kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Skatteministeren har oplyst, at han ønsker at tage ændringsforslag nummer 6 i betænkningen tilbage. Er der nogen, der ønsker at optage dette ændringsforslag? Da det ikke er tilfældet, er ændringsforslaget bortfaldet. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.

Svar:  Ønskes afstemning om ændringsforslag nummer 13-15 uden for betænkningen af skatteministeren, om ændringsforslag nummer 1, tiltrådt af et flertal (udvalget med undtagelse af EL og SF), om ændringsforslag nummer 16 uden for betænkningen af skatteministeren, om ændringsforslag nummer 2-5, tiltrådt af et flertal (udvalget med undtagelse af EL), om ændringsforslag nummer 17-21 uden for betænkningen af skatteministeren, om ændringsforslag nummer 7, tiltrådt af et flertal (udvalget med undtagelse af EL), om ændringsforslag nummer 22-28 uden for betænkningen af skatteministeren, om ændringsforslag nummer 8 og 9, tiltrådt af et flertal (udvalget med undtagelse af EL), om ændringsforslag nummer 29 og 30 uden for betænkningen af skatteministeren, om ændringsforslag nummer 10, tiltrådt af et flertal (udvalget med undtagelse af EL), om ændringsforslag nummer 31 og 32 uden for betænkningen af skatteministeren eller om ændringsforslag nummer 11 og 12, tiltrådt af et flertal (udvalget med undtagelse af EL)? De er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Kommentar:  For det første vil jeg sige, at jeg glæder mig over, at Dansk Folkeparti støtter regeringens linje i den her sag. Nu er udenrigsministeren belastet af også kende til, hvordan arbejdet foregår i Europa-Parlamentet, og de her egne initiativbetænkninger inden for en bred vifte af politikområder, som der her er tale om, er betænkninger, der ikke er bindende, og det tror jeg også at medlemmerne af DF er bekendt med. Der er tale om indspil til Kommissionens arbejde, og derfor er der heller ikke noget modsætningsfyldt i, at S-medlemmerne har stemt for betænkningen, men stemte imod elementerne vedrørende forslaget til mindsteløn. Det er ganske naturligt at gøre det, hvis man i øvrigt finder den generelle overordnede linje i betænkningen rigtig, men ikke det, der vedrører mindstelønnen, og det er det, der er tilfældet.

Svar:  Det næste element er så, at EU blander sig mere og mere i danske forhold, og det skyldes jo den måde, som EU er bygget op på. Vi frygter i Dansk Folkeparti ganske enkelt, at EU vil gå ind på arbejdsmarkedsområdet og på sigt underminere den danske model. Og den er jo hele fundamentet for vores balance mellem social sikkerhed og et frit arbejdsmarked, mens man i lande som Frankrig og Spanien ikke har samme frihed. Så er ministeren ikke enig i, at der virkelig er grund til bekymring?
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen er slut. For stemte 113 (S, DF, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF), [imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0]. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Kommentar:  Det er jo, ligesom når fru Anne Baastrup går herop under det tidligere lovforslag og beder om at få en garanti for, at der kommer en udvalgsbehandling. Der kommer altid en udvalgsbehandling af lovforslagene, og der kommer også en udvalgsbehandling at det her lovforslag, og vi vil fra Dansk Folkepartis side deltage i den udvalgsbehandling af det her lovforslag, ligesom vi vil med hensyn til det tidligere lovforslag. Så vil jeg også bare sige: Jeg mener ikke, at det er Dansk Folkeparti, der har været med til at skabe lidt uklarhed i debatten. Det er da Socialdemokraterne, der, hver gang vi har behandlet det her og, så vidt jeg ved, også i medierne har givet indtryk af, at det her skulle være sådan et forslag, der går på, at man ikke vil det bedste for de demente, som det vedrører. Og det synes jeg altså bare er en underlig måde at føre debatten på. Altså, det her handler jo om, at plejepersonalet sammen med familien, når der er nogle folk, som desværre er blevet ramt af demens og ikke længere er i stand til at ytre, hvad de gerne vil, eksempelvis så skal have mulighed for at gå ind og sige: Her kommer der er et pejle- og alarmsystem, så vi har styr på vedkommende, og så vi kan finde vedkommende til gavn for vedkommende selv.

