kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Tak for spørgsmålet. Som jeg nævnte før, har certificeringsordningen for brandrådgivere og statikere været en stor forandring for byggeriets parter. Baggrunden for afskaffelsen af den tekniske byggesagsbehandling i kommunerne var overordnet, at de tekniske krav er komplekse og blev administreret meget forskelligt. I praksis kunne det betyde, at én løsning, der blev godkendt i den ene kommune, blev afvist i den anden kommune, og det gjorde det vanskeligt for virksomheder at udarbejde standardiserede og billige løsninger. Samtidig kunne en bygherre opleve, at nye innovative løsninger og byggemetoder blev begrænset, fordi der ikke var tilstrækkelige tekniske kompetencer i kommunerne. Certificeringsordningen har i den sammenhæng til formål at sikre, at der sker en ensartet efterlevelse af brand- og konstruktionskrav på tværs af alle kommuner, og at det samme byggeri er lige sikkert, uanset hvor i landet det er placeret. Det er min forventning, at certificeringsordningen trods de nuværende overgangsvanskeligheder vil medføre, at der på sigt opleves en mere ensartet efterlevelse af de tekniske bestemmelser for brand og konstruktioner på tværs af kommunerne, og det vil være til gavn for både borgere og virksomheder.

Svar:  Tak. Så kan jeg næsten få lyst til at sige, at det godt kan være, at man når dertil at få lavet en mere ensartet sagsbehandling og byggerådgivning, men hvis det er på baggrund af, at der simpelt hen er for mange, der giver op, og at der dermed er færre, der egentlig kommer i gang, så synes jeg, det er problematisk. Årsagen til, at jeg stiller det her spørgsmål, er også, at der, som jeg hører det, er en fare for en skævvridning imellem de største byer og så landområderne, og jeg kan tage et eksempel fra Aabenraa. Man har købt en nedlagt butik, man vil gerne have den inddelt i to lejligheder, og man får en regning på 70.000 kroner per lejlighed for at få den brandgodkendt. Så er der jo måske faktisk kun én til at betale den her ekstraomkostning, og det er lejeren, og der vil der være folk i både Tønder og måske Aabenraa, som simpelt hen siger, at det bliver for dyrt for dem at bo til leje her, omkostningen er for stor, og det er jo klart, at det både hænger sammen med prisniveauet og den forskel, der er fra de allerstørste byer til de mindste byer. Der vil jeg egentlig godt høre ministeren, om han ikke er enig i, at der faktisk på den her måde kan komme til at ske en skævvridning imellem land og by.
Kommentar:  Men det ændrer vel ikke på, at de svagest stillede i dette samfund, de, som har behov for ekstraordinær hjælp, vel ikke skal betale, for at kommunerne netop skal finde besparelser. Det må vel være sådan, at der, hvor der er hjælp behov, der, hvor der er brug for en særlig indsats, skal det ikke være afhængigt af budgettal, der skal man ikke gå ind og vurdere, om man nu har råd, der skal man netop gribe ind, der skal man komme med det særlige tilbud, der skal man sørge for, at der til udsatte familier bliver givet den nødvendige hjælp. Det hænger vel ikke sammen med, hvor mange borgere man har i kommunen, men sammen med, hvilke borgere der har brug for den ganske særlige hjælp.

