kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Jeg synes ikke, jeg blev så meget klogere, men for lige at spole tilbage til det, der blev sagt i første omgang, er det jo fuldstændig korrekt, at kristne danskere og andre danskere har friheden til at vælge at spise det, de har lyst til. Men det må jo så også betyde, at man har friheden – og måske endda retten – til at fravælge noget, som man ikke har lyst til, og der er det, at jeg og en del andre danskere har meget, meget vanskeligt ved at navigere i halaljunglen, hvis vi nu skal kalde den det. For ganske mange af de kødprodukter og i øvrigt også andre produkter, som rent faktisk er halalprodukter, er netop ikke mærket med halalmærket, og derfor går man meget nemt galt i byen. Altså, selv om du vælger en oksefilet, som ikke har halalmærket, så kan det ganske udmærket være halalslagtet alligevel. Finder ministeren det i orden? Vil ministeren ikke være med til at sikre forbrugerens frie valg?

Svar:  Tak for spørgsmålet. Det kommer jo meget an på, hvordan man forstår frihed. Jeg opfatter mig jo som frigjort i forhold til, om noget kød er slagtet på den ene eller den anden eller tredje måde, for det har ingen relation til den kristne religion, som spørgeren jo i sit spørgsmål adresserer. Og derfor er der jo ingen danskere – uanset om man er ateist eller man er kristen – som er underlagt noget i forhold til en bestemt slagtemetode, som øver en ufrivillighed imod en selv. Der går jo ikke skår af mig ved at spise et bestemt stykke kød, der er slagtet efter en bestemt metode, for det er ikke noget, der optager mig. Hvis man eksempelvis vil have forbudt halalslagtning, kan jeg forstå, at der er en sag at kæmpe, for det vil man gerne have et forbud mod, men det er jo aldrig noget, der kan øve indflydelse på den enkelte forbruger og dennes frihed, om der er kød, der for nogle har én betydning og for nogle andre en anden betydning. Jeg ved godt, at det er et godt symbolsk politisk slag for nogle ligesom at slås om det med halal, men jeg anholder bare præmissen i forhold til frihedsgraden, for dér er det i hvert fald ikke relevant.
Kommentar:  Spørgsmålet lyder: Hvorfor vil ministeren straffe unge på videregående uddannelser, der bliver udsat for en social begivenhed eller sygdom, tager uddannelsespraktik i en virksomhed, dumper til en eksamen med videre, så de ikke kan færdiggøre deres uddannelse ved hjælp af det ekstra SU-år?

Svar:  Jamen det vil ministeren heller ikke, og jeg er rigtig glad for spørgsmålet, for det giver mig jo anledning at præcisere det. Regeringen ønsker naturligvis ikke at straffe de unge. Tværtimod har vi også efter omlægningen af SU'en, som regeringen jo har foreslået, verdens mest generøse SU-system. Regeringens udspil til reform af SU-systemet skal blandt andet medvirke til, som nævnt, at de studerende færdiggør deres uddannelse tidligere. Derfor foreslår vi, at der fremover gives SU i den tid, uddannelserne er normeret til. Der er jo en grund til, at det hedder normeret tid, og det er den tid, der er enighed om det bør tage at læse et studium. Universiteterne er altså forpligtet til at tilrettelægge studierne, så de kan gennemføres på normeret tid. Jeg synes, det er meget rimeligt, at offentlige ydelser dækker det, de skal, og ikke mere. Derfor er der fornuft i, at man får 5 års SU til 5 års studium. Studerende, der så måtte rammes af sygdom eller andre særlige forhold, kan fortsat efter konkret ansøgning fuldstændig som i dag få yderligere SU-klip. Det ændres der simpelt hen ikke ved. Det er heller ikke meningen, at for eksempel studieophold eller virksomhedsophold skal være studietidsforlængende, hverken i dag eller fremover. Jeg vil som bekendt meget gerne arbejde for at gøre det nemmere at integrere udlandsophold og erhvervsrelaterede elementer i uddannelserne. Der, hvor det er fagligt relevant, har jeg som sagt foreslået, at det skal være et helt naturligt element at læse for eksempel et semester i udlandet.
Kommentar:  Nu er vi jo her i Folketingssalen lige pludselig havnet i en helt konkret sag, som i virkeligheden skal løses af ledelsen på Holbæk Sygehus. Jeg vil forholde mig til, at vi helt generelt har det frie sygehusvalg, og så vil jeg gerne sige, at jeg da ikke synes, at den konkrete situation er optimal. Derfor vil jeg også opfordre de pågældende forældre til dels at klage over den måde, man har disponeret på på Holbæk Sygehus, dels på deres barns vegne at finde et andet sygehus, hvor den her børneundersøgelse kan foretages. De må flytte sig lidt for det. Danmark er et lille land, og man kan også godt finde andre sygehuse her på Sjælland, som ikke nødvendigvis er Holbæk Sygehus, hvor man kan få gennemført den her undersøgelse. Det har vi jo heldigvis det frie sygehusvalg til. Og så skal man jo ikke vente til februar 2010. Det er jo kun, hvis man insisterer på, at undersøgelsen skal foretages i Holbæk.