Svar:  Ja, og det er jo vigtigt at tilføje, at de ting skal foregå i forbindelse med en personlig plan, som lever op til lovens bogstav og intention, så det ikke er sådan noget, man bare lige gør i en middagspause. Men grunden til, at jeg spørger, om jeg kan have tillid til, at vi får en drøftelse af det retssikkerhedsmæssige spørgsmål i udvalget i åbenhed – vi kan selvfølgelig ikke dispensere fra forretningsordenen her i Folketinget; jeg ved ikke, hvor herre Martin Henriksen havde fået den idé fra – er, at jeg efterlyser en åbenhed, altså at man går ind og taler om de her spørgsmål med en åbenhed i sindet. Det ville jeg gerne høre om formanden for Socialudvalget ikke let kunne love; det ville det jo være enkelt at gøre.
Kommentar:  Vi kan blive enige så langt, at vi har nogle rigtig engagerede voksne til at tage sig af vores børn – de gør en kæmpe indsats – og at de forældre, der oplever den store indsats, også er glade for de voksne, der tager sig af deres børn, er glade for, at de gør så stor en indsats. Men det er jo ofte på trods. De gør en kæmpe indsats, på trods af at de konstant bliver ramt af nye nedskæringer, nye regler, de skal leve op til og så videre Og det er jo det, der er problemet. Det er et problem, synes jeg, hvis ministeren siger, at der overhovedet ikke er nogen sammenhæng mellem normering og kvalitet. Det er klart, at man godt kan opleve, at der er mange voksne, men at de ikke har tid til at tage sig af børnene, fordi de skal lave en masse administrativt arbejde. Så hjælper det ikke meget, at der er mange voksne. Det er klart. Men det har dog en betydning, om der er én voksen til fem vuggestuebørn, eller der er én voksen til tre vuggestuebørn. Det mærkes jo altså af børnene, om der er nogen, der har tid til at læse lidt for dem, nogen, der har tid til at sidde og holde dem i hånden, nogen, der har tid til at gå med dem ud på legepladsen og gynge, eller hvad det nu kan være. Det har betydning, hvor mange voksne der er til at tage sig af børnene. Ikke kun midt på dagen, hvor der er flest, men også i ydertimerne er det rigtig vigtigt for børnene, at der altså er en voksen, når de har behov for det. Derfor vil jeg høre, om ministeren enig i, at det altså har en vis betydning, hvor mange voksne der er til at tage sig af vores børn, og at det er et problem, hvis der bliver færre og færre voksne til at tage sig af børnene.

Svar:  Hvis det kunne påvises sådan fuldstændig entydigt, at der bliver færre og færre voksne per barn, og at det helt solo skulle have noget med kvaliteten at gøre, så er det bare, jeg siger, at det ikke ville være et retvisende tal for, hvad helheden og kvaliteten i det reelle tilbud rent faktisk er. Vi er fuldstændig enige om, at der skal være et passende antal voksne til et passende antal børn. Der er ydertider, åbne- og lukketiderne i daginstitutionen om morgenen og om eftermiddagen, hvor der er færre børn, og derfor ville det være at gøre dagtilbuddene en bjørnetjeneste entydigt at tale om kvalitet som noget, der har med normeringerne at gøre. Fru Line Barfod taler også om for meget bureaukrati, og at de voksne bliver taget væk fra børnene, fordi de så skal sidde og lave papirarbejde i stedet for, og det synes jeg sådan set giver anledning til lige igen at få fremhævet, at der netop er indgået en aftale om afbureaukratisering, som lige præcis handler om, at vi vil give kommuner og dagtilbud bedre mulighed for selv at tilrettelægge det pædagogiske arbejde og få prioriteret tiden sammen med børnene.
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. For stemte 96 (S, DF, V, LA, ALT, RV, SF og KF), imod stemte 8 (EL), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Kommentar:  Nu kan det ærgre mig lidt, at herre Lars Løkke Rasmussen ikke havde tid til at dukke op til det samråd, hvor sagen blev behandlet så grundigt. Det fandt sted den 17. januar, men det varede jo også i næsten 3½ time, så det kan godt være, at det var lidt tidskrævende. Men der blev de her sager jo drøftet, og der blev spurgt indgående ind til dem. Svaret er såmænd det samme i dag: Selvfølgelig skal man fortælle sandheden til Folketinget. Det skal alle ministre, ikke kun mine ministre, men alle ministre. Der kan ikke være to holdninger til det. Folketinget skal have korrekte oplysninger. I den konkrete sag, som vi diskuterer her, mener jeg, at der er gode grunde til, at justitsministeren nu har taget initiativ til at invitere Folketingets partier til en drøftelse af, hvordan man, hvis der opstår en situation som den her fremadrettet, så i givet fald skal håndtere en sådan situation.