Svar:  Jeg er fuldstændig enig i, at hvis man for eksempel har et barn, som bliver udsat for misbrug i hjemmet eller mistrives og har det rigtig dårligt og har brug for at blive fjernet, så skal man selvfølgelig fjerne barnet. Men ser vi på, at antallet af anbragte børn faktisk har været konstant gennem de seneste år, men at udgifterne er eksploderet, uden at kommunerne kan forklare det, så bliver vi nødt til at gå ind og se på, hvordan vi kan styre det her område langt, langt bedre. Der synes jeg, det er værd at hæfte sig ved, at der er nogle kommuner, som virkelig tager fat, og som virkelig gør det på den gode og på den rigtige måde, for eksempel Københavns Kommune, som har et projekt, der hedder »Familien i Centrum«, som faktisk betyder, at man griber ind i familien, før det går så galt, at man skal til at fjerne børnene. Der er nogle gange nogle tilfælde, hvor man kan forebygge. Ved at satse på forebyggelse kan man faktisk se, at man letter pengeforbruget til anbringelser, og det er til glæde for barnet og familien, at det faktisk kan være sådan, at man kan få det til at fungere derhjemme. Så kommunerne kan sagtens gøre det bedre på det her område, og der er også allerede en lang række kommuner, som er i gang med at se på, hvordan de kan gøre det bedre.
Kommentar:  Jeg må bare sige til herre Kamal Qureshi, at Israels officielle politik, den politik, som Israels regering fører, og det er jo dem, vi samtaler med, altså er, at man hverken be- eller afkræfter, at man er en atommagt. Det er sådan set det udgangspunkt, man så må tage, hvis man skal have drøftelser med den israelske regering. Der har vores holdning været den, at det bedste, vi kan gøre for verden, er at få de lande, der endnu ikke har underskrevet NPT-traktaten om ikkespredning, til at gøre det, fordi så gør vi verden til et mere sikkert sted. Derfor har det været en hovedprioritet for os. NPT forhindrer jo ikke atomvåben i at være i verden. Der er så bestemte lande, der kan besidde dem, og de lande, der har dem, skal reducere dem. Vi har så ønsket at gå det skridt videre og sige, at vi faktisk ønsker, at Mellemøsten bliver et atomvåbenfrit område. Der er nogle udfordringer, ikke mindst fordi Iran, der har underskrevet NPT-traktaten, ikke efterlever den og skaber stor usikkerhed, ikke mindst i Israel. Så der er store udfordringer foran os. Men jeg vil sige, at vi da vil gøre alt, hvad vi kan, for at sikre, at det positive momentum, der er lige nu, rent faktisk bliver udnyttet.

Svar:  Spørgsmålet lyder: Hvad har regeringen gjort for at få Israel til at underskrive traktaten om ikkespredning af atomvåben?
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. For stemte 55 (DF, V, LA og KF), imod stemte 52 (S, EL, ALT, RV og SF), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Hvis der er nogen, der ønsker at udtale sig, foregår det fra talerstolen. Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Kommentar:  Selvfølgelig gør det mig da ondt at høre en sådan historie. Jeg kan helt generelt sige, at jeg mener, at patienter skal lytte til deres læger og tage imod de tilbud, som vi giver i bedste mening. Jeg forstår også godt fru Liselott Blixt, når hun siger, at nu skal vi ikke tale medicin, vi skal tale mennesker. Men vi undgår altså ikke at komme til at tale om medicin. Når man begynder at give Tysabri til folk med dissemineret sklerose, der er så alvorlig, er det, fordi man har prøvet noget andet først, og så er det, fordi man har vurderet den pågældende patient til at være så syg, at man skal prøve noget, for hvilket det gælder, at man godt er klar over, at der kan være alvorlige bivirkninger – det gør man ikke for sjov. Det er altså en meget specialiseret medicinsk behandling, og når vi taler om en meget specialiseret medicinsk behandling skal vi have samlet al erfaring. Det gør vi på få steder, fordi så mange kloge mennesker kan vi ikke sprede ud på alle mulige forskellige former for matrikler. Så det, jeg siger, med, at vi samler det på de fire steder, som jeg nævnte i det forrige spørgsmål, er forudsætningen for, at de mennesker, der desværre skal behandles med Tysabri, får behandling af de bedste læger, vi har på området. Ellers bliver det bare en adresse, man går hen til, hvor eksperterne ikke er til stede.

