kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Det her er jo ikke nogen kriminalisering af fattigdom, det her er en kriminalisering af noget, som virkelig har gjort en masse danskere utrygge. Det er jo ikke et problem, som jeg eller politiet bare har fundet på. Når politiet er gået ud og for eksempel har ryddet en såkaldt romalejr, eller hvis de er gået ud i områder, hvor der er organiseret eller utryghedsskabende tiggeri, så er det jo oftest på baggrund af henvendelser fra borgere. Hvad vil ordføreren sige til de rigtig, rigtig mange københavnere, som har ringet til politiet og ringet til politiet, fordi de har oplevet utryghedsskabende tiggeri? Hvad vil ordføreren sige til dem, siden ordføreren tydeligvis ikke har tænkt sig at gøre noget ved det her ved lov?

Svar:  Jeg bliver nu igen i tvivl om, hvad herre Marcus Knuth egentlig mener med utryghedsskabende tiggeri. Jeg kan konstatere, at de partier, som synes, at tiggerloven, skærpelsen af straffen for tiggeri, L 215, var en dårlig idé, repræsenterer nogle meget store partier i København, hvor herre Marcus Knuths eget parti, Venstre, jo er et meget lille parti i København. De vælgere, som herre Marcus Knuth mener at skulle repræsentere i den her sag, er i hvert fald ikke så mange, når vi taler om København. Jeg tror også, at den her debat har båret meget præg af, at man har ønsket at profilere sig på noget i populistisk øjemed, for man taler til nogle vælgere og nogle mennesker, som i virkeligheden slet ikke er dem, der bor i København. Man taler til et bagland eller nogle vælgere, man ønsker at få til at stemme på Venstre, som ikke bor i København, og som ikke oplever de her problemer til hverdag. For de her problemer eksisterer. Spørgsmålet er, hvordan vi vælger at løse dem. Og der synes vi i hvert fald – og vi har cirka 20 procent af stemmerne i København – at det her ikke løses ved en yderligere kriminalisering, det løses ved at løse de sociale problemer, der ligger bagved.
Kommentar:  Tak. Det vil sige, at man ikke venter på grænsehandelsrapporten, før man kommer med sine nye afgifter. Det er sådan, at jeg må fortolke ministerens svar. Så lad mig spørge til, om man, når grænsehandelsrapporten kommer på et tidspunkt, så vil gå ind og evaluere sine afgifter og gå ind og ændre på afgifterne, hvis grænsehandelsrapporten tyder på, at der kunne være en idé i det.

Svar:  Jeg tror, det som hovedregel er en uskik at konkludere på baggrund af rapportmateriale, der endnu ikke er fremkommet. Men når det er sagt, er det vigtigt for mig at understrege, at regeringen meget klart står for at hæve afgifterne på usunde fødevarer, dels fordi det har en sundhedsfremmende effekt og vi er helt overbevist om, at det er den rigtige metode til at bidrage til, at vi alle sammen bliver sundere og lever mindre usundt og dermed bliver mindre syge, dels fordi – og det er den anden hovedgrund til, at vi ønsker afgiftsforhøjelser på usunde fødevarer – det er et fornuftigt provenu til at sikre en ansvarlig finansiering af for eksempel bedre sygehuse.
Kommentar:  Pointen er, at Liberal Alliance mener, at gældende dansk lovgivning på det her område sådan set er fin nok, og vi er enige med Journalistforbundet, vi er enige med Danske Medier, vi er enige med TV 2 i, at det her er en unødvendig indskrænkning af ytringsfriheden. Det Konservative Folkeparti er ikke enig med Danske Medier, Det Konservative Folkeparti er ikke enig med Journalistforbundet – det må jeg bare konstatere som et faktum. Det Konservative Folkeparti er ikke så optaget af frihed, som Liberal Alliance er. Vi kæmper i denne sag for ytringsfriheden. Det er kun et par timer siden, at Det Konservative Folkeparti stemte for, at man skulle bestemme, hvor man må bygge indkøbscentre – det ville vi heller ikke være med til. Og sådan er der nogle, der har en utrolig stor bestemmelyst, og nogle, der har en meget lille bestemmelyst, fordi vi tror, at borgerne kan bestemme bedre selv, end  vi  kan bestemme.