Svar:  Ja, men så lader vi det hvile, selv om det undrer mig lidt, at jeg ikke bare kan få et klart svar på, at hvis ministre lyver, kan de selvfølgelig ikke være en del af statsministerens regering. Men lad nu det hvile. Det går bedre, siger statsministeren. Og vi er så også enige om, at det jo blandt andet er, fordi regeringens økonomiske politik hviler på den tidligere VK-regerings økonomiske politik. Derfor vil jeg da egentlig også bare give mit bidrag til, hvordan vi kunne komme videre ud ad det spor, der blev lagt, og spørge statsministeren, om vi ser med samme øjne på noget, jeg i hvert fald synes er en udfordring for vores samfund, og det er det forhold, at vi har over 800.000 danskere i den arbejdsdygtige alder, der modtager offentlig overførsel. Jeg tæller ikke de unge studerende med, deres SU er jo en investering i fremtiden, og jeg tæller ikke folkepensionisterne med, det er en præmie for fortiden, kunne man sige. Så jeg taler om folk i den erhvervsaktive alder. Jeg ved udmærket godt, at der er rigtig, rigtig mange gode grunde til, at man kan modtage overførselsindkomst, og at det tal selvfølgelig aldrig nogen sinde kan blive noget, der bare kommer i nærheden af et nul. Det siger sig selv. Når jeg alligevel tager temaet op, er det, fordi summen, altså de 800.000, bekymrer mig. Hvis man sammenligner Danmark med Sverige og forestillede sig, at vi havde den samme balance mellem selvforsørgende og folk, der er på offentlig overførsel, så ville det danske tal være i omegnen af en kvart million færre. Det bekymrer mig af økonomiske grunde, og det bekymrer mig også af menneskelige grunde, at vi har kontanthjælpsmodtagere, der er arbejdsmarkedsparate, gående ledige rundt, samtidig med at vi ser et stigende antal østeuropæere udføre jobfunktioner, hvor man tænker: Hvorfor kunne de ikke have fået de job? Det er ikke sagt negativt i forhold til østeuropæerne, men det er bare en bekymrethed over de her ubalancer. Jeg vil sådan set bare spørge statsministeren, om statsministeren er enig med mig i, at det er et betydeligt samfundsproblem, at vi har 800.000 voksne danskere parkeret uden for det, man kunne kalde det store arbejdende fællesskab.
Kommentar:  Der er rigtig mange gode ting i det, som spørgeren kommer med – det er ting, som jeg synes er meget, meget interessante at diskutere. For det er jo lige præcis humlen i den udfordring, vi har stået med i de senere år, med politiet, der har skullet mere og mere, og med, at vi har manglet betjente. Nu er vi så ved at uddanne nogle flere, så derfor er vi jo på rette vej. Det er også derfor, jeg har sat det her initiativ i søen, der handler om, hvordan vi får mere nærhed, hvordan vi får politiet tættere på borgerne, og det kommer vi også til at drøfte nærmere i politiforligskredsen. For i en situation, hvor vi nu får flere betjente, skal vi jo tænke os godt om, med hensyn til hvordan de så skal bruges, og står det til mig, skal vi finde en måde, så politiet kommer tættere på borgerne. Jeg vil gerne svare på meget mere, men jeg kan ikke nå det, for jeg har ikke mere tid.

Svar:  Tidligere har SSP-samarbejdet fungeret helt upåklageligt, hvor skole, kommune og politiet ligesom gik hånd i hånd, hvor man gik ind med en hurtig indsats, og hvor der var folk ude i marken, som hurtigt kunne spotte de her unge, som var på vej ud i kriminalitet. Der tog man hurtigt fat i barnet og forældrene og indledte sådan en bekymringssamtale. Det har en eller anden effekt, når en politibetjent i uniform kommer og banker på i hjemmet og tager en bekymringssamtale med et barn og forældrene. Det gør, at de lige pludselig kan ændre spor væk fra en uheldig retning. Jeg vil gerne spørge ministeren, om han eventuelt kunne tage kontakt til rigspolitichefen og anbefale en ændret struktur i forhold til SSP-samarbejdet. Det kunne være som i Syd- og Sønderjylland, hvor man har erkendt fordelen ved lokalt forankrede landbetjente, og hvor man ligesom har fastholdt den funktion.
Kommentar:  Tilsagnet om dialog er givet, og det står ved magt, og ved siden af det står jo det med en udtømmende redegørelse for det, synes jeg, logiske ræsonnement, der ligger bag ved, at reglerne er, som de er, og de er vedtaget, som de er, af et bredt flertal i Folketinget. For der  er  forskel på at have pligt til at modtage al sin post fra det offentlige digitalt på den ene side og på den anden side at være forpligtet til at betjene sig af digitale selvbetjeningsløsninger, når man i øvrigt er i stand til det, vel vidende at de er af forskellig karakter.

