kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Tak for det, minister, og det har jeg jo hørt før, så nu bliver jeg lige nødt til at grave lidt længere nederst Jeg havde den fornøjelse at invitere ministeren på en superligakamp i efteråret. Desværre sagde ministeren ikke ja tak til det, og det er jeg ked af, for hvis ministeren havde været med, havde ministeren set, hvordan det fungerede. Altså, vi er jo berømte i Danmark for det her, det er jo protokoller, som man bruger i resten af Europa. Det handler, lige fra man kommer ind, til man bliver sat ned, til man går på toilettet, til man går over og køber sine popkorn, om, at alting er registreret. Hvorfor siger jeg det? Jo, fordi vi jo henter viden, hver gang vi har de her projekter, og jeg hører lidt ministeren sige det under et foregående spørgsmål. Men det, der er det helt afgørende, er jo, at idrætten og kulturen her er vores medspillere, og jo længere vi holder lukket, jo mindre ved vi, næste gang der kommer en pandemi – jo mindre ved vi. Derfor er det selvfølgelig vigtigt, at vi bruger SAFE og »Superligaordningen« til at hente informationer ind. Er ministeren enig i det?

Svar:  Både jeg og sundhedsmyndighederne er, kan jeg også citere nu, enige i, at SAFE er et rigtig velbeskrevet videnskabeligt projekt eller forsøg, som sundhedsmyndighederne har vurderet det vil være relevant at gennemføre. Men det er jo så en politisk beslutning, hvornår vi vil bede de 30.000 mennesker, som det altså kræver, om at melde sig til en kamp, købe billetter og stå tæt sammen – godt nok med test, men jo altså også med en risiko for, at der kan være smitte iblandt dem – og det er det, som vores partiledere forhandler om lige nu, altså hvornår det sammen med alle de andre ting i samfundet vil være betimeligt og forsvarligt at sætte i gang.
Kommentar:  Jeg kan forstå, at ministeren synes, at det er presserende, at vi får klarhed omkring registreringsafgifterne for 2020-2021, og jeg forstår også svaret sådan, at man inviterer til nogle forhandlinger for at sikre det. Er det korrekt forstået? Vil ministeren allerede nu kigge på at få sikret de lave registreringsafgifter for 2020-2021, og også før konklusionerne kommer fra transportkommissionen?

Svar:  Mig bekendt har Venstre stemt imod den finansiering, som regeringen har anvist til at  fastholde  de lavere afgifter. Det, vi jo gør, er, at vi fastholder de lavere afgifter for 2019 ind i 2020. Nu bliver det lidt teknisk, men det beslutningsforslag, som Venstre kom med, handlede om, at de oprindelig lidt højere afgifter, der skulle være i 2020, skulle fastholdes ind i 2021. Så det forslag, som regeringen sammen med SF, Alternativet, Enhedslisten og De Radikale har gennemført, er faktisk isoleret set i år billigere og bedre for dem, som vil have en elbil, end det, som Venstre har foreslået. Desuagtet koster det, som Venstre foreslog, altså 850 million kroner, og der er ikke finansieret så meget som en eneste krone af det.
Kommentar:  Tak for svaret. Jeg kan bekræfte, at Venstre går efter en bred aftale. Vi går efter en langsigtet aftale, og vi går efter at dække de trafikale behov, der er konstateret rundtomkring i landet, og som var afspejlet i den blå aftale fra før valget, der nu er annulleret. Vi går også efter at undgå de her store udsving, der er i opgaverne for anlægsbranchen, for de medfører, at man kører op og ned; der opstår pludselig et vakuum, som gør, at man skal ud at fyre dygtige medarbejdere. Det er faktisk den situation, der er opstået nu. Jeg er nødt til at korrigere ministeren, for vi ville faktisk gerne have haft en bred aftale før valget, men der er noget, der skiller os, og det er det berygtede hul på 15 milliard kroner i Togfonden DK, som vi andre jo ikke vil lægge ryg til; det er blandt andet den her bane ned gennem Østjylland. Der er Socialdemokratiet jo bundet af en aftale med blandt andet Enhedslisten og SF, som holder meget fast i den. Så det er jo årsagen til, at Socialdemokratiet ikke kom med i en aftale før valget, og det var vi egentlig kede af fra Venstres side. Nu er valget overstået, og nu skal vi se fremad. Og der kan jeg give tilsagn om, at vi er indstillet på at forhandle en bred aftale. Men der er nogle ting, der alligevel bekymrer mig. Det gælder for det første regeringens finanslovsforslag, hvor der jo er taget 2 milliard kroner forlods af den ramme, vi skulle have brugt til bedre veje i Danmark. Vil ministeren kommentere på, hvorfor man egentlig har taget nogle penge forlods? Det er jo ligesom den forkerte vej, når vi kender behovene rundtomkring. For det andet: Hvordan vil man håndtere det opståede hul på 15 milliard kroner i Togfonden DK, som jo blandt andet Enhedslisten holder meget fast i? For det tredje, når vi taler om en bred aftale: Hvordan mener ministeren vi kan håndtere støttepartiet Enhedslistens krav om, at der ikke må bygges én eneste meter mere motorvej i Danmark? Så ser det lidt tungt ud med den her meget brede aftale, for der er brug for flere meter motorvej – ikke sådan, at vi skal plastre alle enge og kær til, men vi har brug for flere motorveje rundtomkring i Danmark. Hvordan vil ministeren forene de ting?