Svar:  Vi skal have frihed her i landet – det er vigtigt. Der skal være personlig frihed, der skal være ytringsfrihed. Det håber jeg da er noget, vi alle kan være enige om. Men man kan ikke tale om frihed – heller ikke som lovgivere – hvis man ikke erkender, at der må følge et ansvar med friheden. Ellers bliver det i hvert fald en ansvarsløs frihed, man går ind for. Det er i hvert fald noget, vi i Det Konservative Folkeparti er meget opmærksomme på, nemlig at nogle gange skal der regler og rammer til for at sikre friheden. Vi mener, at det er stik imod ønsket om personlig frihed, hvis man bare tillader, at man uhæmmet kan fremme terrorvirksomhed i sin programvirksomhed. Derfor synes vi også, at det var et reelt problem, der opstod, da det viste sig, at der altså ikke var den tilstrækkelige og klare hjemmel i lovgivningen til at skride ind over for sendetilladelsen, når en tv-station fremmer terrorisme i sin programvirksomhed. Og derfor er det også helt rigtigt, når ministeren nu fremsætter et lovforslag, der skal sikre en klar hjemmel til at lukke sådan en sendetilladelse fra Radio- og tv-nævnets side, når en station fremmer terrorisme. Så kan man sige: Lukker vi så ned for enhver mulighed for det med det her lovforslag? Der er jeg da enig i, at der sikkert kan være huller – der er nettet, der er internationale programmer, der bliver sendt på kryds og tværs af landegrænser, og man kan sikkert opfinde huller, og det kan vise sig, at der er huller, vi skal lukke også i fremtiden. Men med det her lovforslag begrænser vi det i hvert fald på et område, hvor det har vist sig, at der er et hul, der skal lukkes. Vi har diskuteret frem og tilbage, hvordan mekanismerne så skal være i den konstruktion, der ligger i lovforslaget, og Det Konservative Folkeparti har tilsluttet sig, ligesom de fleste andre partier også har gjort det, den konstruktion, der ligger i det her lovforslag, og på den baggrund kan Det Konservative Folkeparti stemme for lovforslaget. Vi synes, at det både er i den personlige friheds ånd og i den ånd, at vi som lovgivere må tage ansvar for at begrænse dem, der vil fremme terrorisme.
Kommentar:  Tak for svaret, om end jeg ikke er helt tilfreds. Altså, jeg er en smule skuffet. Herude i Vandrehallen på Christiansborg står der på væggen skrevet af Rasmus Larsen: »Menneskers liv giver loven fylde«, og det er jo så sandt, som det er sagt. Den her sag omhandlende ventilation i almene boligbyggerier i forbindelse med katastrofer omhandler i høj grad mennesker. Det kunne være mennesker som i Fredericia onsdag den 3. februar, hvor man har en stor brand på havnen, eller det kunne være i Esbjerg et par måneder tidligere, hvor sirenen har lydt, hvor der er givet beredskabsmeddelelser, og hvor mennesker bliver bedt om at gå inden døre og lukke døre og vinduer, da der i forbindelse med branden udvikles farlig røg. Det her handler om tryghed, det handler om tillid til beredskab, tillid til beredskabsmeddelelser og tillid til myndigheder. Det her er en grotesk problemstilling, fordi borgere, der bor i almennyttige byggerier, ikke har mulighed for at slukke de automatiske ventilationssystemer decentralt. Dermed bringes den farlige røg ind i lejlighederne, og beredskabsmeddelelserne fremstår som værende groteske, meningsløse og ufuldstændige. Som forsvarsminister er ministeren den øverste ansvarlige for Beredskabsstyrelsens varslingssystem – det bliver benyttet omtrent 15 gange årligt – og ansvarlig også for bygningsreglementet. Jeg vil opfordre ministeren til at handle. Vi må agere. Den passive holdning er uholdbar, og jeg betragter det som uholdbart blot at henvise til en tværministeriel arbejdsgruppe, der blev nedsat i 2009. Der er sket meget siden.

