kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Vi er meget glade for samarbejdet med DGI, og som jeg lige sagde, er der bestemt mulighed for at forbedre indsatsen i forbindelse med bevægelse i skolen, især i udskolingen, og det kan også være i et samarbejde med foreningerne. Men i forhold til det foreningsliv, der foregår om eftermiddagen, og som jeg også synes er vigtigt, så er billedet noget mere nuanceret end det, som ordføreren siger. Eksempelvis viser den seneste undersøgelse af danskernes motions- og sportsvaner fra Idrættens Analyseinstitut, at der altså er børn med den længere skoledag, som har måttet fravælge en eller flere af de idrætter, som de gik til. En anden undersøgelse foretaget af blandt andet københavnske foreninger i 2016 viser, at 31 procent af de adspurgte foreninger siger, at folkeskolereformen har haft negativ indflydelse på antallet af foreningens tilmeldte børn og unge. Så der er altså tendenser, der viser, at det går i den rigtige retning, og der er også nogle signaler, der går i den anden retning. Det er et nuanceret billede. Og jeg siger bare, at vi skal passe på foreningerne, samtidig med at vi forbedrer indsatsen for bevægelse, især i udskolingen.

Svar:  Nu er DGI og DIF jo de store i det her spil, og der har jeg altså en tabel, der siger, at det her er en lille stigning. Men det er ikke så meget, om det er en lille stigning eller et lille fald, det handler mere om ministerens holdning til, at det er en positiv historie, at vi får flere til at dyrke idræt om eftermiddagen, samtidig med at foreningslivet tager et stort ansvar i skoletiden. Jeg tænker, at hvis jeg var minister, ville jeg synes, at det var noget, som jeg ville gå ud og virkelig sætte tryk på, fordi det netop er noget af det, som er rigtig godt i vores skole. I forhold til Dansk Skoleidræt og de ældste elever har vi jo rigtig tit snakket om, at de ældste elever ikke får den bevægelse, som de skal have. Dansk Skoleidræt siger, at der er rigtig, rigtig mange materialer på hylderne, og at det bare handler om at hive dem nederst Vil ministeren tage kontakt til Dansk Skoleidræt i forhold til de her lærere, som jo kan tage af hylderne, så de kan tage nogle initiativer, sådan at der bliver mere bevægelse for de ældste elever i skolerne?
Kommentar:  Så det, jeg kan forstå på ministeren, er, at ministeren er meget interesseret i, at der er nogle kommuner, der kommer med nogle eksempler, og nogle boligselskaber, der fortæller om nogle eksempler, hvor de siger, at her kunne det faktisk meget bedre svare sig for dem at lave nybyggeri i forhold til renovering. Og har ministeren så planer om at rette henvendelse til KL og bede KL's medlemmer om at melde ind, hvis der er de her muligheder?

Svar:  Hvordan jeg helt præcis vil gøre det, kan jeg ikke sige nu, men jeg vil gerne dykke ned i problemet, og det kunne være muligt at stille nogle spørgsmål til KL eller til udvalgte kommuner. Spørgeren er også meget velkommen til at sende eksempler ind, hvor den her problemstilling opstår. Princippet må bare være, at man ikke skal vælge en dyrere løsning, fordi man roder rundt med kasketter, og at noget af regningen bliver lagt et andet sted end hos en selv, og den samlede regning så i virkeligheden bliver større, end den kunne være blevet, hvis man bare havde revet ned og bygget nyt. Så jeg vil gerne dykke ned i problemstillingen, og spørgeren er meget velkommen til at bidrage til, at vi dykker ned i den.
Kommentar:  Til det første spørgsmål om de udefinerbare symptomer: Ja, men der er også dem, der kommer med en ryg, hvor man tror at det er en diskusprolaps, men hvor det viser sig, at det er en svulst, der sidder på rygraden. Vi ved godt, at en diskusprolaps kan gå i sig selv igen, og man siger: Træn en måneds tid, hvis det stadig væk ikke er gået over, er det måske et indgreb, der skal til. Faktisk opererer vi jo næsten for mange i dag i stedet for at give noget fysioterapi, og det burde lægerne jo faktisk gå ind og støtte op om i stedet for at give dem en operation. Vedrørende positivlisten mener jeg: Lad os kigge på en positivliste, for det interesserer også mig, hvad vi stiller op. Jeg hører tit, at åreknuder skal man så vente med. Jamen åreknuder kan man ikke sammenligne med en nyresyg, for det er to vidt forskellige ting; den ene hører til på en klinik, den anden på et sygehus.

