Kommentar:  Nu har jeg jo ikke adgang til at stille et tredje spørgsmål, men jeg kan bare ikke undgå at minde herre Martin Henriksen om, at vi for en uges tid siden førstebehandlede et lovforslag, som Dansk Folkeparti støttede, og som handler om, at mennesker med handicap bliver betragtet som genstande, der kan flyttes rundt med af kommunerne efter forgodtbefindende, uden at de bliver betragtet som mennesker, der selv kan tænke og selv gerne vil være et bestemt sted i Danmark. Men så meget for Dansk Folkepartis opfattelse af, hvor centralt det er, at også mennesker med handicap bliver betragtet som mennesker. Det her lovforslag er faktisk meget interessant. Der var en borgmester for en halvstor eller rettere halvlille kommune, der ligger i et udkantsområde i Danmark, og borgmesteren fortalte, at hun hvert år skulle lave en oversigt over, hvor mange udbud der kunne bydes ind på i den kommunale service, herunder også på ældreområdet, velvidende, at der ikke var et eneste af de firmaer, der eksisterede i kommunen eller nabokommunen, som overhovedet kunne drømme om at byde ind på det, fordi de ikke havde ressourcerne til det. Der er virkelig rigtig, rigtig mange penge og meget bureaukrati at spare, hvis man dropper kravet om konkurrenceudsættelse, men det vil regeringen tilsyneladende ikke. Det ligger i hvert fald ikke i det her lovforslag. SF støtter afbureaukratisering – ingen diskussion om det. Men vi agter at bruge lovgivningsprocessen i udvalget til nøje at gennemgå de enkelte elementer, der nu lægges op til skal fjernes. Først er der spørgsmålet om hjemmetræning og særlige dagtilbud til børn med handicap. Der lægges op til, at der skal svækkes på de dokumentationskrav, der i øvrigt er i lovgivningen, og i princippet er det jo en god idé. Men det undrer mig bare, at man kommer med det her forslag nu, når vi ved, at vi til efteråret har en aftale om, at vi samlet skal se på børn med funktionsnedsættelse og på, hvordan vi kan give kommunerne nogle redskaber, således at de kan vurdere de behov, barnet har. Det er jo en pine for en familie, at de skal igennem en § 50-undersøgelse, fordi de har et barn med handicap. Vi gav hinanden håndslag på, at det problem skulle løses. Derfor generer det mig, at man på nuværende tidspunkt går ind og fjerner nogle krav til § 50-undersøgelsen, for så vidt angår hjemmetræning og de særlige dagtilbud. Jeg synes under alle omstændigheder, at vi skal bruge udvalgsarbejdet til at finde ud af, hvad det så er, kommunen skal vurdere af barnets funktionsnedsættelse for at kunne kompensere på den rigtige måde med det rigtige dagtilbud og kompensere med den rigtige hjemmetræning. Vi skal i hvert fald være opmærksomme på, at vi ved at fjerne den her § 50-undersøgelse kan placere børnene i en institution, hvor de ikke får det rigtige tilbud. Det næste, som jeg vil rejse, er Danske Handicaporganisationers bekymring for, at man fjerner de forskellige former for retssikkerhed, der er for de mennesker med handicap, der har behov for personlig pleje og praktisk bistand i hjemmet. Således som jeg forstår lovforslaget, vil man i virkeligheden fratage dem retten til at kunne anke og retten til at kunne indbringe spørgsmål om det konkrete skøn, der lægges til grund for hjemmeplejen. Det er ikke, fordi vi fra SF’s side på nuværende tidspunkt ønsker at sige, at vi ikke kan støtte lovforslaget, men således som fru Mette Frederiksen jo meget nøje gennemgik i sin gennemgang af hele ældreområdet, så er det det enkelte menneske, vi skal sætte i centrum, når vi går i gang med at afbureaukratisere. Jeg så meget gerne, at vi fik lavet en konstruktion i den offentlige forvaltning, i det offentlige servicesystem, som gjorde, at den enkelte medarbejder havde retten, pligten, evnen og uddannelsen til at håndtere vanskelige sager selv. Men vi ved også, at dengang for eksempel tilsynsloven blev lavet, baserede den sig på stribevis af klagesager. Jeg husker stadig væk de vendte bleer på Odder plejehjem, der førte til uanmeldte plejehjemsbesøg. Altså, der var en lang række enkelteksempler på horrible situationer, der så gjorde, at man lavede den her lovgivning. Den er nok blevet til overkill-lovgivning, den er blevet til for meget, men vi bliver nødt til at være helt sikre på, at vi i gennemførelsen af en afbureaukratisering af den her karakter skal være opmærksomme på, at vi ikke svigter de svageste. Til slut – jeg har ikke meget tid – vil jeg lige komme lidt ind på spørgsmålet om godkendelse af de konkrete tilbud. Jeg tror, det er en dårlig idé, og jeg tror ikke, at der er nogen reel mulighed for, at kommunerne via en optagelse på Tilbudsportalen kan komme hele den vej rundt, således at de reelt i deres generelle godkendelse via optagelsen på Tilbudsportalen kan være seriøse i deres sagsbehandling. Det giver rigtig, rigtig meget ekstra administrativt bøvl og besvær.

Svar:  Tak. At SF forsøger at skyde Dansk Folkeparti i skoene, at vi betragter handicappede som undermennesker, synes jeg er langt ude. Altså, hvis Dansk Folkeparti havde det syn på handicappede, hvorfor foreslog vi så, at handicappede fik et retskrav på en ungdomsuddannelse? Det harmonerer jo ikke rigtig. Hvorfor var det ikke SF og Socialdemokraterne, der i 1990'erne sørgede for det, da de havde rigelig med tid til at sikre, at unge handicappede fik et retskrav på at gennemgå en ungdomsuddannelse? Altså, skulle jeg så, fordi man netop ikke sørgede for det – bare for at nævne et eksempel – konkludere, at så betragter man handicappede som genstande og undermennesker ovre i den side af Folketingssalen? Det er jo en anelse langt ude.