Svar:  Jamen det er jo derfor, jeg er minister og skal forsøge at forene de svære opgaver. Det gør jeg gerne en indsats for, og som det vil være spørgeren bekendt, bruger jeg også ganske god tid på at afsøge muligheder, blandt andet ved at tage rundt i landet og besigtige, hvad der er af behov, blandt andet sammen med ordføreren selv, fordi jeg netop mener, det er afgørende at finde brede aftaler. I forhold til hvad rammen måtte blive for en kommende investeringsplan, synes jeg ikke, at man skal forhåndsdiskontere det på nuværende tidspunkt. Når regeringen fremlægger et udspil, vil det også være et spørgsmål om, hvad den samlede ramme bliver.
Kommentar:  Tak for besvarelsen. Jeg tror ikke, der er nogen, der kan være i tvivl om, at vi også står med nogle gevaldige udfordringer i vores kriminalforsorg, hvor det lader til, at man simpelt hen bare er under et helt vildt pres på flere sider, både i forhold til den forråelse, der er, hvor en stor del af de indsatte er dybt kriminelle og hårdkogte bandemedlemmer, som man skal omgås med meget stor forsigtighed, men jo også på grund af den situation, at der endnu ikke er leveret på den del, der handler om antallet af de ansatte, altså antallet af fængselsbetjente. Det er særlig den del, der går på, at man mangler nogle fængselsbetjente, som gør os meget bekymret. For det er helt klart, at det, at der er betjente nok, jo er det, der er afgørende for, at man kan have en faglig sparring om det, man går og laver i det daglige arbejde, og det er rigtig vigtigt. For det er meget vigtigt, at man bevarer den her professionelle stolthed, den faglige stolthed, over det, man har med at gøre. Det er den ene ting. Den anden ting er, at der jo ligger et helt klart aspekt af sikkerhed i, at man er folk nok, altså at man ved, at hvis der sker et eller andet, så er hjælpen tæt på, så skal man ikke frygte noget, for så er der kollegaer, der kan gribe ind. Så ved vi jo samtidig, at der desværre fortsat er et højt sygefravær i kriminalforsorgen. Det kan der være mange årsager til, men jeg tror bare, man må sige, at vores ansatte løber rigtig, rigtig stærkt. Så det er den rekrutteringsmæssige del, jeg egentlig er på udkig efter, for det er jo der, hvor vi sådan for alvor kan gøre noget, altså hvis man kunne rekruttere det antal fængselsbetjente, som jeg egentlig tror vi i forligskredsen er ret enige om vi mangler. Det er jo ikke, fordi vi beder om de helt store ting. Vi beder bare om, at vi kan nå det, vi i fællesskab har lovet hinanden, og der vil jeg høre ministeren, om der er nye initiativer på vej fra regeringen i forhold til at kunne løse og levere på rekrutteringsdelen.