Svar:  Jeg vil godt takke for, at der er den her imødekommenhed, og at vi kan se reelt på forslaget, for det er jo noget af det, vi indimellem har savnet, og det var det, vi anklagede Venstres ordfører for – at stå og lave en ideologisk afvisning af forslaget om at kigge på differentierede ventetider. Så jeg glæder mig til, at vi kan få fremsendt noget fra Region Syddanmark om, hvordan man gjorde det dengang. Der differentierede man mellem 1 måneds og 3 måneders ventetid. I det her forslag differentierer vi kun til 2 måneder, for vi har jo lagt mærke til, at Dansk Folkeparti også bakkede op om, at der før var et udvidet frit valg efter 2 måneder. Derfor kunne man sådan lidt spidsfindigt spørge til sidst: Var det ikke godt nok, eller hvad? Vi kunne jo i princippet også gå den modsatte vej og sige, at alle patienter skulle behandles inden for 1 uge, men det ville vel omvendt være endnu mere usagligt og endnu dårligere. Men det ville alle folk da også blive glade for ude i det danske samfund.
Kommentar:  Det er sådan, at jeg tror, at det er, fordi Dansk Folkeparti er kede af, at de ikke selv fik ideen. Det er jo sådan, at vi faktisk har fremlagt et meget, meget klart og tydeligt udspil, som rigtig, rigtig mange danskere bakker op om. Så vil jeg gerne høre ordføreren fra DF: Det er jo sådan, at i de her forhandlinger vil regeringen gerne lave nogle fordelinger på integrationsområdet, og de vil også gerne gøre det på gymnasieområdet, men de muslimske friskoler og fordelingen på folkeskoleområdet er slet ikke med, så det har vi jo fremlagt mange gange ved forhandlingerne. Så jeg vil gerne spørge Dansk Folkeparti: Er Dansk Folkeparti med på, at der skal laves en fordeling også på folkeskole- og grundskoleområdet, hvor de muslimske friskoler også er med, i de her forhandlinger, eller er det bare tomme ord?

Svar:  Nu handler lovforslaget her om muslimske friskoler. Vi går ikke ind for en tvangsspredning og tvangsfordeling af elever – det har vi aldrig nogen sinde gjort – hverken på folkeskoleområdet eller på friskoleområdet. Det, der er vores intention, er at få bremset muslimske friskolers vækst. Det gør vi til dels med det her ændringslovforslag. Vi får ikke løst alle problemer. Vi får gjort det sværere at oprette muslimske friskoler, det er der ingen tvivl om, og vi kommer også til at holde bedre øje med dem, takket være blandt andet undervisningsministeren – ikke takket være Socialdemokratiet. Det bliver jeg bare nødt til sige.
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Det er der ikke, og derfor er forhandlingen afsluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Det ser det ud til. Værsgo til herre René Gade, Alternativet.
Kommentar:  Tak. Altså, at blive kaldt »statsbegejstret« som borgerlig kalder jo på en tur mere på talerstolen. Når vi bakker op om det her forslag, er det jo, fordi vi har set et væld af sager, hvor man ikke i første omgang har fundet en forbryder, sager, som kan være yderst komplicerede og også meget graverende, og hvor der, hvis ikke der er rejst tiltale, men en person udelukkende er sigtet, jo så kan ligge et fingeraftryk, som betyder, at man, når man når længere frem i tiden, hvor den teknologiske udvikling måske har betydning for, at en grov, grov forbrydelse kan opklares, så rent faktisk kan fange forbryderen, måske til og med i stedet for en, som i første omgang enten er hængt ud eller til og med dømt som i tilfældet, som DF nævner i dag, altså at man finder den rette gerningsmand. Det må da være vigtigt i ethvert samfund, ethvert retssamfund og for ethvert retskaffent menneske.

