Kommentar:  Jeg takker naturligvis for ministerens tale, men jeg vil så alligevel have lov til at anholde nogle af præmisserne. For det, der er kendetegnende for min motivation for at fremsætte samrådsspørgsmål til både erhvervsministeren og fødevareministeren tilbage i december – den 2. december var jo, at der for det første ikke rigtig var nogen afklaring, selv om man var blevet stillet det i udsigt af ministrene. Og for det andet var det jo samtidig nogle regninger, som man havde pålagt minkavlerne: Goddag, herre minkavler, du skal slå hele din besætning, du får penge af staten for at gøre det, bare gå i gang! Det gjorde de. Nogle fik besøg af militæret, andre af politiet. Andre gjorde det bare. Og så lader man minkavlerne lægge ud for en udgift til at indchartre ekstra personale og til at bestille maskiner og udstyr til at gennemføre drab på de her 17 millioner mink. Man får dem sundhedsmæssigt forsvarligt – forhåbentlig – igennem systemerne; man har folk indchartret til det. Man laver rengøring, man lejer køleanlæg og så videre for at få generne nederst Alle de udgifter er jo ganske almindelige udgifter, som man har, ligesom hvis erhvervsministeren har bestilt en vinduespudser til at pudse vinduerne i Erhvervsministeriet. Der skal betales for veludført arbejde. Det er en ordre, man får det; det er en opgave, man får. Og når man løser opgaven, skal man have penge for det arbejde, man har gjort. Det kan vi ikke se hvorfor man skal spørge EU om. Jeg tror ikke, at man spørger, om en virksomhedsejer må pudse vinduerne i Erhvervsministeriet. Hvorfor skal man så spørge, om en minkavler kan gøre rent på statens regning, om jeg så må sige? Det er altså efter vores bedste vurdering en besynderlig situation, og derfor er det jo så magtpåliggende for os at få fremrykket og få en afklaring på de her tusindvis af spørgsmål, som de her virksomheder og deres ejere og deres ansatte og deres vareleverandører og alle mulige andre jo selvfølgelig har.  Så er det jo en provokation, når jeg den 2. december for at vide: Njah, der går lige 6 uger, før du kan få et samråd. Derfor undrer jeg mig over, at man ikke er mere imødekommende fra regeringens side, i forhold til at gennemføre samrådene hurtigere. Det synes jeg er en meget berettiget kritik.

Svar:  Jeg har kun haft det ønske at deltage i det samråd så hurtigt som overhovedet muligt. Der er en hektisk kalender. Der har været minksagen, der har været brexit, der har været andet. Og vi bruger al den tid, der er i min kalender, til at nå de her ting. Så jeg skal selvfølgelig beklage, hvis der er gået nogle dage over tiden. Nu har vi fundet en dato, og vi har et møde i morgen – og det glæder jeg mig til, og det ser jeg frem til.  Igen vil jeg gerne udtrykke min anerkendelse af, at herre Hans Kristian Skibby bruger tid på her at varetage minkavlernes interesser. Det er der brug for, altså at man får italesat de behov, der er. Og det er også vigtigt, at vi holder hinanden i ørerne, i forhold til at det her skal gå hurtigere. Jeg har også været frustreret og fortvivlet over den ventetid, der er. Det viser sig så – og det har altså også vist sig i andre sammenhænge – at der er nogle komplikationer i forbindelse med udbetalingen af det her. Så er der det forhold, at man ikke bare må udbetale noget fra det offentlige til det private, uden at man sikrer, at dem, der har noget til gode hos de pågældende, får betaling først. Det, vi har gjort fra regeringens side, er at skrive ind i lov nummer 77, at det offentlige må vente med at få sine tilgodehavender tilbage, så det ikke er det, der forsinker det. Men der er blandt andet andre kreditorer, som er meget ivrige for at få deres penge, og der kan vi ikke bare lige gøre det, at vi udbetaler dem, uden at der er taget højde for det. Så er der også den tekniske del af det. For så vidt angår honorarer for arbejde, skal det ikke godkendes i EU. Der udbetaler vi jo netop nu. Men det er det, at når man skal have erstatning for en vare, man har, så er der noget med, at man skal undersøges for blandt andet ulovlig statsstøtte og andet, og det er så det, man gør. Men vi gør det så hurtigt som overhovedet muligt. Jeg forstår sagtens frustrationen her; jeg deler den også. Jeg havde håbet, at det her gik hurtigere, men det kan vi tale nærmere om på det samråd, som herre Hans Kristian Skibby har ventet alt for længe på. Nu kommer det i morgen.