Svar:  Jeg vil gerne bore lidt i det. Mener ministeren, at det er optimalt, at man har et sygehus, hvor man har noget personale, som faktisk har tid til at foretage undersøgelsen, hvis de ikke lige bliver sendt på afspadsering? Man siger, at der ikke er penge i regionen, så derfor sparer man. Det kan jo betyde noget af det, som vi har set de sidste par dage: Operationsstuer, der står tomme, fordi man sender personalet på afspadsering, fordi der ikke er penge i posen. Det kan da ikke passe!
Kommentar:  Undskyld. Hvad med 136?

Svar:  Hvad er en vækstpakke på 136 milliarder? Er det et forslag?
Kommentar:  Inden for ganske kort tid, siger man, og at man ikke har en aftale. Målet med den sidste beredskabsaftale var jo at sikre, at Danmark i fremtiden har et redningsberedskab, der er indrettet med den højest mulige effektivitet, kvalitet og koordination. Derfor er det jo nødvendigt at have en aftale. Danmark skulle jo gerne fortsat have et velfungerende beredskab, som borgerne kan være trygge ved, og som kan håndtere daglige hændelser, ligesom det skal kunne håndtere, når vi har store storme, i særtilfælde, og også når vi har haft det her modbydelige terrorangreb. Som ministeren selv sagde, oplevede man for nylig en voldsom brand i Fredericia. Kan ministeren forstå, hvis det er sådan, at Danmark måske godt kan føle sig en lille smule utryg ved, at man ikke har en aftale for det statslige beredskab, som det ser ud lige nu?

Svar:  Det kan jeg helt sikkert ikke forstå. For hvis vi skulle tage det socialdemokratiske udgangspunkt, som det bliver sagt her, nemlig at man står ved den besparelse på 125 million kroner, som man fik igennem, da man havde regeringsansvaret, så er det, vi reelt står og diskuterer, jo, om det skaber utryghed, at man ikke har gennemført besparelsen endnu, eller om man skulle prøve at finde en alternativ finansiering. Der er jeg nu ganske sikker på, at danskerne også mener, det er en fordel, at vi har beredskabscentre over hele landet, så afstanden til at kunne rykke ud og hjælpe blandt andet de kommunale beredskaber ikke er for stor. Så igen: Jeg har været optaget af at mindske de konsekvenser, der var, af den tidligere regerings besparelsesforslag på 125 million kroner Og jeg håber sådan set også, at Socialdemokratiet i de kommende drøftelser vil være indstillet på at mindske besparelseskravet for dermed også at mindske konsekvenserne for beredskabet.
Kommentar:  Der bliver sagt meget sludder i den udlændingepolitiske debat, men den tyske forsker, som spørgeren henviser til, er ikke en af dem, der spreder sludder; det er tværtimod en af dem, jeg også selv læser med stor interesse. Når jeg selv skal forholde mig til de her spørgsmål, prøver jeg også nogle gange at kigge lidt rundt i min egen hverdag, altså hvem kender jeg, som fungerer i det danske samfund, og på hvilke vilkår fungerer de? Og jeg kender masser af mennesker, som betragter sig selv som muslimer, og som jeg synes fungerer fuldstændig uproblematisk i det danske samfund. Det lægger jeg til grund for, at det godt kan lade sig gøre for folk med muslimsk baggrund at blive en aktiv og velfungerende del af det danske samfund. Jeg kan sagtens få øje på dem, der også er en del af problemet – jeg vil bare insistere på, at glasset er halvfuldt.