Svar:  Det er jo en stor udfordring. Jeg er jo sådan set fuldstændig enig i det, spørgeren siger, og sådan overvejelsen omkring det. Der er igangsat en intensiv rekrutteringsindsats med kampagner, blandt andet på sociale medier, og det har ført til – og det er det glædelige – et meget stort ansøgerantal i 2018. Der er mere end 500, der har søgt. Der er optaget 122 fængselsbetjentelever i 2018. Det er det højeste antal i flere år. Men til trods for at vi har fået flere fængselsbetjente ind, har vi stadig væk en udfordring omkring afgangen – det er jo der, vi er udfordret – og det er jo derfor, at det her ikke kan stå alene. Det handler også om sygefravær og alle de andre ting, vi har aftale om. Så derfor kommer vi i forligskredsmødet i næste uge simpelt hen til at drøfte det her med rekruttering endnu mere og også det om, hvordan vi fastholder. For det er vi simpelt hen nødt til.
Kommentar:  Til det første spørgsmål vil jeg sige, at jeg tror, at jeg fuldt ud er i stand til at skelne mellem statsministeren og Statsministeriet. Svaret er det samme. Svaret er nej. I forhold til hvem, der har vidst hvad på hvilke tidspunkter i Udenrigsministeriet, er der jo netop sat gang i en redegørelse, som skal forsøge at afdække det spørgsmål. Jeg er ikke i tvivl om, at herre Christian Friis Bach først får de oplysninger onsdag, og det tror jeg heller ikke der er nogen andre der er. Men der er også noget, der tyder på, at der er sket en sagsbehandlingsfejl i Udenrigsministeriet, og det er jo den, der afdækkes nu i den redegørelse, der kommer.

Svar:  O.k., så vil jeg alligevel tillade mig at følge op på det. For som jeg hørte det sidste svar, er der ikke helt klarhed over det. Der er vel en erkendelse af, at der må være nogle i Udenrigsministeriet, som har vidst det her, selv om herre Christian Friis Bach ikke har været opmærksom på det og derfor draget den konsekvens, som han gjorde. Er det sådan, at statsministeren sidder inde med en teori om, hvordan det kan være, at det først kom til offentlighedens kendskab efter kommunalvalget, at herre Christian Friis Bach havde godkendt rejsereglerne for GGGI, når det allerede forud for kommunalvalget så åbenbart var kendt i ministeriet?
Kommentar:  Vil det sige, at der ikke kommer en tillægsaftale?

Svar:  Det vil sige, at i forhold til det spørgsmål om, om der var en miljøregning, der hang, deler jeg ikke det synspunkt . Det er sådan, at Folketinget har vedtaget en landbrugspakke, som på en og samme tid giver landbruget nogle bedre produktionsvilkår; skaber en mulighed for, at man kan øge råvaregrundlaget; gennemfører et paradigmeskift i den måde, vi miljøregulerer på; og uomtvisteligt på den lange bane samlet set er mere skånsom over for miljøet. Det er situationen, og den pakke står ved magt. Betyder det så, at den her regering overhovedet ikke skal lave andet, der har med landbrug og natur at gøre? Nej, selvfølgelig betyder det ikke det. Det indgår allerede i regeringens planlægning, at vi her senere på foråret lægger en naturpakke frem til drøftelse – ligesom det jo fremgår meget klart af det, der er vedtaget i Folketinget, at der nu er et konkret implementeringsarbejde i forbindelse med den her fødevarepakke. Derfor vil det jo være sådan, at når den nye miljø- og fødevareminister nu lige har haft en mulighed for at orientere sig i sit ressort, så vil han jo være i fortsatte drøftelser med de af Folketingets politiske partier, der har en interesse i at være det. Og det naturlige afsæt her er selvfølgelig de partier, der har stemt den her fødevarepakke igennem.
Kommentar:  Jamen det er da sikkert muligt efter et valg. Jeg ved ikke, om det så er herre Leif Lahn Jensen, der så sidder som minister til den tid, det skal jeg ikke kunne sige noget om. Men indtil nu har vi jo ikke hørt noget fra herre Leif Lahn Jensen om, hvad den gode løsning er, altså hvad det er, man vil komme med. Så lang tid vi ikke har hørt det, har vi selvfølgelig ikke noget at forholde os til, og det er derfor, jeg siger, at det, som herre Leif Lahn Jensen står og siger, da lyder interessant, og det skal tages som en positiv tilkendegivelse, altså det, som herre Leif Lahn Jensen står og siger om, hvordan man kan lave det mere intelligent, hvad angår opholdskrav og optjeningskrav. Så det ser vi da frem til at høre om.

