kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Så tror jeg lidt, man fra Dansk Folkepartis side hører det, som man gerne vil høre. Altså, det, som bliver sagt, er meget, meget klart, og det er, at når lønmodtagerne, som er dem, der skal gennemføre det her obligatoriske kursus, siger, at man vil få den største effekt af også at have klasserumsundervisning, så lytter vil til det og siger, at så bør man udforme det her kursus sådan, at i hvert fald en del af det kan være klasserumsundervisning. Derfor kunne jeg godt tænke mig sammen med Dansk Folkeparti til gavn for de mennesker, der løber den her risiko for eksponering i staldene, at finde frem til en løsning, hvor man måske både kan have e-learning og klasserumsundervisning. Det ville være en fin måde at lande sagen på.

Svar:  Tak for det. Som den tidligere ordfører netop sagde, går det her jo ud på, at vi forsøger at lave nogle kurser, så vi kan forbedre hygiejnen, og så vi kan reducere den mængde af husdyr-MRSA, som mennesker passivt kan være med til at viderebringe til det omgivende samfund, sådan at vi undgår eller minimerer risikoen for smitte. Vi har jo en handlingsplan om MRSA, og det her er så noget af det. I min optik er det helt fint, at det er et e-learningkursus, det må jeg sige. Jeg synes, det er godt. Når jeg siger det, er det, fordi mange af dem, der har med svin at gøre, er ude på landet, og nogle gange er det altså ikke så nemt at komme ind til et AMU-kursus eller et AMU-sted, hvor man så kan få klasseundervisning. Derfor synes jeg faktisk, det her er godt. Det betyder ikke, at man bliver dårligere uddannet. Sådan ser jeg ikke på det. Jeg mener rent faktisk, at e-learning kan være en rigtig god måde at lære nyt på. Det betyder også, at hvis man ikke arbejder med svin, men synes, at det kunne være relevant at tage kurset, jamen så har man mulighed for at gøre det uden nødvendigvis at skulle møde op i et klasselokale. Og det anser vi i Dansk Folkeparti for at være ganske glimrende – selv om det også er højteknologisk, hvis jeg må sige det sådan. Så vi støtter forslaget fra Dansk Folkepartis side.
Kommentar:  Jeg må sige til herre Morten Bødskov, at regeringen har meddelt, at vi fremlægger de her forslag. Det gør vi jo for forligskredsen. Man vil jo så, når vi har lavet vores 2020-plan, kunne se, hvad udfordringerne er for det danske samfund i de næste 10 år. Der vil man kunne se, at i vores model vil en udfasning af efterlønnen løse en stor del af den udfordring, men forligskredsen vil jo naturligvis få forelagt regeringens forslag, og så må vi drøfte det derfra. Så konklusionen om, at vi har opsagt et forlig, er forkert. Vi vil fremlægge de her forslag. Hvis ikke de kan blive til noget, jamen så vil vi jo gå til valg på det og forelægge det efter næste folketingsvalg, for den her problemstilling går ikke væk. Men jeg har det rigtig godt med, at vi siger før et valg, hvad vi vil gøre efter et valg. Det er jo, for at vi ikke skal komme i samme situation, som herre Morten Bødskovs parti var det tilbage i sin tid, hvor Poul Nyrup Rasmussen udstedte garanti på garanti for efter valget så at bryde løftet. Den situation vil vi jo ikke komme i.

