Kommentar:  Nu er det amerikanske efterretningsrapporter, der ifølge en amerikansk avis siger, at det er 10 procent, der er Taleban, og 90 procent, der er alt mulig andet lige fra forbrydere til folk, der bare ikke vil finde sig i, at det er USA, der skal bestemme, altså en bred vifte. Men der er jo ingen tvivl om, at jo stærkere USA og NATO står på det punkt, der hedder, at man vil bestemme i Afghanistan – og det er jo det, der sker nu, ved at man så massivt bygger op med egne styrker og med styrker, man køber sig til – jo mere vokser modstanden. Og det er derfor, jeg siger, at vi ikke skal stikke af, og det er jeg faktisk en af dem der har sagt i meget lang tid i den her debat. Vi har været imod at deltage i NATO-styrken dernede, men vi har sagt, vi skal gøre noget andet. Det er derfor, jeg siger, at det her er den forkerte vej, at det bare gør tingene endnu værre, og at det bare giver en Vietnam-udvikling. Altså, i forbindelse med Vietnam sagde Lyndon Johnson også i sin tid: Vi skal bare sende nogle flere, for så kan vi komme hurtigere hjem. Det endte med, at man sendte mange, mange flere. Man kom godt nok også hjem til sidst, men det var som taber med halen mellem benene og med folk hængende på helikoptere fra ambassaden i Saigon, og det mener jeg altså ikke er noget at gentage, uanset hvad man så mener om udviklingen i Vietnam siden. Derfor vil jeg spørge: Er der ingen overvejelser om, at man ikke bare skal buse på med endnu mere militær, endnu flere døde amerikanske soldater, endnu flere døde danske soldater og endnu flere døde afghanere? Skulle man ikke begynde at overveje en helt anden strategi, som gør, at man får gang i den her fredelige udvikling og på den baggrund kan begynde at drømme om at få nogen ind, som man kan kalde neutrale styrker? For det er jo noget ganske andet end at få andre ind, som bare er en del af vores del af kampen.

Svar:  Sidste gang var vi også inde på neutrale styrker, og der havde vi en lille ordveksling. Altså, jeg vil ikke være neutral mellem Taleban og folk, der vil have udvikling i Afghanistan. Der findes ikke nogen neutralitet der, der er det vores pligt at engagere os mod Taleban, for der er ikke en neutral situation i forhold til det gode og det onde – der må vi stå op mod det onde. Men lad det nu ligge. Herre Frank Aaen har til gengæld ret i, at man selvfølgelig skal se på en mere varieret strategi, og det mener jeg også vi skal arbejde med. Vi har gjort det fra dansk side hele tiden. Vi sagde, at der skulle være tre spor: Det militære, det humanitære og det genopbyggende. De tre spor er jo altså dem, amerikanerne er drejet mere og mere over mod. Det er det fælles spor. Så skal vi have styrket det civile element, og det vil også være den danske politik ved London-konferencen den 28. januar. Vi skal have gjort donorkoalitionen bedre, vi skal også sørge for, at der kommer flere trænere, og vi skal have aktiveret og øget træningen, så flere afghanere også er involveret i sikkerheden, sådan at afghanerne føler, at det er deres egne folk og ikke nogen, der kommer udefra, som står for sikkerheden – og så skal de være ukorrupte. Vi er jo i den situation, at den største del af befolkningen ønsker vores tilstedeværelse. Tal viser, at kun 4-7 procent overhovedet sympatiserer med Taleban. Man terroriseres af Taleban, og derfor tror jeg, at de der 90 procent er glade for, at vi er der, og 42 procent føler altså også, at de har større tillid til fremtiden end før, mens kun et stykke under 40 procent har en mere negativ opfattelse. Så der er altså også i afghanernes sind en opfattelse af, at der sket fremskridt i forbindelse med det, der foregår.