Svar:  Men sagen er jo, at vi hurtigt kan blive enige om, at det godt kan lade sig gøre, for vi kender jo alle sammen eksempler på det. Men spørgsmålet er, i hvor høj grad det kan lade sig gøre, og om man kan tillade sig at videreføre en udlændingepolitik, som tilføjer landet og vores danske sammenhængskraft kæmpestor skade og tilføjer store økonomiske problemer. Og der  er  man jo nødt til at tage bestik af virkeligheden og sige: Ja, det kan godt være, at der er enkeltindivider, der er i stand til det, men hvis det måske kun er 3-5 procent af dem, der kommer med dén kulturelle baggrund, der kan det, kan vi så være bekendt at tage imod så mange og lukke øjnene for, at de formentlig ikke har en chance for at blive integreret?
Kommentar:  Jeg skal forsøge at tale højt: Er det bedre for ministeren? ( Uddannelses- og forskningsministeren  (Søren Pind): Ja). Det var godt. Jeg stiller jo egentlig meget klart spørgsmålet, om ministeren vil sørge for, at uddannelsesinstitutioner har danske navne som hovednavn som betingelse for godkendelse. Det vil sige, at ministeren og ministeriet simpelt hen kan sige til en uddannelsesinstitution, når de kommer med et engelsksproget navn og ønsker at bruge det: Nej, det ønsker vi ikke; vi ønsker, at man bruger hovednavnet. Er det sådan nogle ting, ministeren kunne gå ind og arbejde med?

Svar:  Jeg tilhører et parti og en bevægelse og en kulturbaggrund, som  ønsker, at institutionerne selv i så høj grad som muligt skal have indflydelse på, hvordan deres virke, dagligdag og kulturramme er. Men jeg føler også et ansvar for det, og det kræver i hvert fald, at jeg forstår, hvad begreberne er, betyder og repræsenterer. For jeg har en mistanke om, at hvis ikke jeg forstår det som den øverste ansvarlige for det her, er der nok andre end mig, der ikke forstår det. Og da jeg mener, at der skal være en gennemsigtighed og en forståelighed, og at det trods alt er grundelementet i sproget, så er der noget at kigge på her.
Kommentar:  Dansk Folkeparti har fremsat mange konkrete forslag om, hvordan man kan gøre det, også inden for Europol. Vi har haft konkrete forslag om, at man kan få lavet en aftale, og det kan man godt, når man kan lave det med en lang række andre lande. Det er jo et spørgsmål om, at de forhandlere, der sidder i det, skal vise vilje til at få det igennem, og på samme måde er det på Schengenområdet. Vi har masser af konkrete forslag. Det skal føres ud i livet. Der er det altså ikke os der kan gøre det, for vi sidder ikke på ministerposterne. Så der må vi bare bede ministrene om at gå i gang med den opgave, som jeg tror at ministeren også selv synes er væsentlig: at vi skal kunne styre, hvem der kommer ind i vores land, og det skal vi selvfølgelig kunne styre på permanent basis.

