kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Det svarede jeg sådan set på, for jeg sagde, at jeg ikke er tilhænger af minusvækst i den offentlige sektor. Jeg er tilhænger af, at vi fører en økonomisk politik, der muliggør, at vi har en begrænset realvækst i den offentlige sektor. Hvor den realvækst skal placeres, beror på en politisk diskussion – jeg har ikke noget flertal alene, så langtfra – men det beror jo også på en løbende stillingtagen til, hvor der er mest brug for pengene. Der kan det jo ikke være sådan, at vi på forhånd siger, at fordi en bestemt sektor har et bestemt budget, er det det, der skal låses, hvis behovet er et andet sted. Hvis det er sådan, at der er brug for en oprustning på sygehusområdet, er det jo der, vi skal opruste; hvis der er brug for en oprustning på folkeskoleområdet, er det der, vi skal opruste; og hvis der er brug for en oprustning inden for politiet, er det der, vi skal opruste.

Svar:  Men det betyder jo så også, at det, statsministeren siger i dag, er, at der sagtens kan komme minusvækst i de kommunale budgetter i de kommende år. Det er jo ikke en hvilken som helst sektor, som statsministeren får det til at lyde som. Det er vores ældrepleje. Det er vores handicappede. Det er vores daginstitutioner. Det er vores folkeskole. Jeg synes, det er problematisk, at statsministeren bliver ved med at sige, at vi så må føre den rigtige økonomiske politik, for den rigtige økonomiske politik bliver ikke ført. Væksten er for lav. Der bliver brændt penge af til skattelettelser, som vi kunne bruge til andre formål. Jeg kan ikke konkludere andet, end at statsministeren i dag har bekræftet, at der meget vel kan komme minusvækst i de kommunale budgetter i de kommende år, og det mener jeg er en forkert prioritering, når den økonomiske ramme er så begrænset, som den er.
Kommentar:  Man vil kigge nærmere på det, journalisten skrev, og det vil man nu undersøge, og det er sådan set det samme. Så jeg vil gerne høre, om Dansk Folkeparti vil komme med et ændringsforslag. Vil Dansk Folkeparti presse regeringen til, at de folk skal have de penge tilbage, hvis det for eksempel er 600.000 kr.? Det er klart, at hvis det er mange, mange flere millioner, er det måske anderledes. Men hvis det for eksempel er 600.000 kroner, så må man jo svare på, om man vil komme med et forslag, eller vil man presse regeringen, for det er jo sådan set det, der er ret interessant. Det er ikke, om man bare vil tænke over det eller undersøge det, for det kan man jo altid gøre. Vil man gøre noget ved det?

Svar:  Nu er det her forholdsvis nyt, og jeg har ikke noget tal på det endnu. Og om vi når at få nogle tal på det inden tredjebehandlingen, skal jeg ikke kunne sige. Det kommer an på, hvordan og hvorledes det kommer til at foregå. Men ministeren er jo klar over, hvad jeg her har sagt, og hvor tallet ligger henne. Og hvordan det kommer til at se ud, har jeg ikke nogen forudsætninger for at kunne sige i dag.
Kommentar:  Det vil sige, at skatteministeren faktisk mener, at det er et udtryk for god service, at SKAT siger, at de hellere må svare med autosvar og sige det, der forventeligt vil være den længste svarperiode – hvilket er de her 2 måneder eller i hvert fald 65 dage. Mener ministeren helt alvorligt, at det er et udtryk for god service fra SKAT, når SKAT automatisk til alle, der skriver mails til SKAT, skriver, at de kan forvente svar inden for 65 dage? Er det god service?

