kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Aftalen står jo stadig ved magt. De målsætninger, vi har sat, og den finansiering, der skal være, står jo stadig ved magt. Det er også derfor, vi nu inviterer forligsparterne til at komme og f.eks diskutere forsyningssikkerhedsafgiften. Vi har givet et godt bud på, hvordan man finansierer forsyningssikkerhedsafgiften, og vi skal selvfølgelig lytte til vores forligspartnere og finde ud af, hvordan man kan gøre det her i praksis. Jeg håber, at Venstre vil komme til de forhandlinger, men der skal ikke være nogen tvivl om, at vores samlede aftale jo stadig er der, og den binder selvfølgelig stadig alle partierne.

Svar:  Det er jo sådan lidt interessant, at det hele står ved magt, men at en del af det skal laves om, og at det, der skal laves om på regeringens initiativ, ikke rokker ved, at tingene står ved magt. Det, at vi andre ønsker at problematisere det, er så udtryk for, at vi skaber usikkerhed. Nu vil jeg gerne lige prøve at efterprøve, kan man sige, den politiske vilje her. Altså, det er jo sådan, at PSO'en i år som sagt bliver 1,6 milliard kroner højere, end den var sidste år. Vi opererer med en stigning på mere end 40 procent fra 2012 til indeværende år. Der ligger store energiafgifter i horisonten, og det skyldes jo blandt andet, at de forudsætninger, vi indgik i energiaftalen på, på nogle punkter har forandret sig, fordi verden jo – jeg ved ikke, om jeg skal sige desværre – ikke står stille. Vi har set, at EU's CO 2 -kvotesystem er brudt sammen. Vi har set et amerikansk skifergaseventyr, der påvirker den internationale pris på fossile brændstoffer. Derfor har vi altså en situation, hvor dansk erhvervsliv ikke får glæde af internationalt faldende energipriser og derfor sættes tilbage i forsøget på at genvinde konkurrenceevne og skabe job. Jeg vil sådan set bare spørge statsministeren, om statsministeren ikke er enig i det. Ellers ser statsministeren slet ikke noget problem med den samlede regning, men mener, det bare er et spørgsmål om, at den skal fordeles på en ny og anderledes måde, når vi for eksempel har det forhold, at vi i sin tid forestillede os, at energiaftalen ville koste en familie noget, der ligner 1.300 kroner om året, mens alene det forslag, skatteministeren har, til ny forhøjet bundskat efter skatteministerens egne oplysninger vil koste en familie 2.500 kroner om året?
Kommentar:  Tak for spørgsmålet til herre Karsten Lauritzen. Jeg vil gerne henvise til den asylaftale, som regeringen indgik med Enhedslisten og Liberal Alliance i september måned. Det indgår som et element i aftalen, at der skal ske en mere målrettet indkvartering af asylansøgere i centersystemet, således at der ved indkvarteringen tages hensyn til, hvilken fase af asylbehandlingen en ansøger befinder sig i. De nyankomne asylansøgere skal således indkvarteres i modtagecentre, mens afviste asylansøgere skal være i udrejsecentre. Nu kan det jo i princippet forekomme, at en asylansøger i en hvilken som helst fase af asylsagsbehandlingen begår kriminalitet, men asylansøgere, der er dømt for kriminalitet, bør efter min opfattelse ikke bo i modtagecentre side om side med nyankomne flygtninge.