Svar:  Finansministeren skal jo ikke kritiseres for, at han i stor udstrækning gentager de samme formuleringer gang på gang; det har jo, når det gælder mange ministre, vist sig at være klogere end at begive sig ud i alt for meget kreativ tænkning. Men jeg vil bare konstatere, at ministeren er indstillet på den her drøftelse med KL og med kommunerne, og så må vi jo se, hvad der kommer ud af det – ellers kan der jo også vise sig at være brede flertal for nye og spændende ting.
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen er slut. For stemte 96 (S, DF, V, LA, ALT, RV og KF), imod stemte 9 (EL), hverken for eller imod stemte 4 (SF). Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke tilfældet, går vi til afstemning.
Kommentar:  Hvad tænker ministeren så om, at det tilsyneladende går helt galt med kommunikationen, i forhold til at forældrene jo bliver ved med at sige, at de gentagne gange har rettet henvendelse, og vi så har en skole, der siger, at der kun er sket én voldsepisode, og en skolebestyrelse, der mener, at de slet ikke har haft noget kendskab til de her episoder? Så må der jo være gået noget gruelig galt i forhold til kommunikationen.

Svar:  Det bekræfter jo kun den antagelse, jeg har, om, at det her emne er tabubelagt, og at der kan være mange i det pædagogiske Danmark, som har rigtig svært ved at tale om, at der er elever, som er decideret voldelige eller truende. Og mit vigtige budskab her er, at den ansvarlige professionelle også griber ind på en måde, der beskytter klassefællesskabet og trygheden på skolen. Det vil sige, at hvis der er børn eller deres ældre søskende, som decideret truer trygheden på en skole, så bliver man også nødt til at kontakte myndighederne for at få sat en samlet indsats i værk.
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For stemte 107 (S, DF, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Kommentar:  Det sidste spørgsmål bliver så let for ministeren at svare enten ja eller nej til: Mener ministeren, at der kan være behov for at evaluere den her lov?

Svar:  Jeg vil på baggrund af både spørgsmålene her og skriverierne i Politiken sige, at jeg tror, vi har brug for i hvert fald at få klargjort, at en væsentlig del af stigningen i antallet af underretninger handler om, at vi har fået en bedre datakvalitet. Jeg mener faktisk, at historierne i Politiken og de tal, der er brugt – og det er jo ikke Politikens skyld – ikke nødvendigvis giver et præcist nok billede. Virkeligheden er, at kommunerne er blevet bedre til at registrere årsagerne til underretning, og hvis der er flere årsager til underretning på samme barn, tæller hver årsag som en underretning. Så jeg vil gerne være med til at få afdækket, hvordan tallene egentlig hænger sammen. Jeg er enig i, at tingene skal håndteres ordentligt, men det væsentligste er, at vi får flere underretninger, så vi kan hjælpe flere børn.
Kommentar:  Hvis jeg skal fortolke fru Anne Grete Holmsgaards tale sådan helt overordnet, fortolker jeg den sådan, at det er ren ideologi, at alt, hvad der gror ude på markerne og kan brændes af, er sagen, hvorimod det kul, som jo rent faktisk også i sin tid kom fra planteorganisk affald, ikke duer. De energitendenser, som venstrefløjen giver udtryk for, vil jo medføre nogle enormt store udgifter for forbrugerne og for virksomhederne, men det er fuldstændig ligegyldigt. Den teknologi, vi har i øjeblikket, som fungerer, og som er billig, fraskriver man sig, fordi det blandt andet handler om kul. Er det ikke korrekt fortolket?

Svar:  Jeg er ked af at måtte skuffe herre Per Dalgaard. Det er altså ikke helt rigtigt fortolket. For det første er det jo ikke billigt at bygge et nyt kulkraftværk. For det andet er det ikke, fordi vi er fuldstændig forgabt i at hælde alt, hvad der gror på markerne, ned i en kedel og brænde det af. Det ved herre Per Dalgaard egentlig også godt. Vi har det sådan, at vi rigtig gerne vil lave det gode miks af vedvarende energikilder, det vil sige med vind som nummer et, med biomasse og biogas som nummer to indtil videre, og så vil vi gerne bruge solvarme, varmt vand fra undergrunden, og hvad vi ellers måtte kunne udvikle undervejs. Det vil vi gerne gøre i form af et miks, som vi også siger der skal være god samfundsøkonomi i.
Kommentar:  Men det var jo præcis det, som lå i mit svar. Altså, vi har fra regeringens side et ønske om fuldkommen transparens, som jeg kan forstå at hele Folketinget har – det synes jeg er glædeligt – men vi er jo nødt til at operere på lovens grund her. Og når en del af det, som ligger til grund for de beregninger, er personfølsomme oplysninger, så skal vi jo sikre os, at det ikke kan identificeres på individniveau. Det siger sig selv, at det, når vi udtaler os – om det er i en partilederdebat, eller det er her i Folketingssalen eller andre steder – er en fuldstændig grundlæggende forudsætning, at vi jo selvfølgelig med det overholder rigets love. Det forventer vi selvfølgelig også at Statens Serum Institut gør, og det er så også det, de har gjort.