Svar:  Nu vil jeg da gerne indrømme, at der ikke er lavet om på svarfristerne, siden jeg overtog ministerposten, og jeg mener faktisk, at der er en god logik bag den såkaldte kanalstrategi, som SKAT har udarbejdet. Den handler, som jeg også redegjorde for, om, at flest mulige svar skal kunne findes selvhjulpet via www.skat.dk. Derefter satser SKAT på at kunne besvare flest mulige henvendelser telefonisk og derefter henvises så til skriftlig henvendelse, hvor langt de fleste besvares inden for 5 hverdage, fordi der er tale om generelle henvendelser, hvorimod sager af meget kompliceret karakter naturligvis også kræver længere sagsbehandlingstid, nemlig op til 3 måneder.
Kommentar:  Vi står naturligvis ved den besvarelse, vi har givet. Der er stillet et spørgsmål, og der er givet en besvarelse, som giver svaret på en helt statisk situation. Men regeringens politik skal jo ses i en sammenhæng. Vi fører en politik, der satser på at skabe meget mere social mobilitet for de mennesker, som er uden for arbejdsmarkedet. Som vi kan se af tallene, er det her et kæmpemæssigt integrationsproblem. Der er en overrepræsentation på mere end ti gange for ægtepar på kontanthjælp, og det er bydende nødvendigt at gøre noget. Vi har lavet et kontanthjælpsloft, der er bygget op på en sådan måde, at hvis man for eksempel som enlig med tre børn måske arbejder bare 9 timer om ugen, har man tjent nok til at være fuldstændig frigjort fra det hele, og man har måske fået en gevinst på 4.600 kroner om måneden. Så det, vi har gjort, er, at vi har lavet en politik, som satser på at få folk ud i det arbejdende fællesskab.

Svar:  Jeg tror ikke, vi her kan blive uenige om, at det jo er langt bedre, at man kommer i arbejde, og at det er langt bedre med social mobilitet – det er positivt, og det vil også hjælpe de her børn. Men hvis det nu ikke sker og de her børn skal vokse op i fattigdom, er det så regeringens holdning, at det skaber job, og at det skaber bedre muligheder, at de her børn skal ekskluderes fra de sociale fællesskaber, som deres kammerater er en del af, altså at de ikke kan gå til fodbold, at de ikke kan gå til spejder, at de ikke kan være en del af de fællesskaber, som alle de andre er en del af? Bliver det et lykkeligere samfund, at de børn skal opleve det i deres barndom?
Kommentar:  Jeg er lidt træt, for jeg har arbejdet i mange timer i nogle uger nu, men jeg tror ikke, jeg sagde, at fru Josephine Fock ikke forstod det. Det tror jeg faktisk ikke jeg sagde. Jeg sagde, at jeg synes, det er noget sludder, at man blander tingene sammen, når man vil tage et økonomisk mål og så blande alt muligt andet ind i det. Alle de investeringer, der bliver talt om, bliver indregnet i vores BNP. Når vi bruger penge på grøn omstilling, så påvirker det vores BNP, og dermed bliver det målt. Altså, der kommer et samlet BNP- tal, som også dækker alle de økonomiske aktiviteter, der har været i samfundet. Men som jeg forstår fru Josephine Fock, vil fru Josephine Fock blande alt muligt andet ind i et BNP-tal. Det er et økonomisk mål, og det betyder ikke, at alt muligt andet ikke er vigtigt.

Svar:  Jeg beklager, at jeg tog fejl; alt det sludder, jeg står og siger heroppefra. Det, jeg gerne vil frem til, er, at vi, når vi beregner vores økonomi og vi beregner vores udgifter, kan beregne udgifter på kort sigt, og vi kan beregne udgifter på lang sigt. Og finten er, at i de økonomisk modeller, vi har her, er en lang række langsigtede effekter ikke taget med, for eksempel det eksempel, jeg brugte over for Dansk Folkepartis ordfører, i forhold til en investering i børn. Det har en sund og positiv effekt på økonomien på lang sigt. Det er sådan nogle ting, jeg gerne vil beregne. Så det er ikke alt muligt sludder.
Kommentar:  Jeg ved ikke, om herre Karsten Hønge ikke hørte, hvad jeg sagde, nemlig at luftfartsselskaber i Danmark og i EU skal overholde de regler, der gælder for flyve- og hviletid. Det gælder uanset lønvilkår, at de skal overholde reglerne for flyve- og hviletid. Disse regler er sat, fordi man mener, at det er de rigtige regler at have for at forhindre træthed i cockpittet.