Svar:  Tak til justitsministeren for det svar. Nu vil jeg forsøge at spørge om noget, som hører en lillebitte smule sammen med den foregående debat, og så må formanden jo se, om hun vil tillade det. Spørgsmålet om dobbeltforordningen og folk, der er asylansøgere, som skal rejse tilbage, gør sig jo gældende også i forhold til adskillelsen af asylansøgere og de øvrige beboere på landets asylcentre. Og der kan jeg sige til ministeren - og det er jo mærkeligt, at ministeren stiller spørgsmål her, det er jo egentlig folketingsmedlemmet, der spørger - at Venstre selvfølgelig bakker helt op om den dobbeltforordning, vi har. Men derfor kan man jo godt skabe et regime, der gør - og det er det, ministeren i forhold til asylcentrene lægger op til, hvor man adskiller tingene - at man også laver en meget forskellig praksis i forhold til folk, der er asylshoppere. Så jeg vil godt høre ministeren, om man i forlængelse af den opsplitning, man har tænkt sig at lave med øvrige beboere og kriminelle asylansøgere, også overvejer at lave en opsplitning med hensyn til folk, der er asylshoppere, det vil sige folk, der sådan set har søgt om asyl i et andet EU-land og bare venter på at rejse tilbage.
Kommentar:  Der er forskere, der hver eneste dag rejser kritik af, hvad der foregår rundtom i verden, og det er jo nødvendigvis ikke sådan, at enhver forsker, der udtaler sig, skal følges i sin kritik. Der kan også være andre, for eksempel en hel styrelse, der foretager det her og skal leve op til det, vi er forpligtet til i forhold til vores direktivforpligtigelse. Mig bekendt har vi ikke en åbningsskrivelse eller andre ting – hverken fra EU eller de øvrige lande i vadehavssamarbejdet – der tilsiger, at vi gør noget, der er ganske forfærdeligt eller forkert.

Svar:  Jeg har forståelse for, at der kan være holdningsmæssige forskelle, det kan man sikkert også finde mellem undertegnede og diverse forskere, men det afgørende her er jo, at forskeren ikke kommer med et holdningsbaseret udsagn. Han siger, at årelange besparelser på den her indsats betyder, at det gør det svært fremadrettet at passe på naturen. Det er jo dog et målbart udsagn, som jeg vil bede ministeren om at forholde sig til. Så vil jeg gerne sige, at hvis man svigter indsatsen i Vadehavet, bliver man jo medskyldig i, at der bliver en risiko for, at noget af det, som turisterne kommer for at se i dag, nemlig sæler, fisk og fugle, ikke vil være til stede i fremtiden.
Kommentar:  Tak for at nævne det. Det er nogle af vores allermest sårbare mennesker, vi taler om her. De bor typisk på bosteder, og det er jo nogle, som har store, store sociale og psykiske problemer – selvmedicinering, de ryger ind og ud af psykiatrien, som er hårdt presset. Derfor er det også godt, at vi har fået løftet den. Men herfra så et håndslag om, at lad os da sammen tage fat på det som den første problemstilling, når vi skal lave en 10-årsplan for psykiatrien, altså som en af de vigtige trædesten, der så skal munde ud i en samlet sundhedsaftale. Men for min skyld gerne, lad os da endelig få gjort det så hurtigt som muligt, for det er altså et problem, som kræver handling.

Svar:  Jamen jeg er glad for det svar, for jeg synes, at der er nogle delelementer i vores sundhedsvæsen, og jeg tror faktisk, at der er bred enighed om, at vi godt kan mødes om nogle konstruktive løsninger, som kan løse nogle af de der akutte problemer. Der vil jeg da appellere til ministeren om, at vi hurtigt kommer i gang med at få dem løst og tager alle de steder, hvor vi er enige, så vi får det klaret hurtigt. Og så vil jeg sådan set sige, at man godt kan lave det isoleret set og så tage de store linjer i sundhedsreformen i en anden sammenhæng. Men vi har altså nogle problemer, som vi godt kunne tænke os løst hurtigt, her og nu.
Kommentar:  Jamen det er jo ikke mig, der blander det sammen, det er jo blandet sammen i dagens spørgsmål. For spørgsmålet er, om jeg synes, det er et større problem, at der ikke er tilstrækkeligt incitament til at arbejde, end at folk ikke står til rådighed i tilstrækkelig grad. Og der er det bare, jeg siger, at det jo er svært ikke at få den opfattelse, at det så er spørgerens synspunkt, at det er et større problem. Der er det bare, jeg siger, at for mig er det altså ikke sådan, at fordi man har et lille økonomisk incitament, så er det o.k. ikke at tage det arbejde, man kan få. Jeg siger bare, at jeg jo ikke kan efterlades med andet end den opfattelse, når der stilles et spørgsmål om, hvorvidt det egentlig er vigtigere at koncentrere sig om det med incitamenterne end det med rådigheden. Det, vi har gjort fra regeringens side, er så – og det er så til gengæld uomtvisteligt – at tilrettelægge arbejdet med en skattereform, som Venstre jo heldigvis er med i, og som gør, at der i dag og i de kommende år vil være stadig flere, som har en stadig større tilskyndelse til at arbejde. Og dermed har vi jo vist, at vi også tager den del af diskussionen alvorligt. Det kan man se på vores resultater.

