Kommentar:  Der skal ikke herske et sekunds tvivl om, at hvis man er på dagpenge eller på kontanthjælp for den sags skyld eller på arbejdsmarkedsydelse, skal man stå til rådighed for arbejdsmarkedet, også til et job, som måske ikke er lønnet så godt, også til et job, som er uden for ens faglige område, og også til et job, som måske ligger lidt længere væk, end man havde forestillet sig. Man skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet, for hele vores arbejdsmarkedssystem og dagpengesystem hænger jo kun sammen, hvis man både har rettigheder og primært anerkender, at man også har pligter. Så jeg mener, at der kan puttes mange ord på det her med, at man ikke skal kunne sige nej til et arbejde, hvis der er et ledigt arbejde. Det tror jeg ikke at der er nogen som helst der er uenige i. Der, hvor det næste spørgsmål opstår, er, med hensyn til hvor meget man egentlig skal have, og hvornår det kan betale sig at arbejde. Når herre Lars Løkke Rasmussen siger igen og igen – det er jo det, som herre Lars Løkke Rasmussen vender tilbage til hele tiden, og det forstår jeg godt, for det er en vigtig problemstilling – at der nu er en kvart million danskere, som kun har en lille økonomisk gevinst ved at arbejde, kan jeg kun sige: Det kommer jo igen an på, hvad man mener med en lille økonomisk gevinst. Og der kan det godt være at vi ser tingene lidt forskelligt, for den umiddelbare økonomiske fordel ved at være i arbejde er allerede ganske pæn for mange af de her mennesker. Som jeg kender tallene, er det over halvdelen af de mennesker – hvad enten det er 250.000 eller 300.000, eller hvordan man nu gør det op – som får mere end 2.000 kroner ud af at tage et arbejde. Så ved jeg godt – for det er slået fast her i Folketingssalen – at herre Lars Løkke Rasmussen ikke synes, at 2.000 kroner er meget. Det svarer til prisen på et par sko, kunne man høre for mange spørgetimer siden. Men 2.000 kroner i en familie, hvor lønnen ikke er så stor, er faktisk en pæn fremgang i familiens økonomi. Det næste spørgsmål, der rejser sig, er selvfølgelig: Hvad vil herre Lars Løkke Rasmussen gøre ved det? Hvor er herre Lars Løkke Rasmussens beskæftigelsesændringer og skattereform, som kan ændre det tal, så der er mange flere end halvdelen af de her 250.000, der får mere end 2.000 kroner ud af at tage et arbejde? Den plan vil jeg gerne se, vi mangler den fra Venstre.

Svar:  Jeg vil prøve på ikke at gå rundt og spejle mig i statsministeren. Jeg vil afstå fra det i forbindelse med tøjvalg og skobudgetter og andet – mere, fordi det ikke ville klæde mig; det var det, jeg tænkte på – men på det her punkt med taletiden vil jeg spejle mig i statsministeren. Jeg kan jo se i Politiken i dag, at vi nu er nået dertil, hvor der skal gøres status på det her spørgeinstitut, og jeg har også set i Politiken i dag, at formanden er lidt ærgerlig over, at vi aldrig rigtig lykkes med det der med at slå gækken løs, så det er jo bare et fattigt bidrag med fare for at blive misforstået. Men til sagen: Det er desværre langt mere end 250.000. Jeg tror, det er det tal, man kan håbe på at man kommer ned på, når det, vi i fællesskab har vedtaget, om føje år er faset ind. Det er jo ikke faset ind endnu, og det er derfor, jeg sådan set interesserer mig for, hvad vi skal gøre. Jeg er da glad for, at statsministeren anerkender, at vi i Venstre har gjort os nogle tanker om, hvad vi skal gøre. Statsministeren vil så gerne høre lidt mere detaljeret om dem. Og ja, det er rigtigt, at vi har et forslag om, at der lægges et loft ind over, hvor meget man samlet set kan få udbetalt i offentlig forsørgelse. Vi har et forslag om et moderne kontanthjælpsloft, fordi regeringen rev det gamle nederst Vi har et forslag om at investere de penge så målrettet, man kan, i at sætte skatten på små arbejdsindkomster nederst Og det er jo for at give folk en større økonomisk tilskyndelse til at tage de her jobs. Det er jo ikke et spørgsmål om, hvad 2.000 kroner er værd for mig, eller hvad 2.000 kroner er værd for statsministeren, eller noget som helst andet tal. Det er et spørgsmål om, som det også blev afdækket i den her udsendelse, helt konkrete eksempler på danskere, der står af på at få et job, de kunne få, fordi de samlet set vurderer, at det ikke er af økonomisk interesse for dem. Og hvad skal vi gøre ved det? Der er principielt to ting, man kan gøre. Det ene er jo altså at øge den økonomiske gevinst. Det har vi foreslået i Venstre. Det andet ville være det, som regeringens egen økonomi- og indenrigsminister var inde på i Jyllands-Posten her i sidste uge, hvor han gjorde sig til talsmand for, at dagpengemodtagere skal sanktioneres i højere grad end i dag. Det ligger måske mere i forlængelse af det, statsministeren taler om, altså ret og pligt, og at man skal slå ned, hvis folk siger nej. Det foreslår økonomi- og indenrigsministeren jo. Han mener, at dagpengemodtagerne skulle sanktioneres i højere grad end i dag, hvor de kan sige nej tak til et ordinært arbejde på overenskomstmæssige vilkår og stadig opretholde retten til dagpenge. Så vil jeg spørge, når nu statsministeren åbenbart ikke mener, der er brug for flere målrettede skattelettelser i bunden end dem, vi allerede har aftalt, om statsministeren i stedet mener, at det, økonomi- og indenrigsministeren har sagt, om flere sanktioner i dagpengesystemet så er regeringens bud på, hvordan vi kommer det problem til livs, som er blevet afdækket i de udsendelser, vi vel alle sammen har set.