gå ind og arbejde med?
Kommentar:  Vi stemmer om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For lovforslaget stemte 110 (V, S, DF, SF, KF, RV, EL, LA og Christian H. Hansen (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og bliver sendt til statsministeren.

Svar:  Der er heller ikke her stillet ændringsforslag. Der er ingen, der beder om ordet, og vi går til afstemning.
Kommentar:  Mange tak. Ministeren omtaler kompetencekort. Det er jo et fuldstændig nyt fænomen, men nu er jeg selv uddannet i sundhedsvæsenet, og det er klart, at jo længere tid man arbejder, jo større kompetence får man. Jeg kan overhovedet ikke se nytten af det her kompetencekort. Jeg bliver nødt til at spørge Venstres ordfører: Når vi taler om kliniske ekspertsygeplejersker, taler vi så om en videreuddannelse af sygeplejersker, eller taler vi blot om, at man skal hakke nogle mærker af eller få flidspræmiemærker, som man kan sætte ind på et kompetencekort? Ordføreren siger jo selv, at det her drejer sig om kvalitet for patienterne, og at det også drejer sig om entydighed, i forhold til at man får lagt kompetencer til en grunduddannelse. Er det rigtigt forstået, at det også er Venstres holdning?

Svar:  Det er Venstres holdning, og jeg lyttede mig også til, at det er ministerens holdning, at der skal nedsættes en arbejdsgruppe, der skal kigge på, hvordan man kan få uddannet sygeplejersker til at varetage opgaven med blandt andet de kroniske patienter, og det handler både om uddannelse og om kompetencer.
Kommentar:  Jeg er med på, hvad Socialdemokratiets bevæggrunde var for deres lovforslag dengang, men det, jeg tænker på, er, at man jo ikke havde taget højde for det med ventelisterne. Det havde man simpelt hen ikke. 7.000 ville gå fra det private over i det offentlige, det stod der jo i lovforslagets bemærkninger, og derfor tænkte jeg bare – i forhold til de midler, som blev sparet – hvorfor man ikke havde gjort det sådan, at det med ventelisterne blev regnet ind, så de ikke blev så lange, som de er i dag, for det var netop bekymringen. Det er bare et opklarende spørgsmål til, om der skulle være nogle midler et eller andet sted, hvis vi skal finde nogle midler – hvis vi også fremadrettet skal have en bedre høreomsorg.

Svar:  Jeg er rigtig glad for det, der skulle være et opklarende spørgsmål, for det giver mig lejlighed til at sige, at set med socialdemokratiske øjne er den allerstørste udfordring i forhold til høreområdet, at vi har for ringe en kapacitet. Det har simpelt hen været for vanskeligt for de fem regioner at opbygge kapacitet. Jeg er rigtig glad for, at der er drøftelser om det, og jeg har også selv drøftet det med regionerne. De forsøger at oprette nye klinikker ude i hjørnerne af Danmark, som også tager hensyn til, at der ikke skal være så stor geografisk afstand. Men det er jo et spørgsmål om, at det er svært at finde personale til det. Jeg kan sige, at jeg bor i Nordjylland, og der trækker det altså overskrifter i avisen, når der er en speciallæge, der slår sig ned, for vi har lange ventetider deroppe. Så det er den mangel, der er den største.
Kommentar:  Det var egentlig også det, jeg var ved.

Svar:  Er det ikke spørgsmål nummer S 1771? Det er på 2½ linje.
Kommentar:  Jeg forstår, at det var landenes ledere, der var uvante med arbejdsformen og ikke landene som sådan, der var uvante med arbejdsformen; jamen det tager jeg gerne med. Men det ændrer jo ikke ved, at statsministeren under mødet i plenarsalen selv sagde, at han ikke kendte reglerne; han sagde faktisk, at han ikke kendte »jeres regler«, altså FN's regler. Og jeg vil da gerne bede statsministeren om så at kommentere det, hvis det åbenbart er noget med arbejdsformerne, der har været et problem.