Svar:  Det var åbenbart tilfældet, at mit fingeraftryk ikke blev så hurtigt registreret, selv om jeg trykkede meget ivrigt, og det viser jo bare nogle af de problemer, der kan være netop i forhold til fingeraftryk. Nej, pjat. Fru Pernille Vermund, hvor stopper det? Hvorfor kun de her personer? Hvorfor ikke opfylde herre Peter Skaarups vådeste drøm og lave et nationalt register over os alle sammen? For så kan man ganske givet opklare endnu flere forbrydelser. Man kan jo altid gøre noget, som måske kan medvirke til at opklare nogle forbrydelser, men borgerne har jo også nogle rettigheder, og det er selvfølgelig det, man hele tiden må veje op imod hinanden. Og det, jeg bare spørger om, er, hvordan vi kan tillade os over for et menneske, som ikke er dømt for noget, at gå ind indskrænke deres rettigheder særligt. Vi har jo et ansvar for som lovgivere at sikre individets rettigheder, og der troede jeg at jeg var allieret med fru Pernille Vermund, og det er derfor, jeg er så skuffet i lige præcis den her sag, for her havde jeg faktisk troet, at vi havde en, om ikke uhellige alliance, så i hvert fald et sjældent partnerskab.
Kommentar:  Det er jo helt korrekt, at DF i årevis har stemt for udlændingestramninger, og hvad har det medført? Vi står i dag med mere islam, flere uintegrerbare indvandrere og større problemer, end vi havde for 10 eller 15 år siden. Så hvis man tror, at DF er løsningen; hvis man tror, at tidligere 37 mandater i en situation, hvor der var borgerligt flertal, er løsningen, jamen så fortsæt med at tro det. Jeg synes stadig, det er brandærgerligt, at DF med det her sender et klart signal om, at man vil fastholde anerkendelsen af islamiske trossamfund i Danmark.

Svar:  Nej, det, der er ærgerligt, vil jeg sige til fru Vermund, er jo den opfattelse, som fru Vermund udbreder i befolkningen, nemlig at man uden 90 mandater kan noget som helst. Det er klart, at hvis man fører de rene hænders politik, hvor det ikke handler om rent faktisk at gøre noget, der gavner landet, men bare handler om at gøre noget, der gavner partiet, jamen så er fru Vermund en verdensmester. Jeg kan ikke få øje på noget som helst forlig, fru Vermund har været med til at lave, hverken i byråd, regionsråd, Folketing eller Europa-Parlamentet – nå, det sidste vil hun heller ikke være med i, det er rigtigt. Men derudover må jeg bare spørge: Hvad er løsningen for fru Vermund? Hvis det ikke er, at vi forhandler og strammer, når vi kan, og på den måde presser islam tilbage, hvad er så alternativet? Fru Vermund var vist ikke tæt på de 90 mandater, sidst jeg tjekkede.
Kommentar:  Men spørgsmålet er, om ministeren mener, det er et problem, at der er udlændinge i Danmark, som har mulighed for at stemme og stille op, men som faktisk ikke kan dansk. Hvad gør vi, hvis nu de bliver valgt til noget i Danmark – det kan også være udlændinge fra ikke-EU-lande? Hvis de stiller sig op i en kommunalbestyrelse uden at kunne dansk, skal det offentlige så stille en tolk til rådighed, sådan så der kan være tolkning af både det, borgmesteren siger, og af det, medlemmet af kommunalbestyrelsen siger? Mener ministeren, at det er den vej, vi skal gå? Eller mener han dybest set, at det  er  et problem, at der faktisk er mulighed for, at man kan stemme og lade sig vælge til forskellige forsamlinger i Danmark, uden at man faktisk kan forstå, hvad det er, der foregår i det danske samfund, fordi man ikke kan det danske sprog? Er det et problem?