Svar:  Jeg deler fuldstændig visionen om, at vi skal have styr på, hvem der kommer til Danmark, og så længe der ikke er styr på de ydre grænser, må vi nødvendigvis have grænsekontrol i Danmark. Men det, jeg bare forfægter, er, at vi lidt for mange gange hører at Dansk Folkeparti siger, at det er sådan her, det skal være, men man arbejder så ikke rigtig med, og så er svaret her i dag, at der skal udvises fleksibilitet fra forhandlernes side. Ja! Det skal der jo, men det bliver man nødt til at arbejde på, og det bliver Dansk Folkeparti også nødt til at arbejde på. Man bliver også nødt til at konkretisere, hvad det er, man vil med Schengensamarbejdet, og ikke bare sige: Nå, men vi skal have paskontrol, så må I finde ud af det. Det nytter simpelt hen ikke noget.
Kommentar:  Med henvisning til ministerens partifælles, Trine Bramsens, løfte om, at Socialdemokratiet ønsker en dispensationsordning i forhold til aflåsning af døre, som beskrevet i artiklen »Ministerbesøg endte i skænderi om indespærring« bragt den 15. maj 2019 i Fyens Stiftstidende, vil ministeren så svare på, hvornår regeringen agter at indkalde til forhandlinger om en løsning, så eksempelvis udadreagerende personer med handicap og deres pårørende kan få den hjælp, som er blevet dem lovet i pressen?

Svar:  Vi kom jo næsten til at foregribe besvarelsen af dette spørgsmål i mit sidste svar til spørgeren, nemlig at jeg planlægger at holde faste løbende møder med alle socialordførerne, og at jeg regner med, at det næste kommer her i november. Her har jeg tænkt, at denne aflåsningsproblematik skal på dagsordenen, og jeg vil komme med et forslag til, hvad vi kan gøre ved problemet. Og så må vi jo efterfølgende tage en bred drøftelse, for som jeg også sagde tidligere, og som jeg ved at spørgeren ved alt om, kræver en lovændring, at Folketinget er med på det. Det ligger ligesom i grundloven og magtens tredeling, at man som minister er afhængig af et flertal i Folketinget, hvis man skal kunne ændre lovgivningen. Men det helt korte og konkrete svar er, at jeg ville ønske, at jeg havde en dato, men det er i første halvdel af november måned, at det møde er.
Kommentar:  Jeg anerkender selvfølgelig, at det er væsentligt at få kvalificeret de beslutninger, der bliver truffet, men tiden går jo bare. Vi har jo Danmarks Statistik at holde os til, i forhold til hvordan opgaven bare vokser og vokser. Vi ved, at antallet af +80-årige vokser med 58 procent i den her 10-årsperiode. Vi ved også, at 58 procent flere +80-årige virkelig er noget, som trækker ressourcer, for vi ved godt, at det er sådan, at når man passerer den der høje alder, kommer man virkelig til at trække på sundhedsvæsenet. Vi ved samtidig, at antallet af den gruppe, der hedder 65-79-årige, også vokser med et betydeligt antal. Så det er jo voldsomt store udfordringer, der ligger lige for foden af os. Man bør jo finde konstruktive løsninger på dem hurtigst muligt. Jeg er lidt forundret over, at man så på den måde vil trække det i langdrag. Det er klart nok, at penge i et enkelt år selvfølgelig dækker det ene år, men vi ser jo altså ind i noget, som virkelig er udfordrende i forhold til de meget store udfordringer, vi faktisk har allerede i dag. Så det er bekymrende, synes jeg, at man trækker tingene i langdrag.

Svar:  Det er jo korrekt, at demografien, befolkningssammensætningen, ændrer sig i de her år, og derfor kan vi se, at der også bliver flere patienter. Derfor er det helt nødvendigt, at vi altså, før man begynder at tegne ny streger og lave nye organisationsting i sundhedsvæsenet, skal have løftet bunden. Man kan se på et tal: Det sidste år før folketingsvalget under den forrige regering blev der flere patienter, men der blev 302 færre sygeplejersker. Det er jo en af grundene til, at de spurter rundt derude. Den her regering har lavet en finanslov, der over de næste 2 år løfter med 500 nye sygeplejersker i år 1 og med 1.000 nye sygeplejersker i år 2.
Kommentar:  Jamen det tror jeg sådan set ministeren har meget ret i. Det er ikke, fordi jeg skal stille mange flere spørgsmål om den her sag, men jeg vil foreslå, at det er noget, der bliver taget op i forligskredsen på et tidspunkt, for det vil jo kræve, at vi skal prioritere nogle ting. Så jeg vil helt klart foreslå, at det indgår løbende som et tema i forligskredsen – og så har jeg ikke yderligere spørgsmål og kommentarer.