Svar:  Det her er meget, meget svært, og det kan vi ikke bare gøre ved en udvalgsbehandling, for der skal vi have de samme muligheder, som Dansk Folkeparti har haft, ved at sidde ovre i ministeriet og gennemføre nogle forhandlinger. Det har Dansk Folkeparti åbenbart ikke brugt, fordi de har været med til at lave sådan noget makværk. Derfor er vi nødt til at gøre et bedre stykke arbejde, og det håber vi selvfølgelig også Dansk Folkeparti vil være med til, for den her gang lykkedes det ikke.
Kommentar:  Jamen det, vi har gjort i første omgang, er jo at give mulighed for lønkompensation på lærlingeområdet. Det eksisterer nu, og det gælder jo hele vejen over, kan man sige. Og så har vi i går indgået en aftale i forbindelse med Landsbyggefonden, hvor der også er stillet krav i forbindelse med det byggeri, der bliver sat i gang dér, og der kommer man også til at bidrage med et anseligt antal praktikpladser – faktisk et par tusind praktikpladser. Det vil sige, at i vores måde at gå til krisehåndtering på er vi dybt bevidste om, hvor stort et problem der ligger her. Det gælder de små og mellemstore virksomheder, som jo normalvis er dem, der er allerbedst til at leve op til de måltal, der er, for at tage lærlinge ind, men det gælder også de store virksomheder. Vi har brug for at få alle mand af huse i forhold til at få leveret praktikpladser, og det kræver selvfølgelig, at vi også som stat sætter os ind til bordet og siger, at det er vigtigt med en trepartsdrøftelse om det her. Og som jeg hører arbejdsmarkedets parter, er alle jo enige om alvoren i det her: Vi må ikke under nogen omstændigheder tabe en ungdomsgeneration. Det betyder noget for de unge selv, og det betyder også noget for erhvervslivet, at man får den uddannede arbejdskraft, der skal til.

Svar:  Tak. Hvis jeg må tillade mig at være en lille smule mere hård i filten, vil jeg sige, at det her jo bare er ord. I sidste uge stod mine kolleger Christoffer Aagaard Melson og Ellen Trane Nørby her og spurgte til en konkret handlingsplan, og jeg tror faktisk, det er det, der er behov for. Nu går de unge bare rundt derude, som vi lige hørte fra en tidligere spørger, og venter. De kan ikke engang holde afslutning, og de bliver ikke rigtig afsluttet i deres forløb. Hvordan tager vi hånd om dem? Hvordan hjælper vi dem til at forstå, at vi gerne vil satse på dem i det videre forløb? Der tror jeg simpelt hen, de har brug for en konkret handlingsplan. Har ministeren tænkt videre over det?
Kommentar:  Det var da et klart svar. Der kommer altså ikke mere, regeringen har brugt pengene, og det vil sige, at den afvigelse, som regeringen jo selv har lavet i sin seneste økonomiske redegørelse, hvor man har nedskrevet indtægterne fra Nordsøen med 10,5 milliard kroner, så ikke rigtig gør noget. Jeg synes da, det er en befriende ærlig melding, at det forsigtighedsprincip, som regeringen ellers har brystet sig af, er afgået ved døden sammen med så mange andre løfter og principper under den her regering. Man bruger pengene ufortrødent, og så håber man, at tingene bliver bedre, men der er altså ikke nogen alternativ finansieringsplan fra regeringen. Igen betyder det jo, at der kommer til at ligge en kæmperegning i fremtiden. Allerede nu er vurderingerne jo, at det er et massivt hul, der er slået, og der er bestemt ikke udsigt til, at det bliver mindre. Vi har haft diskussionen tidligere, vi har blandt andet også haft den med økonomiministeren, hvor han her i Folketingssalen i januar sagde, at »afvigelser mellem det realiserede og det forudsatte vil blive håndteret i forbindelse med den løbende tilrettelæggelse af finanspolitikken«. Men hvordan er det så? Hvordan vil man gøre det? Hvor er det, man vil finde pengene henne? Vi kan forstå, at nu kommer der ikke de penge ind, man havde regnet med. Man bruger så alligevel dem, man havde tænkt sig, og så vil man håndterer det inden for finanspolitikken. Så er det da relativt simpelt at spørge: Er det så penge til det offentlige forbrug, der ikke kan gå til det? Er det andre offentlige investeringer, der ikke kan realiseres? Eller er det skatteministeren, der må åbne skuffen med spændende forslag til nye skatter og afgifter, som skal finansiere det? Eller skal vi bare vente, til tiden løber ud? Vi må så håbe, at regeringen når at fremlægge en finanslov, inden der kommer valg. For ellers er der jo bare et stort spørgsmål: Hvor kommer pengene fra?

