kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Det er interessant, for for det første bygger spørgsmålet på en forkert præmis. Hvad menes der med hardcore bandemedlemmer? Det er rigtigt, at der er en lille del af bandemedlemmerne, som har valgt det som en kriminel løbebane og sandsynligvis vil være kriminelle det meste af deres liv, og som ikke vil være modtagelige for exitprogrammer eller en resocialiserende indsats. Og så er der den store del af bandemedlemmerne; blandt andet kan vi se i forhold til indvandrerbanderne, hvor der er en enorm gennemstrømning, at der er en lang række folk, som er modtagelige for en resocialiserende indsats. Så i forhold til det der med bare at tale om hardcore bandekriminelle vil jeg sige, at der er tale om en langt mere broget gruppe end det, som spørgeren giver udtryk for. Så handler det om, at hvis vi ønsker, at folk skal begå mindre kriminalitet, skal vi jo også gøre det, der virker. Og undskyld mig, ved for eksempel at lave sådan et opholdsforbud og forhindre folk i at færdes i det område, hvor deres familie bor, deres netværk bor, eller der, hvor de har en bolig, som er afgørende for, at folk forlader en kriminel løbebane og begiver sig ind på en vej, hvor de vil være lovlydige borgere, der bidrager positivt til samfundet, går man jo netop ind og ødelægger det arbejde, og så skaber man da mere og ikke mindre kriminalitet. Så hvem er det, der gør noget for borgerne her? Er det Venstre, som vil vedtage sådan et forslag her, som ikke har nogen virkning, men som kan være decideret skadeligt, eller det Enhedslisten, som foreslår at gøre de ting, der rent faktisk virker i forhold til at bekæmpe kriminaliteten? Det er i hvert fald ikke Venstre, som trækker det længste strå her. Hvis man bare skal føre symbolpolitik, som ovenikøbet kan have en skadelig virkning for det resocialiserende arbejde, så er det et problem, synes vi fra Enhedslistens side.

Svar:  [Lydudfald] er enige om, hvem der kan resocialiseres, og hvad begrebet resocialisering dækker over. Men når nu herre Rune Lund står og påtager sig rollen som den, der skal vurdere, om et menneske skal resocialiseres eller ej, så kan jeg jo kun forstå det på den måde, at herre Rune Lund ikke har tiltro til, at det er dommerne, der skal foretage den her vurdering. For forslaget her lægger jo netop op til, at retten  kan  idømme et opholdsforbud. Så skal jeg opfatte det her således, at herre Rune Lund ikke har den tiltro til dommerstanden i Danmark – altså at de er i stand til at vurdere, om et menneske, et bandemedlem, kan resocialiseres eller ej og dermed skal idømmes et opholdsforbud eller ej?
Kommentar:  Tak for svaret. Jeg er sådan set mest interesseret i at rejse en debat om omprioriteringsbidraget og om, hvad det har haft af konsekvenser. Derfor synes jeg selvfølgelig, at det var meget interessant, at den tidligere uddannelsesminister, som selv havde siddet på området og set konsekvenserne af det her omprioriteringsbidrag, ligesom selv sagde, at det må være på tide nu, at det her hører op, og at den anbefaling vil jeg ligesom gerne give videre. Jeg så det lidt som sådan en sidste tjeneste til de studerende i Danmark fra uddannelsesministeren, og det blev jeg glad for. Når jeg kigger på omprioriteringsbidraget og de konsekvenser, det har haft, er det jo mere end bare 2 procent Det er 2 procent om året, og det er jo 2 procent om året hele vejen frem til 2021. Og efter hvad jeg har kunnet finde af beregninger, svarer det til cirka 14,7 milliard kroner Så det kan godt være, at 2 procent lyder af lidt for dem, der sidder og lytter med på tv fra Folketinget, men 14,7 milliard kroner fører jo til færre timer, der fører til mindre feedback, det betyder tusind færre lærere på ungdomsuddannelserne i Danmark, det betyder flere studerende i klasserne, og det betyder færre mundtlige eksamener. De ting er jo konsekvenserne af de her besparelser, og de er konsekvenserne af, at regeringen nærmest har set uddannelserne som en uudtømmelig brønd, når man skulle finansiere andre initiativer. Jeg kunne egentlig godt tænke mig at høre ministeren, om ministeren, ligesom den afgåede uddannelses- og forskningsminister, tror, at de her besparelser har haft nogle konsekvenser for uddannelserne, og at det kan være negative konsekvenser.