Svar:  Jeg synes, at det altid er godt at drøfte det, for jeg tror i hvert fald, at vi må se i øjnene, at hvis vi skal lave en terrorsikring, som er væsentlig anderledes end den, vi har i dag, så skal vi også sætte os ned og kigge hinanden i øjnene og sige, at så er der et økonomisk spørgsmål, der skal besvares. Og jeg tror, at spørgeren og jeg er enige om, at den økonomi ikke skal findes på politiets daglige drift.
Kommentar:  Jeg synes, jeg har lidt svært ved at vurdere det spørgsmål, som stilles. Har det ikke lidt karakter af: Hvad er højest – Rundetårn eller et tordenskrald? Jeg ved ikke, hvordan jeg meningsfuldt skal kunne svare på det spørgsmål. Man bruger de midler, som er afsat, og man opnår et resultat med de midler, som er afsat. Er det nok, eller er det ikke nok? Altså, man kan altid gøre mere, hvis man har flere midler, men de midler, som er afsat, er jo afsat i en prioriteret orden, i forhold til at midlerne også kunne bruges på noget andet, som man også synes er vigtigt. Så jeg har meget svært ved at svare på spørgsmålet.

Svar:  Jeg beklager meget, hvis jeg ikke har været tydelig nok over for ministeren. Men sagen er jo, at der afsættes et ret stort beløb her – 400 million kroner per år er et stort beløb – til at gøre almene boliger mere tilgængelige for folk, der har et handicap. Når nu ministeren, ministerens parti og ministerens regering er med i den her aftale og dermed jo understreger behovet for, at folk, der har et handicap, skal have adgang til almene boliger, mener ministeren så ikke, at man også i forhold til parcelhuse og andre boliger skulle stille det samme krav og sikre den samme tilgængelighed for folk, der har et handicap?
Kommentar:  Jeg kan rigtig godt lide, at ministeren indleder alle sine besvarelser med at sige: »Tak for spørgsmålet.« Det er yderst venligt, men jeg er til gengæld sikker på, at ministeren ikke mener det. For hvis ministeren mente det, ville man jo også gå mere ind i så egentlig at svare på spørgsmålet. Det hænger jo ikke sammen, når ministeren taler om, at man gerne vil undgå lange kødannelser, og at folk skal vente i flere timer, og man så samtidig ikke vil åbne de øvrige grænseovergange. Vi har beboere i grænselandet, som nu har fået en omvej på 30 km, fordi ministeren insisterer på at holde de mindre grænseovergange lukket: 30 km! Det er rigtig meget i forhold til den færden, man ellers er vant til hen over grænsen i lokalområdet. Når man nu siger alt det her og så også begrunder det med, at det er et spørgsmål om, hvor mange flere der vil komme til landet, så er mit spørgsmål til ministeren: Hvor mange flere ville der komme til landet, hvis man åbnede de resterende, mindre grænseovergange?