Svar:  Selvfølgelig kan der være nogle konkrete problemer; jeg har ikke set dem opstået endnu, og vi vil selvfølgelig forholde os til dem i det omfang, de måtte opstå. Men som jeg har forstået det, er Martin Henriksen og jeg enige om, at Danmark skal være medlem af EU – sådan har jeg forstået Dansk Folkepartis politik – og så længe Danmark er medlem af EU, er det sådan, at der vil være udlændinge, der kan stemme og blive valgt til både kommunalbestyrelser og regionsråd, som vi ikke kan stille krav om kan sproget. Og det er sådan set uafhængigt af den politiske drøftelse, vi har her. Så jeg kan aldrig nogen sinde komme i den situation, hvilket herre Martin Henriksen så heller ikke kan, at vi kan garantere, at der ikke vil opstå den problematik. Min personlige holdning ville være, at det var et problem for den enkelte og ikke for samfundet, hvis vi kom dertil, men det må vi jo så forholde os til.
Kommentar:  Tak for besvarelsen. Jeg synes jo, at den her undersøgelse er meget foruroligende. Der er religionsfrihed i Danmark, og vi skal ikke have indført et tankepoliti, men det er nødvendigt, at alle i landet forstår, at man er nødt til at kende til og acceptere og respektere danske normer og traditioner. Undersøgelsen her viser jo, at der er flere og flere, der synes, at man skal gå med islamisk tørklæde; der er flere, der synes, der skal tages særlige hensyn i forbindelse med mad og for eksempel bad efter gymnastik og sådan noget. Der synes jeg, at det er meget vigtigt, at vi som land sender nogle helt klare signaler om, at der er religionsfrihed, men det betyder ikke, at der er frihed til, at man kan leve sine ritualer ud overalt i det offentlige rum – der må være en grænse. Når man ser, at unge mennesker på den måde falder tilbage til religionen – formentlig for at finde et ståsted – så mener jeg, at det kan tyde på, at man har fejlet i sin integrationspolitik. Selvfølgelig kan der være flere årsager til, at unge mennesker søger hen imod religionen, og det skal man ikke se bort fra, men det bør være tydeligt for dem, at der er nogle begrænsninger på, hvor meget man kan leve det ud i det offentlige rum i Danmark. Og når det er sådan, at man åbenbart ikke er bekendt med de her begrænsninger, så er det jo, fordi der ikke har været en klar og tydelig integrationspolitik. Efter min mening bør det siges højt og tydeligt og klart overalt i hele det område, som bliver kaldt integrationsindustrien, altså det, som indvandrere og flygtninge møder i det danske samfund, at der er nogle klare krav til, hvad man skal gøre.

Svar:  Jeg tror, at den allerbedste måde, man kan sikre det på, er at få forældrene ud på arbejdsmarkedet og få børnene til at gå i institutioner, hvor alle børnene ikke ligner hinanden, hvor man netop møder Danmark, hvor man møder de krav, som vi har her, og hvor det er en fuldstændig selvfølgelighed, at for eksempel piger og drenge, kvinder og mænd er lige meget værd – altså, at vi lever i et land med fuld ligestilling, at vi lever i et land med ytringsfrihed, at vi lever i et land med religionsfrihed. Jeg tror altså, at den bedste måde, man kan gøre det på, er at udfordre de her mennesker og dermed presse dem ud i det danske samfund. Så kommer de også til at forsørge sig selv, og det manglede også bare.
Kommentar:  Men det kan være svært for en udenforstående, som ikke nødvendigvis kender systematikken ned i detaljen, at forstå, at 10.700 sager ligesom er enkeltstående fejl; det har jo ligesom karakter af at være ret mange. Derfor vil jeg også følge op med at stille et spørgsmål til justitsministeren om, hvordan han tænker at indretningen ud over de 16 tiltag, der nu er blevet bebudet, skal være i forhold til Rigspolitiet, og hvad ministeren selv har gjort i den forbindelse. Har der været møder? Har der været, om man så må sige, en ny måde at samarbejde på mellem departementet og Rigspolitiet?

