Kommentar:  Ja, nu er der jo ikke tal på det. Jeg har set, at nogle kloge mennesker er kommet frem til, at det er 10 procent af de kæmpende, der er talebanere. Jeg gad vide, hvordan man er kommet frem til det tal, for hvordan går man ud til de kæmpende i bjergene og dem, der gemmer sig som guerillaer, og dem, der lægger vejbomber og skjuler sig og forsvinder efter at have lagt bomberne? Hvordan får man fat i manden og spørger: Sig mig, er du talebaner, eller er du ikke talebaner? Hvem hører du til? Så det er jo ret hasarderede tal. Men det har herre Frank Aaen heller ikke anført i sit spørgsmål. Der er mange forskellige grupper; der er narkobaroner, og der er krigsherrer, og der er alt muligt. Der er også folk, der foretager kidnapning. Der er mange forskellige ude at kæmpe og genere os. Der er også dem – selvfølgelig, det findes også – som ikke synes, at der skal være udenlandske tropper i landet, og så er der Taleban, som er den drivende kraft. Mit svar er det, som jeg sagde til sidst, at den situation havde vi også i 1990'erne. Det endte med, at Taleban fik banket dem alle sammen ned og fik indført sin orden. Den skal vi ikke have igen. Men til gengæld vil jeg gerne sige, at det også er positivt, at der er så mange forskellige grupper, for det giver jo mulighed for at trække disse andre grupper ud af kampen og for eksempel få dem til at blive en del af de regeringsvenlige militser, for eksempel sørge for, at den afghanske hær har en ordentlig løn. Det er så det, vi skal se på igennem NATO's Trust Fund.

Svar:  Nu er det amerikanske efterretningsrapporter, der ifølge en amerikansk avis siger, at det er 10 procent, der er Taleban, og 90 procent, der er alt mulig andet lige fra forbrydere til folk, der bare ikke vil finde sig i, at det er USA, der skal bestemme, altså en bred vifte. Men der er jo ingen tvivl om, at jo stærkere USA og NATO står på det punkt, der hedder, at man vil bestemme i Afghanistan – og det er jo det, der sker nu, ved at man så massivt bygger op med egne styrker og med styrker, man køber sig til – jo mere vokser modstanden. Og det er derfor, jeg siger, at vi ikke skal stikke af, og det er jeg faktisk en af dem der har sagt i meget lang tid i den her debat. Vi har været imod at deltage i NATO-styrken dernede, men vi har sagt, vi skal gøre noget andet. Det er derfor, jeg siger, at det her er den forkerte vej, at det bare gør tingene endnu værre, og at det bare giver en Vietnam-udvikling. Altså, i forbindelse med Vietnam sagde Lyndon Johnson også i sin tid: Vi skal bare sende nogle flere, for så kan vi komme hurtigere hjem. Det endte med, at man sendte mange, mange flere. Man kom godt nok også hjem til sidst, men det var som taber med halen mellem benene og med folk hængende på helikoptere fra ambassaden i Saigon, og det mener jeg altså ikke er noget at gentage, uanset hvad man så mener om udviklingen i Vietnam siden. Derfor vil jeg spørge: Er der ingen overvejelser om, at man ikke bare skal buse på med endnu mere militær, endnu flere døde amerikanske soldater, endnu flere døde danske soldater og endnu flere døde afghanere? Skulle man ikke begynde at overveje en helt anden strategi, som gør, at man får gang i den her fredelige udvikling og på den baggrund kan begynde at drømme om at få nogen ind, som man kan kalde neutrale styrker? For det er jo noget ganske andet end at få andre ind, som bare er en del af vores del af kampen.