Svar:  Ministeren siger, man ikke kan andet end efterlades med den tro, at det her handler om, hvilket problem der er størst. Med den intellektuelle formåen, som jeg altid har tillagt ministeren, mener jeg nu godt, at han kan håndtere begge spørgsmål på en gang. På den ene side skal man selvfølgelig stå til rådighed for arbejdsmarkedet, det kan der overhovedet ikke herske tvivl om, men på den anden side er der det, som Det Radikale Venstre i mange år har haft en meget stor interesse for og også har handlet på, nemlig i hvert fald at forsøge at skabe et arbejdsmarked, hvor det altid kan betale sig at arbejde. Det synes jeg bare ministeren har forladt lidt, og det er sådan set det, jeg synes er det kritisable her i dag.
Kommentar:  Jamen jeg spurgte sådan set ganske enkelt, om det kan passe, at det er skatteyderne og staten, der skal betale, hvis en spekulantbank går nederst Ordføreren sagde, at vi skal begrænse tabet. Så spørger jeg bare: Skal staten overhovedet hænge på et tab, hvis en spekulantbank går ned?

Svar:  Jeg prøver at gøre det her så klart, at selv Enhedslistens ordfører, herre Frank Aaen, kan forstå det. Hvis man er liberal, ønsker man, at borgere og virksomheder selv bærer omkostningerne og konsekvenserne af de beslutninger, de tager. Det ønsker man også at stater og politikere gør. Det gør politikere så meget sjældent, og det er derfor, vi er statskritiske. Vi ønsker, at alle banker, alle virksomheder, der tager dårlige og uansvarlige beslutninger, selv betaler prisen. Vi ønsker, at deres aktionærer, som har valgt at investere i dem, selv bærer omkostningerne og betaler prisen. Vi forstår, at formålet med det her direktiv er, at det skal være sådan, og det synes vi er en god intention. Men Frank Aaen er fuldstændig ukritisk og forblændet af det synspunkt, at finanskrisen udelukkende skyldes uansvarlige banker, og er helt blind for, at uansvarlige politikere, som har intentioner om at føre en ekspansiv finanspolitik og ikke har noget imod at bruge finansielle virksomheder til det og har lavet lovgivning, som har skabt uheldige incitamenter for virksomheder, som de så kunne handle efter, også har et ansvar i det her. Det er herre Frank Aaen blind for, og sådan er det jo.
Kommentar:  Tak for svaret. Det blev jeg jo ikke så meget klogere af, men jeg vil dog glæde mig over, at den nye regering i regeringsgrundlaget fremhæver betydningen af en høj mobilitet i samfundet, altså muligheden for, at vi kan bevæge os effektivt, sikkert og billigt rundt med personer og varer i samfundet. Til gengæld synes jeg, det er et meget stort paradoks, at regeringen samtidig bebuder en række konkrete tiltag, som vil svække mobiliteten. Et af de forslag er jo netop en ny lastbilafgift på 1,5 milliard kroner om året. Derfor vil jeg spørge: Hvordan synes ministeren egentlig det hænger sammen, altså misforholdet mellem målet om mobilitet og det, at man vil gennemføre noget, der svækker mobiliteten?