Svar:  Jamen jeg forstår udmærket ministeren, og behandlingen med den her sygdomsbremsende medicin bliver også mere og mere effektiv. Vi har interferoner, som vi bruger til sklerose som første behandling, og glatirameracetat, som vi også bruger. Mange fortæller, at der bliver mere ro på sygdommen, og patienterne føler, at de fungerer bedre. I dag er medicinen afprøvet. Det her drejer sig blot om en infusion, som kunne gives på patientens eget hospital, eventuelt på Glostrup, hvor hun er vant til personalet. Samtidig har vi jo i Danmark Sclerosebehandlingsregistret, hvortil oplysninger om præparat, attakker, sygdomsforværring og resultater ved en lægelig undersøgelse løbende rapporteres for hver enkelt patient. Der tænker jeg: Hvad er forskellen? Det er klart, at vi har specialisterne på Rigshospitalet, og de tager sig af al den løbende data, der kommer ind. Men når det drejer sig om en 22-årig, der prøver at tage en uddannelse, og som har svært ved at holde fri en gang hver fjerde uge for at skulle tage ind på Rigshospitalet og efterfølgende være træt og deslige, hvad kunne det gøre, at hun kom på sit eget sygehus, fik den infusion og kunne have sin normale hverdag?
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. For stemte 22 (DF), imod stemte 77 (S, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Kommentar:  Det er jeg meget enig i. Vi har gjort en række tiltag for at sikre betjentene, og der foregår også noget arbejde lige netop nu. Vi har forligskredsmøde i næste uge, og det er ikke, fordi jeg ikke vil snakke om det her, at jeg siger det, men jeg vil bare lige anmelde, at vi kommer til at snakke noget mere om det der, fordi vi har brug for hele tiden at kigge på: Hvordan er det, vi sikrer det bedst? Én ting er at støtte medarbejderne, en anden ting er, om der er noget i den måde, vi arbejder på, som kan gøres bedre. Altså, der er nogle lukkede fængsler, som har meget få overfald, og så er der andre, der har mange, og det er vi nødt til at gøre noget ved. For hverken spørgeren eller jeg kan jo leve med, at vores fængselsbetjente ikke kan gå trygt på arbejde.

Svar:  Det er rigtigt. Det er også derfor, vi blandt andet har fokus på det, som vi tidligere har diskuteret, nemlig at de ansatte i de lukkede fængsler mange gange reelt har oplevet at være underbemandet i de afsoningsafsnit, hvor de er ansat, uanset at de jo har en klar aftale om, at der skal være mindst to på arbejde ad gangen på hvert af de enkelte fængselsafsnit, og det niveau kan vi jo se at man desværre ikke har kunnet leve op til. Hvordan går det med det?
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Der er ingen, der har bedt om ordet. Derfor går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For lovforslaget stemte 109 (V, S, DF, SF, KF, RV, EL, LA og Christian H. Hansen (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og bliver sendt til statsministeren.
Kommentar:  Herre Lars Løkke Rasmussen vil gerne diskutere fortiden og fremtiden på samme tid. Jeg benægter ikke, at man brugte for mange penge, dengang herre Lars Løkke Rasmussen var statsminister. Man havde for høje udgifter, og derfor er det meget muligt, at der var flere ansatte dengang. Men det ændrer jo ikke ved, at vores opgave blev at rydde op efter herre Lars Løkke Rasmussen, og min appel i dag til vælgerne og til danskerne i det hele taget er: Lad nu være, at vi skal rydde op en gang til efter en borgerlig regering, det har været svært nok, så lad nu være. Og derfor skylder herre Lars Løkke Rasmussen jo stadig svar på en kampagne, som åbenbart har været meget traumatisk for ham. Kan man ikke bare få svar på, hvem det er, der skal fyres? Vi har lige fået at vide, at det ikke er pædagogerne, det er ikke lærerne, det er ikke politifolkene, det er ikke nogen i forsvaret, det er ikke nogen i sundhedsvæsenet. Hvem er det, der skal fyres i den offentlige sektor, når Venstre ønsker at indføre et eksperiment, der hedder nulvækst, som vi aldrig har haft i Danmark tidligere? Hvem er det, der skal fyres i den offentlige sektor? Vi andre kan jo kun gætte, når vi ikke kan få svar fra herre Lars Løkke Rasmussen.