Svar:  Jo, men så må jeg henvise til, at der stilles et spørgsmål om det. For jeg blev stillet et spørgsmål, der hedder: »Hvad mener statsministeren om det dårlige forhold, Danmark fik til en række lande under klimatopmødet – lande, som udtrykte forskellige grader af mistillid til statsministeren som formand for COP 15 – og hvad agter han at gøre for at reparere på det?« Svaret på det spørgsmål har jeg givet, nemlig at det er klart, at der var interessemodsætninger op til COP, under COP, efter COP. At det skulle have efterladt Danmark i en situation, hvor vi har fået et dårligere forhold til nogle lande, er et billede, jeg ikke kan genkende; det er et billede, der ikke er belæg for at mane frem. Hvis man er interesseret i sagen –  hvis  man er interesseret i sagen – må vi jo snakke om den, og jeg tror stadig væk, at den bedste måde at gøre det på nok er i en mere samlet debat, som vi så også får. Vi har jo oven på det resultat, der blev opnået i København, taget skridt til at sørge for, at det nu får den bedst mulige fremtid. Det er baggrunden for, at jeg selv sammen med FN's generalsekretær har skrevet til de lande, der konkret deltog i arbejdet med at formulere Copenhagen Accord, med en anbefaling om, en opfordring til, at de genbekræfter deres opbakning til den aftale. Tilsvarende har vi via almindelige diplomatiske kanaler i forhold til verdens øvrige lande opfordret til, at man tilslutter sig Copenhagen Accord med de frister, der også ligger i aftalens anneks, med udgangen af januar. Det er det, vi bruger vores energi på nu. Vi er i dialog med FN, vi er i dialog med Mexico om, hvordan vi har en samlet rollefordeling og opgavefordeling, der gør, at vi processer den her sag bedst muligt. Det tror jeg i hvert fald, og jeg svarer selvfølgelig på de spørgsmål, jeg får hen ad vejen om forskellige momenter i København, men ellers vil jeg jo selv koncentrere mig om den her fremadrettede opgave.
Kommentar:  Ja, det mener vi, og det mener vi, ud fra at arbejdsgruppen har indstillet til, at e-learning skal være et supplement, men også ud fra at de personer, som det her kursusforhold vedrører, altså NNF'erne og 3F'erne – dem, som arbejder med at håndtere svin, og det er jo primært 3F'erne, fordi det foregår ude i staldene – siger, at man får den bedste effekt af undervisningen, når der er klasserumsundervisning. Så blandt andet ud fra de betragtninger, der kommer fra lønmodtagerne, der har udtrykt ønske om decideret klasserumsundervinsning, så føler jeg mig ikke i tvivl om, at klasserumsundervisning ville være bedre end e-learning, og måske kan de to supplere hinanden.

Svar:  Når jeg spørger, er det jo, fordi man i rigtig mange undervisningssituationer faktisk bruger e-learning. Jeg skal bare høre, om det er Socialdemokratiets overordnede holdning, at hvis man har taget et kursus via e-learning, er man dårligere uddannet, end hvis man har siddet i et klasselokale, for sådan hører jeg det.
Kommentar:  Som sagt er der sket enkelte fremskridt, men det karakteristiske ved det her svar er jo, at der bliver remset en række ting op, som ikke er noget svar på det, jeg centralt har spurgt om her. Hvis man nu er arbejdsløs ufaglært og man gerne vil omstille sig til noget helt andet, folkeskolelærer, pædagog eller socialrådgiver, så mangler man en indtægt under den uddannelse. Det er dér, vi siger, at man så som arbejdsløs efter 6 måneder skal have ret til at fylde op til 12 års uddannelse igennem sit liv, og så skal man have en indtægt, man kan leve af. Det undgår ministeren behændigt at svare på, og det er selvfølgelig utrolig ærgerligt, for jo længere tid man går arbejdsløs, des mere kan mismodet brede sig, og des længere kan man komme væk fra arbejdsmarkedet. Der må man jo sige, at det er fantastisk godt, hvis nogen så vil flytte sig over til en helt anden uddannelse. Men det er urealistisk, hvis vi ikke giver de pågældende en indtægt, som de kan leve af, og man kan ikke leve af SU.