Svar:  Hvad mener ministeren så er det sandsynlige, der vil ske, når man laver kontrakter med så kummerlige forhold, som ligger langt under de vilkår, der ellers gælder i branchen? Og det kan vi jo se, det bliver udtalt både af de piloter, der har udtalt sig i sagen, og af Flyvebranchens Personale Union, nemlig at det ligger så langt fra de vilkår, der ellers er i branchen, at hvis man alligevel lægger en arbejdskontrakt frem, der i den grad opfordrer til, at piloterne arbejder meget, enten ved siden af eller i den rene akkordaftale ved at flyve rigtig meget, hvor man regner med, at 50 procent af lønnen skal være noget, piloterne skal tjene oveni – så sætter man jo flysikkerheden på spil uanset en from henvisning til, at det burde man ikke gøre. Det er jo nok det, der kommer til at ske, når der er så elendige aftaler.
Kommentar:  Med lovforslaget her om udgiftslofter udmønter vi jo budgetloven fra sidste år, og jeg vil gerne spørge herre Frank Aaen, om han er enig i, at der er to elementer i den her diskussion. Det ene er, at vi har et styringsredskab, fordi man skal overholde den vækst, man bliver enig om i fællesskab. Det andet er lovforslaget her og nu, som siger i nominelle tal, hvor høj den vækst skal være. Jeg går ud fra, at det, som er kernen i herre Frank Aaens kritik, er, at han ikke synes, væksten er høj nok, for det er vel ikke den anden side af sagen, nemlig at man skal overholde de aftaler, man bliver enig om.

Svar:  Nu stemte vi altså imod budgetloven, som jo er en del af euroen, som Danmark ikke er med i. Og derfor burde vi jo slet ikke være gået ind i budgetloven. Men så er man gået ind i budgetloven, som fastlægger et niveau, som dengang var dikteret af EU til 0,5 procent Det har EU så senere ændret til 0,75 procent Så har vi sagt, at så kan vi da i det mindste udnytte den ramme, som EU har givet os ret til inden for EU-aftalen. Altså, vi ville jo gerne sprænge EU-samarbejdet, men vi har sagt, at når nu EU siger, at man gerne må have lov til at have et lidt større underskud, hvis det gavner beskæftigelsen, så synes jeg, man skal tage imod det i stedet for bare at stadfæste det, som det sker med det her lovforslag.
Kommentar:  Det tror jeg sådan set ministeren vil møde meget velvilje over for, altså at gå ad den vej. Men tallene taler jo deres uhyggelige sprog. Det var jo ikke kun fremme på høringen, men også i den rapport, som ministeriet fik lavet, som hed Musikskolerne i Danmark, hvori der står: »Musikskolerne når i dag ud til 4 procent af hele målgruppen på de 0-24-årige og til 7 procent af de skolesøgende børn mellem 6 og 16 år.« Det er jo det gab, som vi skal finde en begavet løsning på og sikre, at der er nogle børn, som får en god kulturoplevelse og en oplevelse for livet, som kan gøre dem stærkere og rigere i forhold til at begå sig i det her samfund. Og derfor er det jo helt afgørende, at ministeren tager nogle konkrete initiativer til, hvad der kan gøres på området. Altså, jeg kan godt høre det om den lange skoledag, og jeg ved ikke hvad. Jeg skal nok lade være med at underholde med, at jeg også gik i skole om lørdagen og sådan nogle ting. Men det er jo lidt afgørende, at regeringen tager nogle konkrete initiativer, som er med til at gøre, at der er en gruppe børn, som får et tilbud, som de i dag er afskåret fra.