Svar:  Der er 256 færre ansatte i politiet i dag, end der var, da statsministeren blev statsminister, og jeg prøver bare på at finde ud af, hvad der egentlig er vigtigt for regeringen, for det er jo et spørgsmål om at prioritere. Sammen har vi jo sat selskabsskatten ned og brugt penge på det, sammen har vi sat topskatten med og brugt penge på det, sammen har vi lavet to vækstaftaler og brugt penge på det, og jeg har været glad for det. Men det må jo smerte den statsminister, som synes, at alting skal måles i offentligt ansatte, og som altså på område efter område har leveret færre af slagsen og 256 færre ansatte i politiet. Lad os rykke til et andet område, nemlig hele det sociale område, de folk, der arbejder med social beskyttelse, altså SOSU-assistenter, pædagoger, og se, hvordan det samlede tal er dér. Er der færre eller flere på det område? Kan statsministeren oplyse mig om det?
Kommentar:  Det skal forstås sådan, at man faktisk har lavet en aftale med Kommunernes Landsforening sidste år for økonomien i 2009, ligesom man har gjort i årene før, hvor man har været enige om, hvad det var for nogle områder, man skulle sætte ind på, hvor man har været enige om, hvordan økonomien skulle udvikle sig. Alligevel ser vi, at kommunernes budgetter er overskredet med 4,9 milliard kroner Det må da også undre spørgeren. Hvis vi for eksempel tager Køge Kommune, er der et paradoks. Vi ved, at der er et faldende børnetal, der kommer faktisk til at være et fald i børnetallet i de kommende år, og det må da undre spørgeren, at vi kan se, at trods det, at der er et fald i børnetallet, er budgetterne alene på daginstitutionsområdet overskredet med 0,7 milliard kroner Det kalder da til eftertanke, det kalder da til, at man ude i kommunerne finder ud af, hvordan det kan være, at man har overskredet budgetterne, når vi har et historisk højt serviceniveau.

Svar:  Jeg kunne godt tænke mig, at vi gør det fuldstændig klart for borgerne, hvad de kan forvente sig, for hvis det her er et spørgsmål om et fuldstændig unødvendigt overforbrug, der har været tidligere, kunne ministeren så gøre rede for, lige præcis hvor det så er, der er al den luksus, som man så bare lige skal skære fra, så man får en standardudgave af dansk velfærd? Altså, hvor er de skoler, hvor eleverne har fået undervisning langt ud over, hvad de kan forvente som borgere i Danmark? Hvor er de ældrecentre, hvor de ældre har fået en langt, langt bedre service, en helt ud over al rimelighed bedre service, end de kan forvente? Hvad er det for en standard, vi så kan forvente næste år?
Kommentar:  Tak for det. Jeg er altid glad for at kunne skabe glæde i Folketingssalen, og jeg synes faktisk også, der er grund til om ikke begejstring, så i hvert fald sådan lidt større tillid til, at snæblen ikke er så truet, som den har været. Jeg skal meget gerne bede Miljøstyrelsen om at sætte nogle flere ord på om, hvad det er for en vurdering, man gør sig. For jeg stillede jo det samme spørgsmål til mit system, som herre Christian Rabjerg Madsen stiller her, nemlig: Hvorfor kan man ikke bare gøre det? Det handler åbenbart om, og her roder jeg mig lidt ud i noget, jeg ikke er ekspert i, at når man har en selektion i et lukket miljø, som er menneskestyret, så er den selektion altså ikke nødvendigvis velegnet, når den kommer ud i vildskaben igen, og derfor risikerer man altså at få sat de forkerte ud, eller at det er de forkerte, der tilpasser sig et forkert miljø. Men jeg skal meget gerne bede Miljøstyrelsen om at uddybe det her, sådan at det ikke er de blinde, der diskuterer farver hernede.

