Kommentar:  Det, der jo sker i dag, og det, der også vil ske i fremtiden, er, at når man klager over en afgørelse fra SKAT, tager sekretariatet først kontakt til den myndighed i SKAT, der har truffet en afgørelse. Så får den myndighed mulighed for at lave en sagsfremstilling, og den får mulighed for at lægge frem, hvorfor man har truffet den konkrete afgørelse. Og nogle af de afgørelser vil jo blive omgjort med det samme hos SKAT, og så vil der ikke nødvendigvis være begrundelse for en lang procedure med ankesag, simpelt hen fordi SKAT med det samme erkender: Hov, her er der blevet begået en fejl. Og det er jo særlig noget af det, der er sket på vurderingsområdet, hvor den måde, man laver afgørelserne på, kører sådan lidt mere mekanisk og automatisk. Når der kommer menneskeøjne på, finder man ud af, at der skal rettes til, og så bliver borgeren også imødekommet, hvis der er begået en fejl. Så jo, jeg tror rent faktisk, at det her sekretariat vil blive en væsentlig styrkelse af retssikkerheden. Og i forhold til herre Dennis Flydtkjærs vandmetafor lyder det jo mere, som om herre Dennis Flydtkjær altid ser glasset som halvt tomt frem for halvt fuldt.

Svar:  Med det her forslag foreslås det, som nævnt af de andre ordførere, at man fjerner muligheden for at få en klagesag på skatteområdet behandlet ved to administrative klageinstanser. I dag har vi jo en tostrenget klagestruktur, og fremadrettet går man over til, at der skal være en enstrenget klagestruktur. I dag har man mulighed for først at få behandlet sin sag ved skattevurderings- eller motorankenævnene, hvorefter den så kan påklages til Landsskatteretten, men fremadrettet skal det altså kun være en mulighed at klage til en af dem. Det bliver dog valgfrit, hvilken en man vil vælge. Det mener vi i Dansk Folkeparti som udgangspunkt er en forringelse af retssikkerheden for borgerne, og begrundelsen for det her lovforslag har vi svært ved at se som andet end en ren spareøvelse. Man regner med, at man får en besparelse på 20 million kroner ud af det, og det synes vi da er en meget dårlig besparelse, når det går ud over borgernes retssikkerhed. For i den sammenhæng synes vi ikke, at 20 million kroner gør den store forskel, når vi tænker på alle de milliarder, man kræver ind fra borgerne. Jeg synes også, at der, når man ser på de seneste sager i medierne – en Kasi-Jesper-sag, en Camilla West-sag og andre sager – måske er mere behov for, at vi styrkede retssikkerheden omkring SKAT end forringede den. Omkring besparelsen er det meget tvivlsomt, om man overhovedet får en besparelse, for jeg vil tro – og det tror jeg også bemærkes i mange af høringssvarene – at mange af de her sager vil blive påklaget videre til byretterne, og det gør dem altså voldsomt meget dyrere for klager, men også for staten, da den får øgede udgifter til blandt andet kammeradvokaten. Men det giver også længere sagsbehandlingstider i byretterne. Vi synes, det er helt urealistisk, at man i kommentarerne til høringssvarene fra Skatteministeriets side har sagt, at man ikke tror på, at der er en eneste sag, ikke engang en eller to sager, der bliver påklaget videre til byretten. Det må jo så betyde, at i de sager, hvor der har været en fejl, lader borgeren bare være med at påklage det videre, og det er vel i sig selv et retssikkerhedsmæssigt problem. I Dansk Folkeparti synes vi, at det principielt er godt, at så mange klager som muligt afklares administrativt i de klageorganer, og der synes vi egentlig som udgangspunkt at det ville være bedst, hvis man kunne beholde den tostrengede klagestruktur, dog med det in mente, at der er behov for at få løftet niveauet i ankenævnene. I udgangspunktet synes vi jo, det retssikkerhedsmæssigt er betænkeligt, at man fjerner det her administrative klageorgan fra skatteyderne, altså det andet klageorgan, men omvendt er