Svar:  Der har siden engang i 1980'erne – jeg kan desværre ikke huske præcis hvornår – været effektiviseringsrunder, hvor Finansministeriet har bedt ressortministre og i øvrigt også sit eget departement om at blive 1 eller 2 eller 1½ procent mere effektivt hvert år. Og hvis man tager det over hele perioden, burde det føre til, at vi ikke havde nogen offentlig sektor i dag, hvis den logik, som herre Jacob Mark tager frem, skulle være rigtigt. For så skulle man nærmest have ført en politik, hvor man kun reducerede budgetter. Sagen er, at det ikke er en besparelsesprocent, det er en omprioriteringsprocent. Det betyder, at man bruger pengene et andet sted. Og der er blevet tilført massivt med midler over de sidste 10 år til uddannelsesområdet. Hvis man tager det i bruttotal inden for ungdoms- og videregående uddannelser, ser man, at tallet er steget – i inflationsrensede tal – fra 25,3 milliard kroner i 2008 til 31,4 milliard kroner i 2018, når man tager alle de udgifter med, der er på området, inklusiv SU. Det synes jeg faktisk er en fremgang og ikke en tilbagegang.
Kommentar:  Kan ministeren bekræfte, at der den 3. september indgik et tilbud fra ISS om, hvorledes man eventuelt kunne komme ud af kontrakten, og et tilbud på, hvordan man kunne løse samarbejdet fremadrettet?

Svar:  Der er jo gjort rigtig mange øvelser for at løse de samarbejdsvanskeligheder, som der jo åbenlyst er. Der er gjort rigtig, rigtig mange forsøg på det, men klagerne bliver ved med at være der, og det synes jeg ikke er rimeligt over for vores soldater og frivillige, som løser rigtig, rigtig vigtige opgaver. Det er jo baggrunden for, at jeg har givet mandat til, at Ejendomsstyrelsen sammen med kammeradvokaten kan få afdækket de juridiske forhold. Men lad mig sluttelig sige, at regningen altså ikke må ende ved vores soldater – regningen må ikke ende ved vores soldater – og man kan jo ikke bare hoppe ud af en kontrakt midt i det hele, hvis det så betyder, at det er de penge, vi skal bruge på materiel til soldaterne og yderligere kolleger til soldaterne, der så skal ind at dække det slip, der måtte være.
Kommentar:  Ja, det undrer mig ikke, at ministeren svarer, som ministeren gør, men det her er jo en lempelse af udlændingepolitikken. Det er jo sådan, at før valget havde vi en stram udlændingepolitik, blandt andet ændrede vi fra at have en meget markant integrationspolitik til at have en hjemsendelsespolitik. Vi skal opføre os ordentligt over for de her mennesker, som kommer til Danmark og har behov for ophold og beskyttelse, og vi synes også i Dansk Folkeparti, at hvis man har en arbejdsevne og kan bruge den, mens man er her, og bidrager til fællesskabet, faktisk måske også skaber sig en formue, som man kan tage med hjem senere hen og bruge til at genopbygge sit hjemland med, er det faktisk rigtig positivt. Men det, man lægger op til i finansloven her, og det, som nu også kommer igennem, er, at man kan opretholde sit opholdsgrundlag i Danmark, hvis man er i beskæftigelse, og det er en udfordring, fordi det netop gør, at man går på kompromis med hjemsendelsespolitikken. Nu kan man komme ud, og man vil også få nogle mennesker, som er desperate for at få lov til at beholde et job; som er desperate og vil arbejde for enhver pris, hvis de ikke ønsker at blive hjemsendt. Kan ministeren ikke se, at det godt kan være, at man kalder det erhvervspolitik, ja, at det er en arbejdskraft, der kan blive i en virksomhed, men at der også er tale om nogle mennesker, som kommer i en forfærdelig situation, for nu er det pludselig deres arbejdsgiver, der bestemmer, om de kan blive i Danmark eller ikke blive i Danmark. Det her handler overhovedet ikke om erhvervspolitik; det her er udlændingepolitik. Der er truffet en beslutning om, at når ens opholdsgrundlag ikke længere er til stede i Danmark, skal man selvfølgelig rejse hjem. Når det, man er flygtet fra, ikke er der mere, skal man rejse hjem med de kompetencer, som man meget gerne må have fået, mens man har opholdt sig i Danmark, og bruge dem i det hjemland, man kommer fra. Men det, man gør med ordningen her, er, at nu er det ikke os, staten, regelsættet, der afgør, om man skal hjemsendes, nu er det ene og alene arbejdsgiveren. Er det ikke en meget, meget stor magt at give til en arbejdsgiver over for en arbejdstager?