Svar:  Tak for det. Det vil jeg se frem til. Det kunne være spændende at fordybe sig lidt i, hvad vi har af muligheder for at understøtte den her art, som trods alt stadig væk er ganske presset. Så vidt jeg er orienteret, må det være sådan, at den antalsestimering, som ministeren fremlægger i dag, er en konsekvens af, at man lavede et elfiskeri i december, hvor man lavede en optælling. Er der planlagt yderligere bestandsovervågning fremadrettet? Vil man lave en optælling igen, sådan at vi er sikre på, at vi holder os på sporet, i retning af at arten antalsmæssigt bevæger sig i en positiv retning?
Kommentar:  Tak. Jeg vil bare spørge: Hvordan forestiller herre Rune Lund sig, at politiet skal kunne efterforske de allerallermest alvorlige forbrydelser, børnebortførelser, narko, voldtægt og så videre lige så effektivt i den verden, Rune Lund vil have, nemlig den uden pligt for teleselskaberne til at opbevare logning?

Svar:  Man kan sige, at det jo ikke engang er Rune Lunds verden, det er verden, som den er. Det er lovgivningen, som den er, lovgivningen, som regeringen og folketingsflertallet burde rette ind efter. Den masseovervågning, der foregår, er ulovlig, og derfor bør den stoppe. Det burde være udgangspunktet for diskussionen i dag. Så er det rigtigt, at det giver os nogle udfordringer. Det er jo simpelt hen en diskussion om, hvor meget overvågning vi skal lave over for borgerne for at sikre borgernes frihedsrettigheder. Det er jo sådan, at hvis vi alle sammen fik indopereret en chip i armen, og vi kunne blive overvåget døgnet rundt af efterretningstjenesterne, ja, så ville politiet have de mest optimale muligheder for at efterforske kriminalitet. Det er jo bare ikke sådan et samfund, vi ønsker os. Grænsen skal trækkes et sted, og EU-Domstolen har nu i to omgange trukket grænsen et meget klart sted og sagt, at den masseovervågning, vi har, er ulovlig, og det bør vi efter vores mening følge.
Kommentar:  Jeg tror ikke, det er ukendt for nogen, at vi har lavet et forslag om, at vi synes, at 30 procent er maksimum i både fri- og privatskolerne, men faktisk også i folkeskolerne. Det står i vores ghettoudspil, som vi har fremført fra Socialdemokratiets side. Det er der faktisk rigtig mange i det her land som har bidt mærke i, så hvis Dansk Folkeparti ikke har gjort det, er der ikke nogen tvivl om, at så kan man i hvert fald godt komme op på mit kontor og få det forslag at høre.

Svar:  Jeg tænker på det forslag om maksimalt 50 procent tosprogede i friskoler, som Socialdemokratiet har foreslået i medierne, men som vi endnu ikke har set et politisk forslag om. Det er faktisk sådan, at det er Dansk Folkeparti, der må fremsætte det, fordi Socialdemokratiet ikke har kunnet finde af det, selv om jeg endda indkaldte til et møde om det. Så hvorfor er det, at man ikke har lagt det ned i salen?
Kommentar:  Jamen jeg synes, det giver rigtig god mening at lytte til forældrene. Man kunne også lytte til forskermiljøet. Der er jo 31 forskere, som har været ude at advare imod at drage forhastede konklusioner om de nationale test, inden man kender resultatet af den her evaluering. Jeg vil egentlig bare høre: Hvordan kan ministeren sige, at der simpelt hen er behov for et helt nyt system, inden man kender resultatet af evalueringen?