Svar:  Når jeg svarer helt kort, at vi finder finansieringen inden for de mellemfristede finanspolitiske rammer, er det jo en fuldstændig gentagelse af det over halvanden time lange samråd, vi havde i går, hvor både økonomi- og indenrigsministeren og jeg deltog. Der slog vi jo fast – som det er sagt og skrevet rigtig mange gange, og som jeg gerne gentager – at det fremgår af den politiske aftale, der i sin tid blev indgået i forbindelse med Togfonden DK, at der er afsat 28,5 milliard kroner Og det gælder, uanset om provenuet fra aftalen om harmonisering af beskatningen i Nordsøen skulle vise sig at blive mindre eller større end ventet. Hvis beskatningen fra Nordsøen afviger fra det forudsatte, klares det inden for den løbende tilrettelæggelse af finanspolitikken. Det står skrevet i aftalen, og det ændrer sig ikke ved, at man bliver ved med at stille det samme spørgsmål igen og igen.
Kommentar:  Det kan jeg svare kort på: Jeg er modstander af tortur, det er Dansk Folkeparti. Så kommer det egentlige: Hvad er det nu, der bliver sagt om, hvordan Socialdemokratiet forsvarer menneskerettigheder og fred og bare ønsker, at tingene skal gå på en ordentlig måde? Det er de samme toner, som vi hørte i fodnotepolitikken, det er de samme ting, der blev sagt dengang af Socialdemokratiets ordfører. Der er ikke noget, der har ændret sig. Det eneste, der har ændret sig her i forhold til Danmarks forhold til USA, er, at vi nu får en skriftlig garanti for, at det ikke forekommer. Dengang i fodnoteperioden kunne man have forsøgt at få en skriftlig garanti for, at USA ikke i fremtiden ville have atomvåben på de fartøjer, der sejlede ind i dansk farvand. Det ville man aldrig have fået. Hvorfor får vi en skriftlig garanti i dag? Hvorfor er det, at amerikanerne er utrolig beredvillige og klar til at imødekomme vores ønsker? Det er, fordi vi har sådan et fortrinligt forhold til dem. Det er, fordi de kan stole på os i alliancen, i modsætning til dengang Socialdemokratiet styrede med det der udenomsflertal i forhold til Schlüterregeringen. Da fik vi ingen garantier fra USA, da var man godt trætte af Danmark i USA, og det var alene Socialdemokratiets skyld.

Svar:  Jeg vil godt spørge Dansk Folkepartis ordfører, om det er vigtigere for Dansk Folkeparti, at amerikanerne føler, at de kan stole på Danmark, end det er, at Danmark protesterer over for USA og lader være med at medvirke, hvis USA overtræder internationale konventioner og menneskerettigheder og udfører tortur. Hvad er vigtigst for Dansk Folkeparti? Er det menneskerettighederne, eller er det at være på god fod med USA? Så vil jeg spørge herre Søren Espersen, der taler om den her skriftlige garanti: Undrer det ikke herre Søren Espersen, at den skriftlige garanti kun er fremadrettet, for der ville jo ikke være noget som helst problem for den amerikanske regering i at give en bagudrettet garanti for, at der ikke har foregået overflyvninger, hvis der rent faktisk ikke havde foregået overflyvninger? Og siger det ikke herre Søren Espersen, at det rent faktisk nok har været tilfældet, og at man derfor kun kan give en fremadrettet garanti og ikke en bagudrettet garanti?
Kommentar:  Jo, men igen, minister, og vi kommer nok tilbage til det på et tidspunkt, så er det, at jeg i høj grad savner, at der er noget konkret handling. For det nytter jo ikke noget, at vi deler holdninger, hvis ikke også handlingerne følger med i de holdninger, man nu engang har. Det er derfor, jeg forsøger at presse ministeren til at være mere konkret, og jeg skal måske stille et skriftligt spørgsmål: Hvad er det for nogle lande, der ikke vil tage imod? Hvor meget giver man de forskellige lande, der ikke vil tage imod, i ulandsbistand? Uanset om det er hjælp til det ene eller det andet eller det tredje, så er det altså danske skatteborgere, der er med til at betale, og det er helt, helt urimeligt, at man ikke kan få andre lande til at tage imod egne borgere. Man er nødt til at lægge et pres på det.