der også så stor en fejlmargen specielt i vurderingsankenævnene, at man er nødt til at få kigget på det. Når 78 procent af sagerne, der kommer videre til Landsskatteretten, omgøres, er der naturligvis også et retssikkerhedsmæssigt problem her. Men den store fejlmargen fjerner man altså ikke ved at udhule klageadgangen til Landsskatteretten. Landsskatteretten er helt sikkert et respekteret organ i dag med en stor faglighed, men ved at fjerne adgangen til den løser man ikke problemstillingen nede i ankenævnene. Jeg vil også kvittere for, at der trods alt er noget positivt i det i forhold til det forslag, der er sendt i høring, for det er en forbedring, at man har lavet det sådan, at der er valgfrihed. Man kan vælge mellem ankenævnet eller Landsskatteretten, og det synes vi da trods alt fortjener at blive rost. Men det er altså et problem, at der er en så stor fejlprocent, og at så mange sager omgøres af Landsskatteretten. I indkomstsager, som kommer fra skatteankenævnet, er det 31 procent, og som tidligere nævnt er det i vurderingsankenævnene 78 procent, der omgøres af Landsskatteretten. Det er altså en åbenlys retssikkerhedsmæssig problemstilling, at der er en så stor fejlmargen, men det løser ikke noget, at man fratager folk det andet klageorgan. Så er der også oprettelsen af skatteforvaltningen, som herre Thomas Jensen rigtignok siger laver en ensartet behandling af sagerne, men min vurdering er altså, at det ikke løfter fagligheden nok. Skulle man gøre noget i den henseende, vil vi da foreslå, at man lægge den ind under Landsskatteretten, som har et højt fagligt niveau i dag. Og som jeg sagde tidligere, hvad der måske var en slags metafor, eller hvad herre Thomas Jensen mente det var: Når man blander koldt og varmt vand, får man altså ikke varmt vand, så får man lunkent vand. Skal man have det høje faglige niveau, så synes jeg da, at man skulle vælge at lægge det ind under Landsskatteretten. Men det kan vi jo eventuelt drøfte under udvalgsbehandlingen. Hvor lang tid har jeg tilbage, nu skal jeg se? (Første næstformand  (Bertel Haarder) : Der er 1 minut). Så fortsætter jeg lige et stykke endnu, herre formand. I øvrigt vil vi sige, at vi jo allerhelst så, at der var en tostrenget klagestruktur, hvis det kunne lade sig gøre, som jeg har nævnt. Men skal det være enstrenget, havde vi helst set, at det blev centreret i Landsskatteretten, altså at man så nedlagde vurderings- og skatteankenævnene. Men hvis det ikke kan lade sig gøre nu, vil vi da ellers foreslå, at man afbryder behandlingen af det her lovforslag, så vi ikke vedtager det, og at vi i stedet for nedsætter et udvalg med tilhørende eksperter tilknyttet – det kan være revisorer, universitetsfolk, advokater og så videre De kunne komme med et gennemarbejdet forslag, som vi så kunne kigge på om et år. Det kunne være et udvalg, der skulle have til formål at komme med forslag til, hvordan vi sikrer fagligheden i klagestrukturen, samtidig med at vi sikrer retssikkerheden. For der føler vi os ikke så sikre på at det er godt nok i dag. Så vil jeg også sige, at der er en række ting, som vi har stillet spørgsmål om allerede nu i udvalgsarbejdet. Men vi synes, at de 14 dage, der er givet som frist ved den her valgfrihed, er en for kort frist, altså fristen for, hvornår man skal vælge, om man vil klage videre til Landsskatteretten eller klage videre til et af ankenævnene. Vi så gerne, at den frist var noget længere, så man blandt andet fik  bedre tid til at have nogle møder med sine rådgivere. Jeg synes også, det er et problem, at man nu går over til en sideordnet klagestruktur, ved at man sidestiller ankenævnene med Landsskatteretten. Det kan give forskellig praksis rundtomkring. Så der er en række udfordringer, som vi vil have taget op igennem udvalgsarbejdet. Udgangspunktet er, at vi ikke kan støtte det her lovforslag.