Svar:  Det prøver vi på. Nu skal man jo passe på med at tage meget store ord i munden, og særlig når man står i Folketingssalen, men det er vel svært andet end at tro det, hvis man nu var efterlønsmodtager – man var i slutningen af 40'erne eller i midten af 50'erne – og så her i januar måned i Politiken læste landets finansminister sige: For min del har vi et efterlønsforlig fra 2006, og det står vi ved. Det er vel svært for efterlønsmodtageren eller folkepensionisten eller den kommende folkepensionist andet end at betragte det som: O.k., nu kan jeg trygt regne med, at jeg kan få min efterløn på de vilkår, som man har vedtaget i det her forlig i Folketinget. Jeg kan tage min efterløn. Lige nu har jeg slidt og slæbt i 30-40 år på arbejdsmarkedet, og jeg mener, det er rimeligt, at jeg kan gå på efterløn. Jeg kan regne med, hvornår jeg kan få folkepension. Det er vel svært ikke at få det indtryk, når man står og læser det her, at det er et løfte, at det er en garanti fra regeringen. Man har et forlig, og det rører vi ikke ved. Fortryder finansministeren, at man så kategorisk har sagt, at man står bag forliget, og at man ikke rokker ved det?
Kommentar:  Det var jo egentlig et meget langt svar på et meget simpelt spørgsmål, og det undrede mig egentlig, at ministeren skulle bruge så lang tid på at svare på det, når man tænker tilbage på, hvor travlt ministeren har haft med at bekæmpe privathospitaler i stedet for at have fuldt fokus på at bekæmpe ventelister. Og jeg skal da gerne slå fast, at for Venstre vil det altid være afgørende, at patienterne får god og hurtig behandling, og at det dermed for os – i modsætning til regeringen – jo ikke er afgørende, hvor behandlingen sker, men hvor hurtigt den sker. Når jeg så i dag spørger ind til, om det er en god eller en dårlig udvikling – og jeg er fuldstændig opmærksom på, at det dækker over forskellige faktorer – er det jo kun, fordi man en gang imellem også kan undre sig over, hvorfor vi for eksempel ser nogle lange ventelister på områder, hvor regionerne måske ellers med fordel kunne indgå i et offentlig-privat samarbejde med de private sygehuse om at reducere ventelisterne de steder, hvor det halter i det offentlige. Hvis vi nu for eksempel kigger på psykiatrien, undrer jeg mig over, hvorfor det kun er under 3 procent af borgerne med psykiske lidelser, som bliver henvist til privat behandling i Region Hovedstaden, samtidig med at hver fjerde barn eller voksen i dag venter over 2 måneder på behandling. Jeg vil derfor spørge ministeren, hvis nu vi lægger alt det her andet til side, om ministeren så ikke også er enig i, at regionerne i hvert fald bør blive bedre til at samarbejde med de private på de steder, hvor der netop er en udfordring i forhold til ventelisterne, og samarbejde med de private, hvor de har vist, at de sådan set kan levere en lige så god kvalitet til en lavere pris end det, man kan i det offentlige.

Svar:  Jeg beklager, at jeg forfaldt til at give et indholdsmæssigt svar på en relevant problemstilling for vores sundhedsvæsen. Jeg kunne også have holdt mig til de slogans, vi kender fra valgplakaterne, som det, spørgeren kom med, om at bekæmpe privathospitaler. Jeg kender ikke nogen fra den her regering, der har det som et selvstændigt mål at bekæmpe privathospitaler. Det synes jeg er en interessant påstand at fremføre. Men til spørgeren vil jeg da sige, at det jo lige præcis er det, som spørgeren efterlyser, der er sket, når vi kan se, at der faktisk er sket en stigning i antallet af patienter, der behandles på privathospitaler under udbudsaftaler. Det er jo netop et udtryk for, at regionerne forholder sig til spørgsmålet om, hvor vi kan gøre god brug af privathospitalernes kapacitet som supplement til vores eget. Jeg mener, det er positivt, at man kan finde ud af at gøre det. Jeg er sådan set optaget af, at alle patienter får den behandling, de har brug for og ret til. Og det her er et af de redskaber, regionerne kan bruge.
Kommentar:  Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. (Afstemningen foretaget på den i forretningsordenens § 35, stykke 3, angivne måde). For stemte 37 (V, DF og KF), imod stemte 58 (S, RV, SF, EL, NB, LA, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Kommentar:  Det, der irriterer mig ved den her i øvrigt gode debat, er, at der bliver lagt nogle præmisser ind, som vi så bliver nødt til at snakke om, før vi når frem til kernen. Jeg er ikke enig i, at der blev afgivet en ordre, og derfor falder præmissen for spørgsmålet jo væk. Hvad er det for en ordre, som er afgivet, og som er ulovlig? Så kan vi ikke nå ind til kernen i det, som jeg tror spørgeren i virkeligheden gerne vil diskutere.