Svar:  Jeg gik også i skole om lørdagen, og jeg var med til at arrangere en demonstration for lørdagsfri. Men det betød jo, at man dengang faktisk havde kortere skoledage. Og det  er  et problem – det rummer også nogle muligheder – men det er et problem, at skoledagene er blevet så lange. Og derfor vil jeg arbejde for og kigge på, om vi kan få integreret musikskolernes arbejde bedre i det, som foregår i folkeskolerne. Jeg tror ikke på, at det her er et spørgsmål om at tilføre flere ressourcer. Og i øvrigt skal vi lige huske på, at musikskolerne jo er kommunernes. Det kan godt være, man også skal kigge på økonomi, men jeg tror, at det først og fremmest er nogle andre barrierer, der gør det. Og det kan man også se, hvis man sammenligner kommuner, som stort set støder op til hinanden, altså at der i den ene kommune er mange børn, som får adgangen, og i den anden kommune er der meget få. Så det handler altså også om den måde, man griber sagen an på i kommunerne, på folkeskolerne og på musikskolerne. Og der er et stort potentiale, og det potentiale skal vi selvfølgelig have foldet ud.
Kommentar:  Det er netop i forhold til det her om de faste rammer, og at der skal være ro ude i folkeskolen. Nu er reformen jo alligevel nogle år gammel. Tænker ministeren, at der er behov for at sætte yderligere ind for at imødegå det her?

Svar:  I regeringen arbejder vi ud fra den ramme, at der skal være ro i folkeskolen, at reformen skal implementeres, men at der også er brug for justeringer. Det, vi har fokus på, er, at børnene bliver dygtige, men at der også er fokus på det hele børneliv; det vil sige, at børnene har det godt. Og de justeringer, vi kommer til at foretage og allerede har foretaget, har også fokus på, at børnene har et velfungerende børneliv i det hele taget.
Kommentar:  Jeg vil spørge: Hvad er ministerens holdning til, at hospitalernes børneafdelinger ikke kan overholde behandlingsgarantien på 1 måned, så børn, der behøver ikkeakut undersøgelse i slutningen af året, oplever ventetider på op til 2-3 måneder ind i det nye år?

Svar:  Først og fremmest vil jeg gerne rette en desværre meget, meget udbredt misforståelse, nemlig at det udvidede frie sygehusvalg skulle være en behandlingsgaranti. Det er det ikke. Det udvidede frie sygehusvalg er derimod en patientrettighed – det skulle også være fremgået af den tidligere debat, vi har haft i dag – som den her regering sammen med Dansk Folkeparti har givet patienterne. Kan det offentlige sygehusvæsen ikke levere varen inden for 1 måned, og findes der et privat alternativ, som har aftale med Danske Regioner, så kan patienten vælge at blive behandlet der på det offentliges regning. Det er selvfølgelig altid meget beklageligt, hvis nogle børn oplever lang ventetid til behandling på et offentligt sygehus, navnlig hvis der ikke er et offentligt eller privat sygehus, der tilbyder behandlingen hurtigere. Børn er ganske enkelt en særlig patientgruppe med særlige behov, og derfor påhviler det sygehusene som en vigtig opgave at sikre, at ingen børn venter unødigt længe på at få behandling. Jeg kan imidlertid forstå, at spørgsmålet, som fru Liselott Blixt stiller, refererer til et helt konkret tilfælde, nemlig til Holbæk Sygehus, der for at undgå budgetoverskridelser har valgt at udskyde ikkeakutte behandlinger til næste år. Der er derfor tale om et lokalt planlægningsproblem og ikke et problem, der gælder helt generelt for landets børneafdelinger, sådan som spørgsmålet ellers kunne antyde. Det er Holbæk Sygehus' ansvar at prioritere ressourcerne over hele budgetåret, herunder løbende at tilpasse aktiviteten til kapaciteten, for eksempel ved at henvise til andre regionale tilbud, sådan at det sikres, at den samlede regionale kapacitet anvendes optimalt. Hvad angår de børn, der aktuelt venter på behandling på Holbæk Sygehus, vil jeg bare gerne gøre opmærksom på det helt almindelige frie sygehusvalg, som betyder, at patienterne frit kan vælge, hvilket offentligt sygehus de ønsker at blive behandlet på. På den måde kan forældre undgå ventetid i Holbæk ved at tage et andet offentligt sygehus med den korteste kø.
Kommentar:  Jamen jeg synes, det er en god idé, at man starter det her kompleks med at begynde med den, der er ansvarlig for området, nemlig driftslederen – fra vores drøftelser forud for det her tror jeg også, at spørgeren er helt med på det – kort og godt starter med den, der er ansvarlig. Det er et godt sted at starte. Og kan det løse – hvad skal vi sige – det behov, der nu er for rådgivning, er det jo fint, så er der ikke nogen grund til at iværksætte yderligere tiltag. Men skulle det vise sig, at der måtte være behov for mere end det, rummer lovforslaget her, under forudsætning af at den vedtages, også, at man selvfølgelig kan gå videre. Så det kan ikke udelukkes ud fra det, der står i teksten, men jeg synes ikke, at man skal starte med at skyde gråspurve med kanoner.