Svar:  Det er jo ikke noget, man ved, før man kender udformningen af det, vil jeg sige til herre Kristian Pihl Lorentzen. Jeg er enig i det med mobiliteten: Det er fuldstændig afgørende for et samfund, at man som person kan blive transporteret rundt, hvad enten det er i privatbil eller på cykel eller via kollektiv trafik, men også at varer kan komme frem. Det er fuldstændig afgørende på alle måder for os som kunder, for konkurrenceevnen og for alt muligt andet. Jeg er forholdsvis ny i jobbet, og der er mange ting at sætte sig ind i – og der er nogle, der har haft mange år til at sætte sig ind i det. Men jeg forstår, at der på det her område blandt andet også er et problem i forhold til konkurrence mellem udenlandske køretøjer og danske køretøjer og så videre og så videre Så jeg vil sige til herre Kristian Pihl Lorentzen, at det her er en intention, der er givet udtryk for i regeringsgrundlaget, og som måske også handler om ligestilling mellem udenlandske køretøjer og danske køretøjer. Vi er i gang med at udforme det, og jeg vil være helt sikker på, at der, når vi kommer frem til det endelige resultat, selvfølgelig også vil være svar på de relevante – vil jeg gerne sige – spørgsmål, som spørgeren stiller her.
Kommentar:  Jeg kan forstå, at ministeren også har bemærket de her eksempler, der har været fremme i pressen. Det er jo blandt andet Revas i Viborg og Frederikshavn Forsyning, som har meldt ud, at de nu mener, at der er skabt så meget usikkerhed om fremtiden for affaldsområdet, at de ikke finder, at de på nuværende tidspunkt vil risikere at investere i nogle nye affaldssystemer. Og det er jo ærgerligt, hvis man gerne vil have mere genanvendelse, for der er altså tale om affaldssystemer, som skulle fremme genanvendelsen. Nu siger ministeren, at det ikke er et stort problem, men gør det ikke indtryk, at der jo altså her i hvert fald er nogen, som på nuværende tidspunkt med det udspil, der ligger fra regeringen, og med den uafklarede situation på området ikke synes, at de vil investere i systemer, som skulle fremme genanvendelse? Og vil ministeren forsøge at få afklaret den her usikkerhed, sådan at vi kan sikre, at de investeringer, der skal fremme genanvendelse, også bliver foretaget?

Svar:  Tak for spørgsmålet. Nu er det sådan, at der er mange misforståelser om det udspil, der er kommet fra regeringen. Ikke mindst i pressen har der været mange misforståelser. Det vil fortsat være sådan, at indsamling af husholdningsaffald, både det genanvendelige og det almindelige husholdningsaffald, vil være et kommunalt ansvar. Derfor kan kommunerne roligt investere i affaldsbeholdere og indsamlingsudstyr i den forbindelse. Det vil fremadrettet også være et kommunalt ansvar. Der, hvor der bliver tale om en konkurrenceudsættelse, er i forbindelse med forbrændingen. Det er jo også det, der indgår i den PSO-aftale, vi har lavet blandt andet med spørgerens parti, hvori også indgår, at vi skal til at kigge nærmere på det og have indfriet de forventninger, der ligger her – og også en gammel politisk aftale.
Kommentar:  Det er jo altid ambivalent at stå her i dag efter at have siddet med samme ordfører i går til forhandlingsmøde, når ordføreren i går godt kunne stille spørgsmålene helt stille og roligt, men nu skal man puste sig op til et stort teater. Pointen er sådan set den samme, for vi er enige med Venstre i, at der skal bygges meget mere, og vi er enige med Venstre i, at der skal gøres noget ved de mest udsatte boligområder, det, som i dag hedder ghettoområder, men vi mener så også, at vi skal bede de private udlejningsselskaber om at tage en del af ansvaret. Det vil selvfølgelig betyde, ligesom det gør alle andre steder, hvor man har kommunal anvisning, at der er nogle, der lidt senere vil få deres bolig, end de ellers ville have gjort.