Svar:  Jamen jeg mener ikke, SF's forslag er den rigtige vej at gå. Jeg mener simpelt hen ikke, det er hensigtsmæssigt på den måde bare at åbne æsken. Tværtimod må vi give de målrettede tilbud, der skal til for de ledige, og lige nøjagtig i den situation, som herre Eigil Andersen omtaler, nemlig når det drejer sig om en ufaglært, er der altså allerede nu rigtig gode betingelser.
Kommentar:  Jeg har ikke detailkendskab til, hvordan kameraer hjælper på sikkerheden på broen. Men jeg kan sige så meget, at det ikke har noget at gøre med, at man planlægger at fjerne brovagten og overgå til fjernstyring af klapbroen. Det ligger fast, at det ikke er derfor, man har de kameraer der, men det er, fordi man af sikkerhedsgrunde vurderer, at det vil være godt at have et kamera.

Svar:  Tak. Jamen det er jo så svært. For hvis ministeren ikke lige ved, hvilke sikkerhedsgrunde der ligger til grund for, at man lige pludselig sætter kameraer op, så er det svært at komme videre. Jeg kunne selvfølgelig have uddybet mit spørgsmål lidt mere, men så synes jeg også nogle gange, det bliver lidt kedeligt at stå her. Men jeg vil bare spørge ind til det skriftligt. Jeg er om ikke andet bare glad for, at ministeren bekræfter, at der ligger en aftale om, at det er et 1-årigt forsøg i 2020 på Kronprins Frederiks Bro i Frederikssund, og det er sådan, det er.
Kommentar:  Det står også den fattige fuldstændig frit for, om han vil spise kaviar eller leverpostej, og om han vil drikke champagne eller postevand. Men der er altså en økonomisk realitet i kommunerne, der gør, at man ikke bare kan bruge af de penge, man ellers skal bruge på folkeskolen og på ældreplejen, til at bygge køkkener i institutionerne. Der er ikke kommet penge nok med ud til kommunerne, til at man kan lave de nødvendige ændringer og sikre, at man kan købe den nødvendige mad, så det ikke bare bliver den billige løsning med de centralsmurte madpakker, og det er det, der er problemet. Men jeg vil spørge ministeren: Hvad med modulordningerne? De opleves af rigtig mange som et kæmpe problem og som et udtryk for, at man tager hensyn til kommunens økonomi i stedet for at tage hensyn til børnene. Hvis man skal tage mest muligt hensyn til børnene, skal man jo have en fleksibel daginstitution, hvor børnene nogle dage kommer på det ene tidspunkt og nogle dage på det andet tidspunkt, alt afhængig af hvad der passer bedst, frem for at de voksne i børnehaven skal stå og kontrollere, hvornår forældrene kommer og henter børnene, og så følger der en økonomisk straf med, hvis de kommer fem minutter for sent. Det er ikke det optimale for hverken børnene eller forholdet mellem forældrene og de voksne i børnehaven.

Svar:  Ganske kort: Økonomien til frokostmåltidet i dagtilbuddene er fuldstændig i overensstemmelse med KL, og der er endda givet 400 million kroner ekstra til det. Der er altså rigeligt med penge til det her, og der er også rigeligt med penge til anlæg, hvis man ønsker at bygge køkkener. Så skulle fru Line Barfods påstand vist være begravet. Til det sidste angående modulordningerne: Det er helt centralt for mig, at dagtilbud er til for familierne og for børnene, at det ikke er familierne og børnene, der er til for dagtilbuddene, og derfor handler det netop om, at man lokalt finder lokale løsninger på lokale udfordringer. Der har været forskellige forsøg med modulpasningsordninger, og de steder, hvor man har indrettet dem meget kontrollerede, har erfaringerne indtil nu ikke været særlig gode. Men der, hvor man på tro og love har indført en ordning, som man så at sige har ladet gro nedefra for netop at tilpasse og stille familierne frit i forhold til, hvornår de har behov for pasning af børnene, har man faktisk meget gode erfaringer. Jeg synes, det er meget vigtigt, at vi gør noget for at udbrede de gode eksempler på modulpasningsordninger, for de findes, og heldigvis for det. Det ser jeg nemlig er til gavn for familiernes behov for fleksibilitet.