Svar:  Jeg mener, man kan have fuld tillid til det danske beredskab. Man skal også huske på, at når der endelig går et sirenevarsel – og det gør der jo, som herre Troels Ravn selv er inde på, heldigvis ikke så ofte – så er hovedbudskabet netop: Gå inden døre, luk døre og vinduer og ventilationsanlæg og søg mere information. Det synes jeg er væsentligt lige at holde fast i. Hvad er hovedbudskabet til borgerne egentlig? Det er: Søg mere information for at høre, hvad det er, man skal gøre, og hvad det er, der pågår. Der vil man så ofte, afhængigt af hvad det er for en ulykke, få tilkendegivelser om, hvad man videre skal foretage sig. Det kan man ikke svare generelt på, for det afhænger selvfølgelig af, hvad det er for en ulykke, vi taler om. Man skal også være opmærksom på, at hvis det endelig handler om, at det er stærkt sundhedsskadelig luft eller forurening, der er tale om, så vil det næppe være tilstrækkeligt bare at slukke for ventilationen. Så skal man sådan set væk. Man skal evakueres eller søge væk ved egen hjælp. Det med »ved egen hjælp« er måske også en væsentlig pointe i den her debat. Det handler om, at når beredskabet udsender et varsel, er det jo ikke, fordi man ikke selv skal tænke sig om og prøve at finde løsninger på, hvordan man kan komme væk fra en given situation. Derfor savner jeg måske også i forbindelse med den her diskussion en melding fra herre Troels Ravn om, hvad det er, han mener der skal foretages.
Kommentar:  Det, jeg kan sige, er, at dansk lovgivning skal overholdes. Uanset hvad det er for borgere, der er i dette land, så skal dansk lovgivning overholdes. Hvor folk færdes, og hvor de opholder sig, og hvordan forældre tager fat i deres børn, vil jeg sådan set ikke gå ind at blande mig i som minister. Det, jeg synes er væsentligt, er at slå fast, at forældre  har  et ansvar over for deres børn. De skal sørge for at opdrage dem, de skal sørge for at danne dem, så de overholder dansk lovgivning. Jeg ønsker ikke en parallellovgivning i forhold til dansk lovgivning. Det er de danske domstole, som er vores retsinstans i Danmark, og det forholder jeg mig til, og det ønsker jeg ikke ændret på nogen måde.

Svar:  Det er jeg meget enig i, men skal jeg forstå det sådan, at ministeren i hvert ikke – modsat Laura Lindahl – er fløjtende ligeglad med, hvem der er inde over det her? For vi ved jo, at Islamisk Trossamfund har været inde over den her bandekonflikt – uden om myndighederne, uden om politiet. Så jeg skal forstå, at ministeren i hvert fald ikke er fløjtende ligeglad med, hvilke aktører der deltager i forsøget på ikke at skabe en fredsaftale, men en våbenhvile, som vi ikke kender betingelserne for?
Kommentar:  Altså, det er jo ikke tilstrækkeligt, og derfor har Dansk Folkeparti også ad flere omgange indkaldt til forespørgselsdebatter om Barnets Reform. Der er også sendt hyrdebrev ud til alle 98 kommuner om netop de udfordringer, der er. Så derfor vil jeg spørge ministeren, om ministeren mener, at der skal iværksættes sanktionsmuligheder, når man ikke overholder lovgivningen og ikke følger lovgivningen. I forhold til intentionerne har vi jo senest haft et fælles forslag til vedtagelse om Barnets Reform, hvor vi netop har skrevet, at hvis det ikke sker, må regeringen sikre, at man fremadrettet benytter de redskaber og sanktionsmuligheder, der findes over for kommuner, der ikke følger og overholder lovgivningen. Det står der i vores fælles vedtagelsestekst. Vil ministeren følge op på den del?