Svar:  De 10.700 fejl var jo et tal, som var fremme, da man troede, at man skulle søge tilbage til 2012, tror jeg det var. Det viser sig jo nu, at man skal søge længere tilbage, og det vil sige, at de 10.700 er et antal, der er for lille, men det er jo alle de sager, hvor der overhovedet har været anvendt teledata i, og der skal man jo så ind og se, hvad betydningen af teledata har været. Meget sjældent står teledata alene som bevismiddel, og det er jo derfor, man er inde i den her identifikation af, hvad betydningen har været, og om der er grund til at genoptage sagerne.
Kommentar:  Som herre Lars Løkke Rasmussen nu hidser sig passioneret op over, så er det jo grundlæggende en holdning om, at går den, så går den. Det er fint, at selv om vi ved, at vi ikke administrerer i overensstemmelse med reglerne, så skal vi bare fortsætte alligevel og vente på, at vi bliver opdaget, vente på, at vi får en åbningsskrivelse, vente på, at vi eventuelt får en dom. Det kan godt være, at det er den måde, man tænker på i Venstre, men det er ikke den måde, som Danmark bør ledes på. Selvfølgelig skal vi rette ind i forhold til en forordning. Det her handler om en forordning, det vil sige, at den her sag faktisk har direkte retsvirkning for den enkelte borger. Selvfølgelig skal vi rette ind, når ikke en tilfældig embedsmand ovre i et eller andet ministerium, men dygtige jurister siger, at den her sag har vi ikke nogen chance for at vinde. Skulle vi så sige til borgerne, at det kan godt være, I har et retskrav her, men det er vi bare ligeglade med? Er det Venstres måde at opfylde de forpligtelser på, som man selv er enige i at vi skal opfylde over for EU? Det kan godt være, at Venstre tænker, at går den, så går den, men sådan tænker regeringen ikke.

Svar:  Det er lidt uklart, hvad statsministeren egentlig tænker om dansk folkestyre. Altså, hvis der er nogen, der arbejder efter devisen »går den, så går den« , så er det da statsministeren, som fuldstændig uden inddragelse af Folketinget administrerer i strid med en lovgivning, der er vedtaget af det danske Folketing. Den ville aldrig gå med mig som statsminister. Jeg ville initiere drøftelser, der sikrede, at der ville være et flertal bag regeringens politik. Jeg ville, hvis jeg syntes, at den lov, der var vedtaget i Folketinget, ikke kunne opretholdes i sin nuværende form, fremsætte et nyt lovforslag. Regeringen har ingenting gjort. Regeringen har sendt en pressemeddelelse ud fra Skatteministeriet engang i sommer om, at gældende dansk lov administrerer vi ikke efter – uden at have fremsat et lovforslag, uden at have indledt forhandlinger, uden at komme med forslag til, hvad man alternativt kunne gøre for på en eller anden måde at stå vagt om det, der var en vilje til i den danske Folketingssal, da lovforslaget blev vedtaget i sin tid, nemlig at børnecheck får man altså ikke bare, første dag man træder ind på en jordbærmark. Det er jo sådan set det, det handler om. Men altså, statsministeren synes så åbenbart bare, at den går. Jeg synes ikke, det er en klædelig måde at forvalte danske folkestyretraditioner på. Det må jeg sige helt åbent.
Kommentar:  Tak for det. Vi diskuterede det også i sidste uge, altså det besnærende i at sige, at så laver vi nogle centrale retningslinjer. Det kan der jo i sig selv være en hel masse mere lavpraktiske udfordringer ved – hvilken borger har hvilket behov, hvilket hjælpemiddel? Situationen vil være individuel, og derfor skal kommunerne jo også være i stand til at foretage en individuel vurdering. Der er i hvert fald nogle helt oplagte risikomomenter ved at prøve at centralisere det her og tro, at man kan løse det med centrale retningslinjer. For det første kan vi jo risikere, at en lovbestemt frist for sagsbehandlingstiden så ender med at være den frist, som alle sager afgøres efter, altså også de sager, som burde kunne afgøres langt hurtigere – tiden går alt for hurtigt. Men for det andet kan lovbestemte frister på et område jo betyde, at sagsbehandlingstiden så bliver længere på andre områder. Og i det hele taget vil jeg advare imod, at vi tror, at vi kan løse det hele på den måde herindefra.