Svar:  Nu citerer jeg lige en anden artikel her fra TV 2's hjemmeside den 15. maj: »I flere måneder har danske forskere efterspurgt vigtige data om covid-19 fra Statens Serum Institut uden at få et klart svar på om og hvornår de kan få den. ... - Det er dybt uansvarligt at betro data til Statens Serum Institut, når det virker som om, de vil være de eneste, der har lov til at arbejde med data, siger Christian Torp-Pedersen, professor i kardiologi og klinisk epidemiologi ved Nordsjællands Hospital, til TV 2.« Jeg vil sådan set bare gentage mit spørgsmål: Hvordan kan det være, at det har taget så lang tid for ministeren og for regeringen at indse, at der faktisk er mennesker ude i samfundet, herunder topforskere, som har behov for de data, der ligger i Statens Serum Institut?
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. For stemte 88 (S, DF, V, LA og KF), imod stemte 24 (EL, ALT, RV og SF), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Kommentar:  Men alle mulige almindelige mennesker skal jo også betale arveafgift, når de arver nogle penge. Her har regeringen så fundet på et lovforslag, som skal give de her rige virksomhedsarvinger en massiv skattelettelse. For ministeren bliver ved med at sige, at det her handler om virksomhederne, men det gør det ikke. Det er en bo- og arveafgift til personer, til individer. Er det ikke korrekt, minister?

Svar:  Altså, hvis man skal lave et generationsskifte i en virksomhed, opgiver man virksomhedens værdi, og lad os sige, at den værdi er 10 million kroner Så skal der betales en arveafgift, og hvis det er 15 procent, er det 1,5 million kroner, der skal betales i arveafgift. De penge skal komme et sted fra – man kan jo ikke bare trække dem op af lommen. De skal jo fratrækkes værdien af den her virksomhed. Det kan man gøre ved at belåne virksomheden, og det kan man gøre ved at belåne sine egne aktiver eller andet, men det ændrer ikke ved, at pengene skal betales. Og selv om man får henstand, skal de jo så betales om nogle år. Derfor mener vi, at den bedste løsning er at nedsætte bo- og gaveafgiften, så pengene kan blive i virksomheden og arbejde der. Og hvis de trækkes ud af virksomheden og ender i lommerne på ejeren, skal der jo betales skat – det siger sig selv.
Kommentar:  Jeg håber, at herre Hans Andersen vil forstå, hvad jeg siger nu, for det er ikke udtryk for uvilje. Men jeg ved ikke, hvor det der tal, 470 kroner, kommer fra. Lige før jeg gik over i salen, prøvede jeg endnu en gang i mit system at finde ud af, om det er et tal, som jeg på en eller måde skal forholde mig til. Så jeg vil gerne sige, så det ikke kan misforstås: Det er ikke uvilje eller polemik eller noget som helst andet, men jeg har simpelt hen ikke kunnet finde ud af, hvor tallet 470 kroner kommer fra. Når jeg kan finde ud af det, vil jeg også meget gerne svare på det, så det er ikke udtryk for uvilje, men det er simpelt hen uvidenhed, der gør det.

Svar:  Det glæder jeg mig til vi kan få belyst yderligere. Men i, hvad skal man sige, samme boldgade har ministeren jo svaret mig på spørgsmål nummer 92 i forhold til at være forsørger på kontanthjælp med to børn. Og eksemplet er, at forsørgeren får et job til 17.000 kroner om måneden, og der er gevinsten ved at tage det job nul, hvis man er på kontanthjælp og har to børn. Der ændrer rådighedsbeløbet sig ikke, når man tager et job til 17.000 kroner om måneden. Det er ret tæt på den mindsteløn, som er oplyst alle steder, og som indgår i debatten, og som ministeren sådan set også bruger i eksempler i svarene. Er det så rimeligt, at man finder et job, hvor lønnen er så tæt på mindstelønnen, at man stadig væk må konstatere, at gevinsten er lig nul ved at tage et arbejde?