Svar:  Jeg vil starte med at sige, at jeg synes, det er rigtig vigtigt med politisk opmærksomhed, og derfor bifalder jeg egentlig også, at Dansk Folkeparti har været meget stålsatte på at have en række forespørgselsdebatter om lige præcis Barnets Reform. Jeg tror, at man skal overveje meget nøje, hvordan man bruger sanktioner. Lad os bare være helt ærlige om økonomiske sanktioner, eksempelvis i form af dagbøder til kommunalbestyrelsen. Altså, en ung mand som Jørn vil jo have været voksen længe, inden sådan en sag overhovedet er afgjort, og det vil så ikke være noget, som kommer til at have betydning, imens han er ung. Så for mig vil det første ikke være at gå ind og lave økonomiske sanktioner.
Kommentar:  Det sidste synes jeg var rigtig godt, altså at ministeren siger klart og tydeligt, at man er åben over for at gøre op med de her 3 måneder og sige, at det kan være en længere periode. Det vil jeg allerede nu give fuld opbakning til; hvis det skulle vise sig at være muligt inden for grundlovens rammer, bakker Dansk Folkeparti selvfølgelig op om det. Jeg vil næsten sige, at alle tiltag, man kan ryste ud af ærmet, eller alt, hvad kommunerne møder af vanskeligheder, er vi klar til at kigge på og diskutere, altså for at vi kan få set på det her. Jeg vil så spørge ministeren: Var det en idé, at der blev nedsat en særlig enhed, der sådan rent administrativt gik ind, hvis der var en kommune, der havde en udfordring med det her, og med det samme, altså fra dag et, ydede juridisk bistand til, at man kunne få set på, hvordan man kunne få effektueret det her? Det kan være, ministeren kan svare på det.

Svar:  Vi har sådan set tilbudt det, og det kan være, at vi skal have noget mere snak med kommunerne om det her. Vi har også sagt til KL – det har jeg været ude at sige – at vi er klar til at lave en hotline og andre ting. Det var man ikke lige så interesseret i. Hvordan kan vi gøre det? Det, jeg gerne ville have sagt før, var – og det ved herre Peter Kofod og jeg, som jo begge to har været i kommunalpolitik – at der kan være forskellige måder at drive det på. Der kan være nogle jurister i en kommune, der tænker: Vi går lige til stregen og udfordrer alt det, vi kan. Og der kan måske være nogle jurister i en anden kommune, der tænker: Vi må hellere være 10 m på den sikre side af hegnet. Der vil jeg bare opfordre til, og det er jeg sikker på at spørgeren er enig i: Gå nu til stregen og få de her væk.
Kommentar:  Altså, jeg er jo ikke ansvarlig for ydelser på den måde, så der må jeg næsten henvise til beskæftigelsesministeren. Men grundlæggende har ydelser, så vidt jeg husker, ikke været en del af diskussionen om parallelsamfundspakken. Jeg har siddet til alle de forhandlingsmøder, der har været, og deltaget i samtlige af de forløb. Jeg kan ikke huske det, og det kan være, jeg tager fejl, men jeg kan ikke huske, at det har været en del af diskussionen på noget tidspunkt. Men det kan være, at spørgeren er bedre inde i det.

Svar:  Jamen grunden til, at vi er optaget af det her med ydelser, er, at en del af ghettopakken jo er det her med, at vi skal have flere på passiv forsørgelse ud at have et arbejde, så de kan blive en del af et solidt arbejdende fællesskab, og så der er flere i Danmark til at trække læsset og løfte dem, som ikke kan selv. Og derfor er vi jo også optaget af, at flere børn lever i hjem, hvor de oplever, at mor og far går på arbejde. Og det gælder også de børn, der kommer fra familier, som er lidt længere væk fra det her fællesskab. Det er derfor, vi er optaget af den her del, og jeg synes også, at boligministeren burde være optaget af det. For skal vi lykkes med den ghettopakke, vi har, så er det jo ikke bare et spørgsmål om boligmasse. Det er jo alle de her elementer, vi skal sikre at vi får taget med.
Kommentar:  Jamen det jo ikke rigtigt at påstå, at regeringen ikke er optaget af problemstillingen. Det, der er diskussionen, er, hvor langt vi tror vi i fællesskab kan komme. Må jeg bare minde om to ting. Vi har gennemført en skattereform sammen og i fællesskab, hvor vi flytter tallet mærkbart, ikke mindst ved beskæftigelsesfradraget og ikke mindst via et forhøjet beskæftigelsesfradrag for enlige forsørgere. Og når begge parter i den her diskussion har været optaget af det, er det selvfølgelig, fordi vi godt ved, at der er en sammenhæng mellem skattesystemet og vores kontanthjælpssystem. Må jeg ikke også minde om, at vi har aftalt en kontanthjælpsreform sammen, som træder i kraft per 1. januar 2014, hvor vi har et meget stærkt fokus på at flytte unge fra kontanthjælp til uddannelse. Der er ikke nogen tvivl om, at vi alle sammen er optaget af den her problemstilling. Det, jeg appellerer til, er at få proportionerne på plads, for når det for 98 procent af danskerne klart kan betale sig at gå på arbejde, er det vigtigt at få nævnt det tal, når vi har den her diskussion.