Svar:  Nu er det jo, som om det er ministeren, der hænger fast i det, vi ikke vil tale om – i minkene og så videre Altså, nu taler vi jo rent abstrakt: Hvis vi har at gøre med en minister, der af sin departementschef får at vide, at det, som han eller hun gerne vil gøre, er der muligvis ikke lovhjemmel til, og så spørger ministeren departementschefen, om vi nu er sikre på, der ikke er lovhjemmel, og så siger departementschefen, at arh, det er vi ikke, men at det ville være klogt at få det afklaret, og så svarer ministeren, at lad os endelig ikke få det afklaret, men bare køre videre, for så ved jeg jo ikke, at vi agerer i strid med loven, er justitsministeren så ikke enig i, at i sådan et scenarie vil ministeren have forbrudt sig imod ministeransvarlighedsloven § 5, fordi man bevidst vælger at køre videre uden at sikre sig, at der er lovhjemmel?
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. For stemte 108 (S, DF, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Kommentar:  Jeg er meget optaget af, at det er ude lokalt – det tror jeg i virkeligheden også herre Jacob Mark giver mig ret i – man kender børnegruppen. Det er her, man ved, hvad der er af udfordringer. Det er her, man kan dirigere en særlig social normering hen, hvis det er det, der skal til. At fjerne det fra det kommunale selvstyre er jeg for nuværende ikke parat til. Men jeg synes, det er vigtigt at få slået fast, at inden for en 2-årig periode har den borgerlige regering prioriteret først 580 million kroner, derefter 1 milliard kroner, hvorimod Thorningregeringen sammen med SF prioriterede 500 million kroner, som ikke engang kunne mærkes. Jeg bliver bare nødt til at sige: Det er altså 1-0 til den borgerlige regering.

Svar:  Jeg vender tilbage med yderligere spørgsmål til ministeren, der viser, at de tal ikke helt holder, som ministeren nævner. Men det, jeg så gerne vil spørge om, er: Ministeren siger, at det vil være indgreb i det kommunale selvstyre at lave en minimumsnormering, men du har jo et klasseloft i folkeskolen – er ministeren så imod det? Jeg noterede mig også, at ministeren var ude at sige, at det godt kunne være, at man skulle lave en regel for, hvor mange der skulle være i ydertimerne i daginstitutionerne, fordi vi kan se, at der ikke er voksne nok. Altså, det er da mere et indgreb i det kommunale selvstyre, end det vil være at afsætte et minimum antal ressourcer, som man selv kan råde over ude lokalt. Hvorfor vil man ikke lave en minimumsnormering, når man gerne vil styre kommunerne på den måde?
Kommentar:  Det, jeg sådan set har været ked af i denne diskussion, er, at det har fremstået, som om vi har begået et løftebrud i forhold til kommunerne. Der er jeg bare nødt til at henvise til den forligstekst, der er. For det, vi aftalte, var at se på finansieringssystemet for at få afdækket hele finansieringssiden på integrationsområdet, herunder hvordan resultattilskuddene og grundtilskuddet fordeles til kommunerne. Det er en ret indviklet øvelse. Den kører her i januar måned, og som jeg sagde før, slutter arbejdet også her i januar, hvor vi har et resultat af det, så vi kan se på, om systemet i dag fungerer rigtigt. Vi er selvfølgelig i den forbindelse villige til at se på eventuelle forslag om at justere finansieringen inden for de nuværende rammer, hvis eftersynet måtte vise, at det ville være hensigtsmæssigt. Men for mig er det afgørende, at vi tager tingene i den rigtige rækkefølge; at vi ser på at begrænse tilgangen, at vi ser, om vi kan smidiggøre og billiggøre opgaven ved at ændre regler for boligplacering, ændre regler for modtageklasser og så videre Når vi så har fået de ting på plads, sætter vi os ned i maj måned og kigger på servicerammen og ser, hvordan vi kan aftale rammerne for det næste år.

Svar:  Jeg skal ikke gøre mig til overdommer over, om kommunerne eller finansministeren har mest ret i udlægningen af den aftale, man lavede, og jeg skal ikke blande mig i sådan en diskussion om, hvorvidt det er løftebrud eller ej. Det må Venstre klare internt. Det, som jeg noterer mig, er, at man måske havde været en del af denne debat foruden, hvis man havde ført en mere sober dialog og en mere sober tone. Og så kan jeg i hvert fald konstatere, at hvis der er et sted, hvor man har en udfordring i denne regering, er det med hensyn til den straksopbremsning, som man har lovet danskerne og vælgerne. Den har man i hvert fald ikke levet op til. Så mit spørgsmål skal derfor blot være dette simple: Vil ministeren tage ud til kommunerne og opleve virkeligheden, blandt andet med den invitation, der er kommet fra Kolding?
Kommentar:  Men jeg synes, ministeren skulle prøve at lytte til den lange række af aktører, som i kraftige vendinger har været ude at advare mod det her forslag: regioner – dem må jeg så forstå ministeren ikke lytter til – kommuner, FOA, regeringens eget parlamentariske grundlag, Radikale. Kritikken er jo ikke til at tage fejl af. Forslaget koster arbejdsgiverne dyrt, det koster i sundhedsvæsenet, og det kan i sidste ende ramme patienter og de mennesker, der står på kanten af arbejdsmarkedet. Gør det slet ikke indtryk på ministeren?