Svar:  Tak for svaret. Når man siger, at der er konstateret et behov for, at driftslederen skal have uddannelse, kan jeg simpelt hen ikke forstå, at der er sket den kortslutning, at man kun overvejer, om andre også skal have det, for det er jo reelt set andre, der passer minkene. Derfor vil jeg gerne spørge: Hvad skal der til, for at Venstres ordfører, herre Erling Bonnesen, synes, at der er behov for, at den ministerbemyndigelse, der ligger her, skal føres ud i livet? Hvad skal der til, for at man synes, at de andre, der passer minkene, dem, der faktisk passer dem i virkeligheden, også skal have noget uddannelse?
Kommentar:  Mange tak. Jeg tror, vi alle sammen anerkender, at Danmark er en lille, åben økonomi i et stort globalt marked, og jeg er glad for, at det i hvert fald i mange år kunne lade sig gøre at have høj vækst sammen med et stærkt erhvervsliv og et stærkt socialt engagement og ansvar for borgerne. Det skal vi jo fortsætte med at kunne have, og uddannelse og grøn vækst er nogle fine elementer, men hvordan ser regeringen egentlig på skattedelen i forhold til erhvervslivet? Altså, hvordan ser man på spørgsmålet om at kunne gå ind og se på sådan noget som for eksempel selskabsskat eller aktieavancebeskatning for at skabe bedre konkurrenceforhold for danske virksomheder i forhold til andre virksomheder? Eller hvad med at gøre noget bedre for iværksættere ved at lave flere skattefordele for dem ved opstart af nye virksomheder? Er der nogle af de tanker, som finansministeren har med inde i sine overvejelser, når man nu tager med, at det jo er rigtigt, hvad finansministeren siger – og som vismændene lige har sagt, og som den tidligere økonomiminister også sagde – nemlig at vi er i en situation, hvor vi kan se brexit, vi kan se handelskrig, vi kan se problemer i Tyskland? Der er mange skyer ude i horisonten, så ville det ikke være godt at tage nogle skatteinitiativer på forkant i stedet for at vente på, at det brænder?

Svar:  Jeg tror, at det allervigtigste, vi kan gøre for dansk erhvervsliv, er at have et stærkt partnerskab i Danmark. Det er også en af grundene til, at regeringen på det grønne område og i klimaindsatsen jo har lagt op til nogle meget, meget vidtrækkende og visionære partnerskaber med ikke alene ledende figurer i dansk erhvervsliv, men også med erhvervslivet som sådan. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at rose de mange, mange danske erhvervsledere og organisationer, der sammen med regeringen og andre gode kræfter tager ansvar her. Det mener vi altså er den rigtige vej at gå frem for, som spørgeren antyder, bare at strø skattelettelser ud. Vi vil hellere fokusere indsatsen, blandt andet på det grønne og på uddannelse.
Kommentar:  Så manglede jeg lige svaret på, hvad ministeren gør i forhold til imamrådene.