Svar:  Jeg kan forstå på ministeren, at det er meget vigtigt at få nævnt det tal. Men det ændrer jo ikke ved, at der stadig væk er 48.000, som går på arbejde, og som har mindre end 1.000 kroner ud af at gå på arbejde. Og det ændrer jo ikke ved, at hvis vi skal have nogle flere til at komme ud på arbejdsmarkedet, skal det kunne betale sig at arbejde. Det er jo rigtigt, at vi har lavet en skattereform sammen. Vi har lavet en kontanthjælpsreform sammen. Spørgsmålet er jo, om ikke vi så skal være enige om at gå videre. Så mit spørgsmål til ministeren i dag er: Ønsker regeringen at gå videre for at sikre, at det fortsat og i højere grad skal kunne betale sig at arbejde?
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Det er der ikke, og så går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. For stemte 109 (S, DF, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Kommentar:  Nu står vi bare i en situation, hvor det ikke er sådan, at den samlede detailhandelsbutik ikke er særlig hårdt ramt. Det er faktisk 49 procent, der forventer at skulle skære ned på medarbejderstaben, og det er jo ikke sådan, at bare fordi man stadig væk har én butik åben, kan det dække hele indtægten ind i de butikker, der måtte ligge i butikscentre. Så der er en reel bekymring. Kan regeringen i stedet for kigge på at indføre nogle krav til dokumentation eller nogle revisionskrav, så man kan imødekomme den bekymring, som ministeren har, i lyset af at der er forskel på cvr-numre og p-numre?

Svar:  Jeg ved ikke, om jeg fik det sagt sådan. I så fald er det ikke præcist nok af mig at sige, at én butik i en gågade skal kunne opveje én butik inde i et storcenter. Altså, hvis man har to butikker og den inde storcenteret er lukket, er det jo givetvis sådan, at det samlede cvr-nummer rent faktisk gør, at man kan komme ind i kompensationsordningen, fordi man har tabt så meget på hele cvr-nummeret, at man kan komme ind. Det er bare lige for at understrege, at det, at man har en butik, et p-nummer, i et storcenter, ikke gør, at man er udelukket fra støtten. Jeg er meget varsom med at gå meget længere, for det er vigtigt, at vi kan kontrollere sagsbehandlingen og har noget solidt at læne os op ad. Der er cvr-nummeret altså det solide i den her sammenhæng.
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. (Afstemningen foregik på den i forretningsordenen § 35, stk.2, 1.pkt., foreskrevne måde, men efter formandens beslutning således, at medlemmerne kom ind i Folketingssalen i små grupper ad gangen for at afgive deres stemme). For stemte 96 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, Uffe Elbæk (UFG), Rasmus Nordqvist (UFG) og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Kommentar:  Nu må jeg beklage, at jeg ikke fik fat på de konkrete tal. Jeg synes, jeg hørte det, som om det var 891 million kroner for 2015 og nogenlunde i samme størrelsesorden for 2016 – til ren tilgængelighed. Men grunden til, at jeg spørger, er i virkeligheden også, at den her boligaftale er regeringen med i, og det er ministerens parti også, og der er jo en meget stor understregning af behovet for, at man skal kunne komme ind i almene boliger, altså at de skal være tilgængelige for folk, der har et handicap. Man har sat 400 million kroner af for hvert år, og så vidt jeg husker, strækker det sig over 7 år, 6 år i hvert fald. Det er jo et ret stort beløb og en ret stor prioritering. Mener ministeren, at den prioritering i tilgængelighed i de almene boliger, som ligger her, er så vigtig, at man eksempelvis skulle foretage den samme prioritering i tilgængelighed for personer med handicap i almindelige boliger, altså eksempelvis parcelhuse?