Svar:  Det gør altid indtryk, når aktører og interessenter har kritikpunkter i forhold til den politik, man gerne vil følge. Og det er da naturligvis noget, vi lytter til, og vi lytter også meget nøje til det. Det, man samtidig må sige, er jo, at vi også har meget, meget høje ambitioner i forhold til at forbedre arbejdsmiljøet. Vi har meget, meget høje ambitioner i forhold til vores ønske om at nedbringe sygefraværet, både i den private, men i særdeleshed i den offentlige sektor. Og vi ved, der kan gøres meget, meget mere. Vi tror, at der skal nogle ekstra instrumenter til for at få både offentlige arbejdsgivere og private arbejdsgivere til at investere i et bedre arbejdsmiljø, og det har de nu et klart incitament til.
Kommentar:  Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. For stemte 97 (S, DF, V, LA, ALT, RV, SF og KF), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 9 (EL). Forslaget til folketingsbeslutning er vedtaget og vil nu blive sendt til udenrigsministeren.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Kommentar:  Tak. Problemet er jo, at det her ikke bare er for seniorer, der er jobsøgende, det skal også være for seniorer, der er uden for arbejdsmarkedet, og som siger, at de egentlig godt kan klare nogle timer. Det betyder, at hvis ikke man er tilmeldt Jobnet som jobsøgende, skal man enten ind i søgefeltet i »Find job« og for eksempel skrive »Egnet til seniorer«, eller også skal man i søgefeltet »Find job« klikke på »Vis flere søgekriterier« og dernæst på »Ansættelsesvilkår«, før man kommer frem til »Job egnet til seniorer og efterlønnere«. Det var ikke det, der var meningen, for der skulle have været en enkel tilgang, hvor seniorer og virksomheder skulle kunne møde hinanden uden at skulle kigge på alt muligt andet i den forbindelse. Det er det, der gør det vanskeligt.

Svar:  Jeg tror, det er helt åbenlyst, som spørgeren også selv påpeger, at det her jo skal løbes i gang, og at vi skal lære af igangsættelsen af det her forløb. Det er jo lige kommet op at køre fra den 13. september, og derfor er der brug for opfølgning, og der er brug for at udbrede kendskabet, og hvis det så viser sig, som spørgeren allerede nu konkluderer, efter at det kun har været i gang i meget kort tid, at det er for svært at finde rundt i, eller at funktionerne er uigennemskuelige for mange seniorer, som gerne skulle gøre brug af det, så synes jeg klart, at man skal følge op på det. Men jeg tror, at første skridt må være, at vi udbreder kendskabet blandt virksomheder og seniorer til, at man har de her funktioner på Jobnet, som kan fungere som et forum. Og så håber og tror jeg på, at det kan være med til sammen med en række andre ting at få flere seniorer i arbejde.
Kommentar:  Mener ministeren, at kommuner og regioner i dag leverer en god og sammenhængende svangreomsorg, og hvilke initiativer vil ministeren eventuelt tage for at forbedre den?