Svar:  Ja, det ville vi jo ikke vide præcis, hvis vi ikke havde fuldtidskontrol, også ved alle de mindre grænseovergange, hvilket ville kræve mange ressourcer og gøre politiets kontrol meget mere besværlig. I virkeligheden er vi i en situation, hvor vi med de grænseovergange, vi har åbnet, har sikret, at de grænseovergange, hvor i hvert fald turister hyppigst færdes over, er der åbent.
Kommentar:  Joh, vil jeg sige til ministeren, men vi ved jo alle sammen godt, at når Enhedslisten lægger stemmer til udlændinge- og integrationspolitik, så er det ikke skærpelser, men så er det lettelser, og det er derfor, at Venstre og Dansk Folkeparti ikke er med i den pågældende aftale. Nu kan ministeren godt bilde sig ind, at det er en skærpelse, men i realiteten gør det det lettere at være asylansøger i Danmark, og det er jo også derfor, at man bruger over 200.000 kroner om året per asylansøger. Det system, som justitsministeren skaber, tiltrækker flere asylansøgere, og det tiltrækker desværre ikke folk, der reelt er forfulgte. Det tiltrækker folk, der udnytter de danske regler. Det er jo derfor, vi ser, at, jeg tror 46 procent af dem, der kommer til Danmark og siger, at de er asylansøgere, i virkeligheden er folk, der har søgt om asyl i et andet EU-land og skal sendes tilbage. Så kan justitsministeren jo godt klandre den tidligere regering, men jeg synes egentlig, det ville klæde ministeren at påtage sig ansvaret og sige her i Folketingssalen i dag: Det er et problem, vi gør alt, hvad vi kan, for at løse det, og jeg kan love jer for, at problemet vil være mindre i omfang om 3 måneder, 6 måneder og om 1 år. Det ville være rart, vil jeg sige til ministeren.

Svar:  Vi går målrettet efter at løse de problemer, som til dels er skabt under den tidligere regering. Vi påtager os det fulde ansvar for tingenes tilstand, og det er derfor, at vi har iværksat en hel række initiativer, som skal medvirke til at løse det. De pågældende asylshoppere, som herre Karsten Lauritzen taler om, hænger sammen med Dublinforordningen, altså de muligheder, der er inden for EU-samarbejdet på baggrund af, at der jo er fri bevægelighed over grænserne. Derfor kan man godt ankomme i et land, og så kan man rejse videre. Det gode ved Dublinsamarbejdet er jo, at vi skal sikre, at folk bliver sendt tilbage, og at sagen bliver behandlet der, hvor de først ankommer. Jeg havde sådan set på fornemmelsen, at Venstre stod bag Dublinsamarbejdet, og jeg havde sådan set også fornemmelsen af, at Venstre rent faktisk stod bag de ændringer, som nu er på vej i Dublinsamarbejdet. Jeg skal bare være helt sikker. For pointen er nemlig, at hvis man vælger at stå af nu, hvad sker der så? Ja, så er vi ikke længere med i Dublinsamarbejdet, og hvad får vi så af problemer? Ja, så får vi jo for det første et samarbejde, vi ikke er med i, og for det andet får vi ikke de muligheder, vi har i dag, for rent faktisk at sende folk tilbage. Virkeligheden er den, at inden for rammerne af det EU-samarbejde, vi har i dag, sender vi faktisk flere til andre lande, end vi modtager fra andre lande. Derfor er Dublinsamarbejdet et gode for Danmark, og jeg håber sandelig, at Venstre fortsat vil støtte op om det. Det synes jeg hører med, hvad angår de anklager, som herre Karsten Lauritzen kommer med med hensyn til de såkaldte asylshoppere. Det er det, der ligger under, bare sagt til almindelig oplysning.
Kommentar:  Tak. Men hvor har Dansk Folkeparti konkret opnået, at man har fremrykket nogle investeringer, der skulle skabe nogle arbejdspladser på energiområdet her i de kommende år, når nu vi står med en økonomisk krise?

Svar:  Det har vi gjort ved at støtte den eksisterende energipolitik, som blandt andet regeringen har, og som i øvrigt er en gammel aftale fra 2008, som også herre Ole Hækkerups parti er med i. Jeg går da stærkt ud fra, at nogle af de elementer og det, der ligger i den, i sig selv er med til implicit at støtte en udvikling mod vedvarende energi-teknologier, som vi kan se der er noget ræson i. Jeg må sige, at det ikke er vores kop te, at man støtter en virksomhed totalt fra fødsel til død. Vi vil gerne støtte nye virksomheder, som kommer op, men at nogle virksomheder skal støttes i årevis med milliardtilskud, er måske næsten for meget.