Kommentar:  Tak for spørgsmålet. De kommende naturnationalparker i Gribskov og Fussingø skal være med til at styrke naturen og biodiversiteten, sådan som vi lige talte om, og så skal de samtidig give nye, spændende friluftsmuligheder. Så hegnet skal holde dyrene inde, men altså ikke holde folk ude, tværtimod. Det tror jeg er meget vigtigt at få understreget i dag, fordi jeg jo selvfølgelig også har lyttet til den debat, der er. Det er lagt til grund i den politiske aftale, at der vil blive opsat de her ydre hegn og også udsat store græssere, men der er ikke på nuværende tidspunkt taget stilling til, hvor hegnet konkret skal stå, og hvilke dyr der skal sættes ud, fordi det netop skal ske i en proces sammen med både de nationale grupper, men også i samarbejde med lokale foreninger, borgere og interesseorganisationer. Jeg har tidligt i processen inviteret til både virtuelle informationsmøder og skovvandringer, hvor lokale borgere og borgergrupper har fået mulighed for at komme med input til arbejdet, og nu er det strukturerede arbejde også gået i gang, og jeg havde som sagt selv mulighed for i mandags at mødes med en række af dem, der er aktive på alle mulige friluftsmåder, ved Fussingø. Derudover er der nedsat en videnskabelig arbejdsgruppe med forskere og eksperter, en interessentarbejdsgruppe med repræsentanter fra nationale organisationer, som repræsenterer friluftsliv, naturbeskyttelse og erhvervsinteresser, og så de her lokale projektgrupper med repræsentanter fra lokale aktører. I forhold til hele friluftsdelen ligger det mig meget, meget på sinde, at man selvfølgelig skal kunne have et godt fritidsliv, også de steder, hvor vi skal have naturnationalparker, og derfor er der som sagt også et behov for at understrege det i dag. Så for mig er det et både-og; det er ikke et enten-eller. Selvfølgelig skal der være adgang og friluftsmuligheder. Præcis hvordan man skal gøre det på en god måde, er det, man er i gang med at diskutere nu også lokalt i de projektgrupper, der er nedsat, så der er plads til alle. Tak.

Svar:  Tak for svaret. Ligesom ministeren har været derude, har jeg jo også været derude og set området. Der er jo ingen tvivl om, at for eksempel en gruppe som mountainbikerne, som har brugt rigtig mange tusinde kroner på at få lavet en bane, som også bruges ved store stævner og lignende, er meget nervøs for, at hvis man ikke kan få uhindret adgang til den, er de penge spildt. Det samme er tilfældet for de mange folk, der rider på hest i området. De er også nervøse for, om det vil være muligt på grund af kontakten til vilde dyr og så videre Og som ministeren jo også selv så, er det også sådan, at hvis ikke de her vandrestier opretholdes i en eller anden form, er det rigtig, rigtig svært for folk, inklusive dem med børn, at komme ud at gå i naturen, altså hvis der ikke er en eller anden måde, hvorpå man kan gå i naturen. Derfor gælder det om, ligesom meget andet her i livet, at finde den rette balance. Derfor er spørgsmålet igen, om det er sådan – jeg tolkede ved det foregående spørgsmål, at jeg fik et halvt tilsagn – at de her 900 brugere kan komme med på råd på en helt anden måde end bare gennem den her lokale gruppe, så man også sikrer, at brugerne får et reelt talerør og en reel følelse af at være medhørt – hvis medhørt er et dansk ord.