Svar:  Tiden går alt for hurtigt, nævner ministeren. Men det er næppe tilfældet, når man skal vente på at få et redskab til at hjælpe sig. Kan det virkelig være rigtigt, at en handicappet dreng med cerebral parese – det er netop det, som er tilfældet her, altså spastisk lammelse – kun kan få hjælp i løbet af et halvt år, fordi hans forældre går til pressen? Det er også tilfældet. Det synes jeg er helt urimeligt, også selv om drengen nu har fået hjælp. Derfor er mit spørgsmål: Hvordan forholder ministeren sig til forslaget fra Danske Handicaporganisationer om at indføre nationale retningslinjer for sagsbehandlingstider og afgørelsesfrister, som er et af handicapbevægelsens konkrete forslag i deres socialpolitik?
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen er slut. For stemte 107 (S, DF, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til Folketingets ombudsmand.
Kommentar:  Mange tak for spørgsmålet. Det synes jeg både er rigtig godt og rigtig relevant, og så kunne jeg jo sådan set stoppe der. Men fordi vi jo i den her tid alle sammen sidder og venter på, at vores partiledere finder sammen – forhåbentlig i en bred enighed – omkring en langsigtet plan for genåbningen, så er det jo også den, jeg her under dette spørgsmål må henvise til. Genstartsteamets anbefalinger har vi jo haft lejlighed til at drøfte, og jeg fornemmer egentlig, at spørgeren og spørgerens parti og regeringen er enige om, at det her er nogle anbefalinger, vi gerne vil følge. Dermed vil der jo også blive lagt op til, at vi økonomisk vil støtte med for eksempel det her SAFE-projekt, som jo er en udvidet version af »Superligaordningen«, men hvornår vi kan lade det træde i kraft, afhænger jo af de beregninger, som sundhedsmyndighederne skal komme med, og de forhandlinger, som vores partiledere har. Jeg har op til spørgsmålene her i dag spurgt til de beregninger, og Sundhedsministeriet har oplyst mig om, at der bliver regnet på så vidt muligt scenarier, hvor man kigger på delvise lempelser med et lag af restriktioner, for eksempel test, inden for hver enkelt sektor, sådan at man kan åbne maksimalt, men selvfølgelig stadig væk sundhedsmæssigt forsvarligt. Nogle af lempelserne vil der måske ikke kunne blive regnet på konkret, men i så tilfælde bliver der igangsat en kvalitativ vurdering fra sundhedsmyndighedernes side, og så snart vi har de her beregninger og vurderinger, deler vi dem selvfølgelig med Folketingets partier i håb om, at vi kan finde en bred enighed om en langsigtet genåbningsplan, inklusive »Superligaordningen«.

Svar:  Tak for det, minister, og det har jeg jo hørt før, så nu bliver jeg lige nødt til at grave lidt længere nederst Jeg havde den fornøjelse at invitere ministeren på en superligakamp i efteråret. Desværre sagde ministeren ikke ja tak til det, og det er jeg ked af, for hvis ministeren havde været med, havde ministeren set, hvordan det fungerede. Altså, vi er jo berømte i Danmark for det her, det er jo protokoller, som man bruger i resten af Europa. Det handler, lige fra man kommer ind, til man bliver sat ned, til man går på toilettet, til man går over og køber sine popkorn, om, at alting er registreret. Hvorfor siger jeg det? Jo, fordi vi jo henter viden, hver gang vi har de her projekter, og jeg hører lidt ministeren sige det under et foregående spørgsmål. Men det, der er det helt afgørende, er jo, at idrætten og kulturen her er vores medspillere, og jo længere vi holder lukket, jo mindre ved vi, næste gang der kommer en pandemi – jo mindre ved vi. Derfor er det selvfølgelig vigtigt, at vi bruger SAFE og »Superligaordningen« til at hente informationer ind. Er ministeren enig i det?
Kommentar:  Det er interessant, at ministeren nævner Loyal to Familia, for ministerens forgænger var jo meget klart ude at sige for halvandet år siden, at han mente, at man med grundloven i hånden skulle forbyde Loyal to Familia. Det har han jo så netop nu fået byrettens opbakning til. Så nu prøver jeg at spørge ministeren direkte: Er ministeren enig i, at vi burde lukke de her moskeer, og vil ministeren arbejde på, at det rent faktisk kan finde sted, ligesom vi har gjort med for eksempel Loyal to Familia?

Svar:  Jamen jeg synes, jeg sagde rimelig klart i min indledende besvarelse, at jeg er arg modstander af de her totalitære ideologier, hvoraf ekstrem islamisme er én af dem, og som vi jo blandt andet ser i nogle af de lande, som spørgeren har været inde på. Jeg siger bare, at det her er en kompliceret proces, fordi der er nogle grundlovsmæssige relativt stærke beskyttelser – og det sætter vi jo pris på i anden sammenhæng – som vi skal håndtere.