Svar:  Jeg synes, jeg har lidt svært ved at vurdere det spørgsmål, som stilles. Har det ikke lidt karakter af: Hvad er højest – Rundetårn eller et tordenskrald? Jeg ved ikke, hvordan jeg meningsfuldt skal kunne svare på det spørgsmål. Man bruger de midler, som er afsat, og man opnår et resultat med de midler, som er afsat. Er det nok, eller er det ikke nok? Altså, man kan altid gøre mere, hvis man har flere midler, men de midler, som er afsat, er jo afsat i en prioriteret orden, i forhold til at midlerne også kunne bruges på noget andet, som man også synes er vigtigt. Så jeg har meget svært ved at svare på spørgsmålet.
Kommentar:  Jamen som minister, også selv om man kun er fungerende minister, bliver man altid smigret af ros. Jeg tror nu, at rosen skal tilfalde det brede danske folkestyre, altså for, at der heldigvis i Danmark er en kæmpestor interesse for kulturpolitik, og det er også afspejlet her i Folketinget, hvor mange partier har lagt vægt på at kæmpe de her kedelige omprioriteringsbidrag ud af finansloven. Der har vi nogle stærke støttepartier, der har lavet et meget anerkendelsesværdigt stykke arbejde for at få det ud, så tak til dem. Kultursolidaritet handler om at få flere med om bord, og det er sådan set også det, der lægges op til, altså at Det Kongelige Teater laver noget sublimt, men at flere skal have glæde af det.

Svar:  Tak. Igennem tiden er socialdemokratiske ledere som Anker Jørgensen, Jens Otto Krag og Viggo Kampmann gået ind for, at ligesom den fineste af den fineste kultur også skulle ud til de fleste. Mener den fungerende kulturminister også det? Og hvilke tanker gør ministeren sig i den forbindelse om at styrke Det Kongelige Teaters rækkevidde i befolkningen?
Kommentar:  Tak. Jeg vil gerne igen rose ministeren, og havde miljøministeren været lige så fremkommelig som erhvervs- og vækstministeren, havde bornholmske fiskere haft helt andre muligheder for at kunne beholde deres arbejdspladser. Jeg tager det også som et lille tegn på, at ministeren tager det her alvorligt og får mulighederne undersøgt. Men indtil da – indtil vi kan få løst op for det her, indtil ministeren får undersøgt, hvad der er af muligheder, indtil man finder ud af, hvordan man kan være med til at understøtte den sunde del af erhvervet finansielt – vil ministeren da i regeringen, som jo er et kollektiv, tage op, om man skulle overveje at kompensere de bornholmske fiskere midlertidigt, som de gør i Sverige, således at man ikke lukker ned for nogle sunde arbejdspladser, fordi fiskerne på den korte bane har et likviditetsbehov, de ikke kan få opfyldt nogen steder?

Svar:  Altså, jeg har ikke indsigt nok i det til at vide, hvor stor problematikken er med de her sæler kontra kompensation og andet, så det vil jeg nødigt byde ind på. Jeg ved, at miljøministeren er optaget af, at der også skal være en fremtid for fiskeriet, herunder også blandt andet for Bornholms vedkommende er optaget af, at vi erhvervsmæssigt kigger på Bornholm med henblik på at udvikle hele fødevareerhvervet derovre. Det er i hvert fald der, regeringen ser muligheden for, at vi kan skabe en fremtidig vækst. Det indbefatter selvfølgelig også fiskeriet. Så der er ikke nogen modstrid mellem tingene her. Men jeg skal ikke gøre mig klog i forhold til kompensationsordninger inden for miljøområdet. Det er ikke mit gebet.