Svar:  Jeg må sige, at jeg ikke synes, det klæder ministeren at prøve at gøre det her til et teater. Jeg synes, man skal tage det alvorligt. Det her er Folketingssalen, og der skal være det her rum til, at man kan stille spørgsmål. Jeg vil i øvrigt sige, at det, jeg står og spørger om her, var også noget, jeg nævnte ved mødet i går. Jeg vil i øvrigt ikke referere fra de møder, vi har haft. Det er bare for at lægge den linje. Men det må da gøre indtryk på ministeren, når der er eksperter på det her område som Curt Liliegreen fra Boligøkonomisk Videncenter, der har været ude at sige, at det her, regeringen er kommet med, ikke kommer til at give flere boliger, for der vil være det samme antal familieboliger til rådighed. Gør det slet ikke indtryk på ministeren?
Kommentar:  Nu er det jo ikke så lang tid siden, vi rent faktisk også diskuterede det her i Folketingssalen via et beslutningsforslag, som Dansk Folkeparti havde fremsat. Jeg vil sige, at jeg i hvert fald ikke er bekendt med, at der er opført minareter siden, altså på de 4 måneder, der er gået, og jeg vil også sige, at regeringens holdning stadig væk er den samme, nemlig at vi sætter massivt ind over for parallelsamfund. Jeg ved, at der udeomkring er en bekymring, som vi deler, over, at der er grupper og grupperinger i Danmark, som ganske enkelt lever parallelt med resten af samfundet og desværre jo også indimellem opbygger et had til det samfund, som de egentlig burde leve i, nemlig det danske. Det er også derfor, at vi med satspuljen har gennemført en række initiativer i forhold til parallelsamfund. Men altså i forhold til opførelsen af minareter er regeringens holdning i dag den, som den også var i januar, at det er noget, man skal tage stilling til lokalt. Jeg tror ikke, at det kommer bag på nogen, at jeg ikke mener, at det hører til i det danske bybillede, men jeg må sige, at jeg faktisk har stor tiltro til både Venstres kommunalbestyrelsesmedlemmer, men også Dansk Folkepartis kommunalbestyrelsesmedlemmer rundtomkring. Og I er jo da, vil jeg så sige i den her anledning, heldigvis så mange derude, at man kan gå ret op imod, når lokalplanen skal besluttes, og det er der, jeg mener beslutningen hører til.

Svar:  Som jeg er oplyst, er der faktisk to minareter på vej i Roskilde. Ja, i mine øjne er det her simpelt hen en glidebane. Hvis ikke man vil lovgive på det her område, vil vi bare drypvis komme til at se flere og flere minareter i Danmark. Om 10 år vil vi jo være så vant til at se minareter, at det så helt automatisk bliver legalt, at de også skal have lov til at kalde til bøn. Om 20 år risikerer vi, at vi i nogle byer vågner op og ikke ved, om vi er i Islamabad, eller om vi er i Ishøj. Det er bare ikke i orden, og jeg synes, det er at fralægge sig ansvaret. På den ene side siger man, at det ikke er noget, der hører hjemme i Danmark, og på den anden side siger man, at man heller ikke vil lovgive om det. Man sender bare opgaven videre ud i kommunerne. Det er herindefra, vi har en mulighed for at løse opgaven og lovgive om det. Jeg forstår det ikke. Ministeren må hjælpe mig. Jeg forstår simpelt hen ikke, hvorfor man ikke vil lovgive om det, når man har den holdning.
Kommentar:  Forhandlingen er sluttet, og vi går til afstemning om det fremsatte forslag til vedtagelse. Der foreligger et forslag. Der stemmes om forslag til vedtagelse nummer V 93 af Morten Messerschmidt (DF), Jeppe Bruus (S), Michael Aastrup Jensen (V), Kristian Hegaard (RV), Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), Rosa Lund (EL), Naser Khader (KF) og Pernille Vermund (NB). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. (Afstemningen foretaget på den i forretningsordenens § 35, stykke 3, angivne måde). For stemte 91 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, ALT og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 4 (LA og Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslag til vedtagelse nummer V 93 er vedtaget. Hermed er forespørgslen afsluttet.