Svar:  Vi indskærper jo nogle gange tydeligt over for imamer og repræsentanter for andre anerkendte trossamfund i Danmark, at man for at virke som vielsesmyndighed selvfølgelig skal overholde den danske lovgivning. Det kan være en særlig udfordring i forbindelse med imamer, fordi de jo ikke altid er mennesker, som har fået en godkendelse. Det kan være folk, der rejser hertil og virker som imamer, og derfor kan det nogle gange være ganske vanskeligt. Når jeg som minister taler med dem, der er anerkendt og godkendt, oplever jeg, at det sådan set sjældent er der, der ligger nogle fejl. Jeg har i hvert fald fået at vide, at det typisk gælder for andre grupper, og derfor kan det være ganske svært at nå ud til dem. Men jeg har taget initiativ til en arbejdsgruppe, som blandt andet skal komme med forslag til, hvad vi kan gøre. Det her er en problemstilling, som jeg sådan set er enig i findes, og derfor håber jeg også, at vi i fællesskab kan finde en god løsning.
Kommentar:  EU står i en helt exceptionel situation på grund af coronakrisen, og det er også baggrunden for, at der blandt andet i regi af finansministrene er blevet lavet en række tiltag, der samlet set bidrager med at kunne lave en indsprøjtning til den europæiske økonomi på cirka 4.000 milliard kroner Det er blevet bakket op og sanktioneret og vedtaget efterfølgende af stats- og regeringscheferne. Og jeg må sige, at jeg ikke har den samme læsning af, at Tyskland lige pludselig skulle være slået ind på en kurs, hvor man synes, at det bare er en god idé at lave fælles gæld landene imellem. Men man har i konkrete tilfælde, blandt andet i det, man kalder SURE, lavet en ordning, hvor lande via EU kan få lov til at låne til en lavere rente, men de hænger altså stadig væk selv på gælden. De skal stadig væk selv betale den tilbage.

Svar:  EU står i en ekstraordinær situation. Det gjorde EU også under finanskrisen og efter migrationskrisen. Vi har hver gang set, at lande fra Sydeuropa har bedt om at få fælles gældshæftelse, og hver gang har vi set en række lande, blandt andet Danmark, Holland, Sverige  og  Tyskland, klart afvise det. Når man lytter til Tyskland, skal man lytte til de meget fine nuancer, der er, for kansler Merkel er ikke kendt for at rykke sig hurtigt. Det, jeg lytter mig til, er, at hun ikke på samme måde afviser det. Derfor er spørgsmålet: Har ministeren skabt en alliance af andre lande, der er klar til at afvise kravet om fælles EU-gæld?
Kommentar:  Jeg er glad for, at ministeren tager det alvorligt, men problemet er jo også, at de her mennesker mange gange bagefter skal kæmpe for at få en patienterstatning, fordi der er læger, der ikke har set dem. Så jeg håber, at ministeren også vil se på at gøre det lidt lettere, sådan at folk, der er blevet ekstra syge af de her ting, ikke skal kæmpe ekstra meget for at komme videre i deres forløb.

Svar:  Det er klart, at det i forvejen er en hård belastning at gå med noget, man er nervøs for hvad er, og så få det at vide, man har frygtet, nemlig at det er en livstruende sygdom, man har gået med, og så ikke føle, at der er blevet sat tilstrækkeligt ind. De mennesker skal vi selvfølgelig gøre alt for at hjælpe og samle op sundhedsfagligt, men også hjælpe, hvis de ifølge reglerne skal have økonomisk kompensation.