Svar:  Vi har jo desværre i de seneste år set en kedelig udvikling hen imod flere ambulante kontakter og genindlæggelser i den første tid efter fødslen, blandt andet, som vi også har været inde på, grundet ernæringsproblemer og dehydrering, en rigtig, rigtig dårlig start for den nyfødte og for den nye familie. En statusrapport fra Sundhedsstyrelsen fra marts i år viser, at man i regioner og kommuner ikke tilbyder den familie- og fødselsopfølgning efter fødslen, som er anbefalet af Sundhedsstyrelsen. Så nej, jeg synes ikke, at kommuner og regioner i dag leverer en tilfredsstillende svangreomsorg. Hvad vil jeg så gøre ved det? For det første har vi i regeringsgrundlaget bebudet et udvalgsarbejde vedrørende struktur og incitamenter i sundhedsvæsenets økonomistyring, herunder afregningspriserne. Formålet er blandt andet at give et incitament til en forebyggende indsats i kommuner og regioner. Gravide og nybagte familier er jo som udgangspunkt ikke syge, men det kan de blive, hvis sundhedsvæsenet ikke leverer en ordentlig forebyggende indsats. Så det skal der være et incitament til. For det andet vil jeg sørge for, at vi i regeringen prioriterer og følger udviklingen på svangreområdet. Jeg vil samtidig gøre mit for at sikre, at man også i regionerne og kommunerne fastholder et ledelsesmæssigt fokus på området. Sundhedsstyrelsen udarbejder en model for, hvordan området kan følges ved hjælp af eksisterende data. Ud over at bidrage til et ledelsesmæssigt fokus, ja, så giver det også muligheden for at sætte ind rettidigt, såfremt udviklingen ikke går i den forventede retning. Her tænker jeg blandt andet på, at kurven over antallet af nyfødte børn, som oplever dehydrering, skal knækkes; den udvikling  skal  vi have vendt. For det tredje er Sundhedsstyrelsen, som jeg har nævnt et par gange, jo ved at lægge sidste hånd på en opdatering af anbefalingerne for svangreomsorgen, hvor fokus er på at sikre et tilstrækkeligt sikkerhedsnet under familien den første tid efter fødslen, og når de anbefalinger ligger klar, vil jeg, som jeg også sagde tidligere, sætte mig ned sammen med kommunerne og regionerne og drøfte en realisering af de anbefalinger. Som jeg også sagde før, har jeg i lyset af den sidste uges meldinger fra begge parter en klar forventning om en konstruktiv dialog, hvor parterne også er villige til at tage deres ansvar på sig. Det er jo beklageligt, at man kan fremvise de tal, som man kan, i forhold til svangreomsorgen. Det er et problem, jeg har arvet fra den tidligere regering, kan man sige, men jeg er sikker på, at jeg i samarbejde med regionerne og kommunerne nok skal få svangreomsorgen tilbage på ret kurs.
Kommentar:  Jeg kan på den måde bekræfte, at finans- og skatteministeren er på linje, men jeg er ikke helt overbevist om, at det er en linje, som de to herrer fremadrettet vil være særlig stolte af. Sagen er jo, at den her tvivl ikke bare er etableret, den er ganske velunderbygget, når man i syv ud af de ni nyansættelser, som den her regering – en etpartiregering – har gennemført, siden den tiltrådte, kan pege på politiske sammenfald mellem den socialdemokratiske minister og så den embedsmand, man har ansat som for eksempel pressechef, og i skatteministerens tilfælde er der jo tale om herre Sten Kristensen, der tidligere var rådgiver for herre Bjarne Corydon. Så er der Erhvervsministeriet, hvor vi har herre Mads Kolby, som også har en fortid som presserådgiver i Socialdemokratiet. Så er der Kulturministeriet, hvor Michael Dahl Nielsen har en fortid i Roskilde Kommune, hvor som bekendt fru Joy Mogensen tidligere var borgmester. Sådan kan man fortsætte med Børne- og Undervisningsministeriet, Udlændinge- og Integrationsministeriet, Social- og Indenrigsministeriet og så videre Det er klart, at det jo giver et billede af en magtfuldkommenhed og en arrogance, som jo ikke bare går ud over ministrene, men faktisk også går ud over embedsværket. Derfor tilbyder vi som Folketing, tilhørende en anden del af magtens tredeling end regeringen, at vi gerne vil bistå med at rydde den tvivl til side, og hvis der ikke er noget at komme efter, synes jeg egentlig bare, at ministeren skulle tage imod den udstrakte hånd, at vi gerne vil nedsætte et udvalg med en repræsentant fra hvert parti – Socialdemokratiet skal såmænd også være velkommen, og de røde partier, man støtter sig op ad skal være ganske velkommne – hvor vi så, fuldstændig ligesom man kender det fra andre fortroligt arbejdende udvalg, kan gennemgå tingene, og vi kan gå ud og sige: Her er ingenting at komme efter. Det eneste argument, man kan komme med, imod det generøse forslag er jo, hvis der er noget at komme efter, altså at de her syv ud af ni ansættelser rent faktisk har fundet sted på usagligt grundlag, fordi man gerne ville have en partikammerat.

Svar:  Jeg tror ikke rigtig, der var noget spørgsmål, og det er jo helt fair. Jeg ligger helt på linje med finansministerens udtalelser om samme emne. Det, jeg kan udtale mig om, er sådan på det mere generelle plan, al den stund jeg jo har ansvaret ikke for statslige ansættelser, men for rammerne for de statslige ansættelser: Der er ikke noget at komme efter, overhovedet. De er ansat ud fra det, man skal ansættes ud fra, nemlig den samlede vurdering af, at det er den bedste kandidat til den pågældende stilling.