Svar:  Jeg kan fortælle, at den største gruppe, vi har i udsendelsesposition, som det hedder, er iranere, og dem har vi problemer med at sende hjem med tvang, og det er totalt uholdbart. Jeg tør slet ikke fortælle, hvor mange penge vi bruger på det: 300.000 per snude, der opholder sig på udrejsecentrene. Det er meget, meget dyrt, og derfor skal vi selvfølgelig gøre alt, hvad vi overhovedet kan. Men jeg tror også, spørgeren og jeg er enige om, at vi først og fremmest skal gøre det, der virker. Jeg må indrømme, at jeg ikke lige kender udviklingspolitikken over for Iran, og jeg ved ikke, om vi bruger nogle penge der. Men hvis det overhovedet kan give mening, er regeringen indstillet på både at bruge visumrestriktioner, udviklingspolitik og alt andet, vi har i værktøjskassen, for at få det her til at fungere bedre.
Kommentar:  Nu er det jo ikke bare nogle instrumenter, der bliver indført. Det er også nogle instrumenter, som har en effekt – en effekt, som også har en ideologisk karakter, nemlig at der, ved at man sælger gode, velfungerende almene boliger, så bliver færre boliger til de folk, som ikke har så mange penge og ikke har mulighed for at købe. På den måde er Dansk Folkeparti jo endnu en gang med til at bakke op om regeringens politik, der går ud på at skabe mere frihed for de få velbjærgede og mindre frihed for de folk, der ikke har så mange penge at gøre godt med her i tilværelsen. Så det her har jo nogle ideologiske konsekvenser. Mit spørgsmål til Dansk Folkepartis ordfører er helt konkret: Hvis nu det viser sig, at det her er en fiasko, hvorfor mander Dansk Folkeparti sig så ikke op og kræver, at man i forbindelse med den evaluering, som Dansk Folkeparti selv har fået med i lovforslaget, afskaffer den del, der har det ideologiske sigte, nemlig at sælge ud af de gode almene boliger?

Svar:  Jeg tror bestemt ikke, at regeringen har noget ideologisk sigte med at sælge ud af de almene boliger. Jeg tror, at der gennem salg vil ske det, at der kommer nye penge ind, så der kan bygges nye boliger. Så det er jo egentlig noget vrøvl, herre Thomas Jensen siger. Der gives også mulighed for, at almene lejere kan få lov til at eje deres egen lejlighed. Det har vi aldrig være kede af, det var derfor vi gik med i forsøgsordningen. Det har vi intet imod i Dansk Folkeparti. Så jeg synes ikke, at det er op til os at beslutte det. Det er op til boligorganisationen, det er op til kommunen, og sidst er det jo så afdelingen – altså lejerne – der beslutter, om de overhovedet vil være med til det. Jeg synes, det er en udmærket ordning, og jeg tror ikke, at der vil blive solgt særlig mange boliger. Men nu må vi jo vente og se. Det er et værktøj, vi giver til kommunerne, og det er vi sådan set glade for at kunne give dem. Hverken SF eller Socialdemokratiet var jo med, dengang vi lavede styringen af den almene sektor. Man har ikke været med til noget som helst. Den er de jo meget, meget glade for ude i de almene boligselskaber og også i kommunerne. Så vi er fuldt ud tilfredse med det her. Vi mente bare ikke, at det var nødvendigt at lave forsøgsordningen om, men nu er det gjort.