Svar:  Forhandlingen er sluttet, og vi går til afstemning om det fremsatte forslag til vedtagelse. Der foreligger et forslag. Der stemmes om forslag til vedtagelse nummer V 94 af Annette Lind (S), Michael Aastrup Jensen (V), Søren Espersen (DF), Martin Lidegaard (RV), Rasmus Nordqvist (SF), Christian Juhl (EL), Naser Khader (KF), Peter Seier Christensen (NB), Henrik Dahl (LA), Torsten Gejl (ALT), Aaja Chemnitz Larsen (IA), Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), Edmund Joensen (SP), Sjúrður Skaale (JF), Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG), Uffe Elbæk (UFG), Sikandar Siddique (UFG) og Susanne Zimmer (UFG). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. (Afstemningen foretaget på den i forretningsordenens § 35, stykke 3, angivne måde). For stemte 95 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Forslag til vedtagelse nummer V 94 er enstemmigt vedtaget. Hermed er forespørgslen afsluttet. Så kommer vi til lovforslagene.
Kommentar:  Tak, det vil jeg meget, meget gerne. For regeringen har tydeligt hørt nødråbet fra vores dygtige sundhedspersonale, der hver dag og hver nat, på alle tidspunkter af døgnet, på helligdage knokler i vores sundhedsvæsen. Vi respekterer, at der først og fremmest har været behov for at tilføre flere ressourcer, flere hænder, flere kolleger for vores personales skyld og for patienternes skyld. Det er jo derfor, vi med aftalerne, som trådte i kraft her fra årsskiftet 2020, giver det største økonomiske løft i flere år. Samtidig er det hidtidige omprioriteringsbidrag i regionerne blevet afskaffet. Der har været behov for handling med det samme. Lad os tage sygeplejerskerne som eksempel. Vi kan jo se, at de allerede i dag løber stærkt. Det er en tendens, der er behov for at vende, for i de kommende år bliver der flere ældre og flere multisyge. De skal have pleje, og de fortjener omsorg, uden at sygeplejerskerne skal løbe endnu hurtigere. Og det er simpelt hen ikke muligt for dem at løbe hurtigere. Det er jo derfor, vi med finansloven har finansieret, at der kan ansættes 1.000 flere sygeplejersker på sygehusene, og for nylig indgået en aftale med Danske Regioner herom. Der er nedsat en taskforce, der skal bidrage til at uddanne og ansætte flere social- og sundhedsmedarbejdere og fastholde eksisterende medarbejdere. Med det økonomiske løft i både regioner og kommuner har vi altså givet økonomi til at ansætte mere sundhedspersonale, for den travlhed, der opleves i sundhedsvæsenet, er ikke noget, vi kan afhjælpe her på Christiansborg ved at tegne nogle linjer på et landkort – selvfølgelig ikke. Ud over at løfte bundniveauet og skabe rammerne for, at vores sundhedspersonale får en mere fornuftig hverdag, skal vi selvfølgelig også se fremad. Vi skal forbedre vores sundhedsvæsen strukturelt. Vi skal skabe mere nærhed og mere samarbejde på tværs, og denne gang skal sundhedsvæsenet tages med på råd. Det er den inddragelsesfase, som vi nu sætter i gang.

Svar:  Jeg anerkender selvfølgelig, at det er væsentligt at få kvalificeret de beslutninger, der bliver truffet, men tiden går jo bare. Vi har jo Danmarks Statistik at holde os til, i forhold til hvordan opgaven bare vokser og vokser. Vi ved, at antallet af +80-årige vokser med 58 procent i den her 10-årsperiode. Vi ved også, at 58 procent flere +80-årige virkelig er noget, som trækker ressourcer, for vi ved godt, at det er sådan, at når man passerer den der høje alder, kommer man virkelig til at trække på sundhedsvæsenet. Vi ved samtidig, at antallet af den gruppe, der hedder 65-79-årige, også vokser med et betydeligt antal. Så det er jo voldsomt store udfordringer, der ligger lige for foden af os. Man bør jo finde konstruktive løsninger på dem hurtigst muligt. Jeg er lidt forundret over, at man så på den måde vil trække det i langdrag. Det er klart nok, at penge i et enkelt år selvfølgelig dækker det ene år, men vi ser jo altså ind i noget, som virkelig er udfordrende i forhold til de meget store udfordringer, vi faktisk har allerede i dag. Så det er bekymrende, synes jeg, at man trækker tingene i langdrag.