Svar:  Det er egentlig relativt simpelt. Forudsætningen for at indføre de nationale test var, at vi havde et ønske om, at flere skulle forlade skolen med basale læse- og regnefærdigheder. Det var formålet med de nationale test, da vi i fællesskab indførte dem. Det er jo så ikke lykkedes. Derfor kan jeg på forhånd sige, at de redskaber har været utilstrækkelige – og deraf konklusionen. Nu er der gået 10 år, og det vil sige, at det for os at se er et rigtig godt tidspunkt at stoppe op og i virkeligheden – hvad kan man sige – uden fordomme gå ind i debatten og lytte til alle dem, der har noget klogt at sige. Det er forskere, det er også, når vi får de konklusioner fra evalueringen her efter jul, og det er at lytte til, hvad lærere og elever har at sige om de nationale test. Det synes jeg man skal gå fordomsfrit til, og det håber jeg også at Det Konservative Folkeparti vil.
Kommentar:  Det, jeg har en drøm om – hvis vi skal tale om drømme her – er at få en anden måde at samarbejde på mellem regering og kommuner. Selvfølgelig skal der være nogle rammer, selvfølgelig skal der være nogle aftaler, der er forpligtende, og selvfølgelig skal man ikke afskaffe ethvert krav om dokumentation for hvad som helst. Men det, vi skal gøre, er, at vi skal se på, hvad det er, der egentlig er nødvendigt at dokumentere, og hvad det er, der er nødvendigt at have som styringsredskaber i den offentlige sektor. Det mangler vi en diskussion om. Af de mange milliarder, der bliver brugt her, går rigtig mange ressourcer i kommunerne til administration og bureaukrati, og beskæftigelsesområdet er et udmærket eksempel på et sted, hvor så mange penge bliver brugt forkert i stedet for at blive brugt på det, der er meningen, nemlig en aktiveringsindsats, som giver pote. Hele det område er vi nødt til at kigge på for at frigøre de midler, der er der, og så skabe den nødvendige ramme og ikke en totalt overflødig ramme, som bare skal holde fast på, at de borgerlige partier godt ved, hvad det vil sige at kontrollere.

Svar:  Undskyld, men det er lidt, som når vi hører begrundelserne fra S og SF om, hvad man vil gøre for at finde de her 33 milliard kroner, eller hvad man nu skal ud at finde for at få det hele til at løbe rundt, når man overtager magten her i kongeriget, for man vil lave nogle drøftelser og sætte sig ned ved kaffebordene og så videre Helt konkret har vi haft nogle år, hvor der har været overskridelser på 5 milliard kroner på serviceudgifterne i kommunerne. Nu tager vi et eksempel. Efter næste valg er fru Meta Fuglsangs parti i regering, og der er en massiv overskridelse i kommunerne. Hvor skal pengene komme fra? Det er spørgsmål nummer et. Det andet spørgsmål er: Hvad vil SF stille op som alternativ for at sikre sig i årene frem? Hvis ikke man vil det, som ligger i det her forslag, har man, så vidt jeg kan se, ikke nogen som helst muligheder andet end lidt løs snak og nogle gode forventninger og så ellers et pænt smil. Det er jo ren lak og ikke andet.
Kommentar:  Men hvis jeg forstår ministeren ret, vil det altså sige, at alle de besparelser, vi hører om nu, alle de hundredvis af millioner kroner, der er tale om skal spares, og alle de mange, mange mennesker, der skal fyres i kommunerne, intet som helst har at gøre med regeringens planer. Er det sådan, det skal forstås?

Svar:  Regeringens udmeldinger om nulvækst er fremadrettede, og det, vi ser nu i øjeblikket med de kommunale budgetter, der er overskredet på et meget højt niveau – 4,9 milliard kroner – har jo ikke noget at gøre med den udmelding, som regeringen er kommet med om nulvækst. Jeg synes da, at det er på sin plads, at man ude i kommunerne finder ud af, hvordan det kan være, at man har været ude at sige, at der er blevet sparet og sparet og sparet i 2009, når vi kan se, at der alligevel har været et massivt overforbrug på faktisk 4,9 milliard kroner i forhold til det, man har budgetteret med. Det kalder da på eftertanke.