Svar:  Jeg vil starte med at sige, at der nu egentlig ikke er så meget nyt i det her. Det er også sådan i dag, at hvis man ikke mere har brug for beskyttelse, inddrager myndighederne opholdstilladelsen. Hvis man så har et arbejde i dag, hvor man tjener mere end 35.000 kroner om måneden, kan man blive her på en erhvervsordning. Hvis man har en uddannelse, som er efterspurgt i Danmark, for eksempel som sygeplejerske, vil man også kunne blive her. Det nye bliver så, at der kommer en tredje mulighed, nemlig at hvis man har været 2 år i beskæftigelse samme sted, inden man får inddraget sin opholdstilladelse, kan man blive her. Jeg har lige prøvet at undersøge, hvor mange af dem, der har fået inddraget opholdstilladelsen de seneste år, som har haft 2 års beskæftigelse, og det er faktisk under 2 procent af dem, der har fået den inddraget.
Kommentar:  Vi har faktisk kigget på alle de modeller, vi har kunnet finde frem fra andre europæiske lande. Vi har selvfølgelig også kigget på ligestillingsloven, som vi også har talt om. Hvad kan vi gå ind at gøre der? Vi har også kigget på statens bestyrelser, vi er gået i dialog med erhvervslivet for at lade os inspirere der, så vi har faktisk kigget på rigtig, rigtig meget. Vi har også kigget på Komiteen for god Selskabsledelse for at se, hvilke erfaringer de har der. Så vi har kigget på et meget, meget stort, bredt og forskelligt udvalg af tiltag, som man eventuelt kunne bruge. Det er jo den proces, som jeg har nævnt rigtig, rigtig mange gange, vi er i fuld gang med. Ordføreren bliver selvfølgelig også inviteret til forhandlinger på et tidspunkt, og allerallersenest til efteråret vil vi fremlægge noget konkret. Det har jeg sagt igennem rigtig, rigtig mange måneder, og jeg vil gerne blive ved med at gentage det, for det er en proces, vi er i, og jeg lover, at der selvfølgelig kommer en invitation. Den er der allerede, og jeg lover også, at der senest kommer noget til efteråret.

Svar:  Mange tak formand. Vil ministeren redegøre for, hvordan regeringen ser sig i stand til at svare på Kommissionens spørgeskema om ulige kønsfordeling i virksomhedsbestyrelser i EU, når regeringen først til efteråret vil lægge sig fast på indholdet i en dansk model for flere kvinder i bestyrelser?
Kommentar:  Det er jeg tilfreds med. Jeg synes jo, det er helt forkert, at kød fra grindehvaler, som er produceret mere sådan naturvenligt, dyrevelfærdsvenligt, økologisk end andet kød, er det kød, som vi har flest begrænsninger på, når det skal flyttes til Danmark. Det er jo i mine øjne helt forkert og næsten grotesk. Så jeg glædes over, at vi kan mødes og drøfte, hvordan vi kan løse det problem.

Svar:  Tak. Jeg vil da sige, at der i det hele taget, også med andre vilde dyr, er nogle krav, både til beskyttelse og regulering i det hele taget, så det er sådan set ikke specifikt i forhold til grindehvalerne. Men selvfølgelig er jeg også optaget af, at vi kan have en fornuftig og god dialog om det. Også selv om vi har nogle EU-regler, som vi ikke fra Danmarks side har planer om at ændre på, synes jeg, det er fornuftigt, at vi kan mødes og tage en snak om det konkrete, som spørgeren er optaget af.
Kommentar:  Så hvis de europæiske banker har 410 milliard kroner på spil – og vi ved jo begge to, at det ikke bare er 410 milliard kroner, for der er forskellige instrumenter til at få penge til at yngle og så videre – som de selvfølgelig taber, hvis der kommer en ny krise, vil det ikke have en eller anden opdragende effekt eller incitamentsstruktur, tror jeg at nogle kalder det. Det vil det ikke have. Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at herre Nikolaj Villumsen mener, at det er et bedre alternativ ikke at få en bankunion, ikke at få en fond, ikke at få et europæisk tilsyn og strammere regler, at det altså er et bedre alternativ at gøre ingenting. For der kommer jo ikke til at ske noget andet, hvis det her ikke kommer på plads. Det er jo det, vi har lige nu, og det er et rigtig godt skridt fremad.

Svar:  Situationen er jo den, at vi har en mulighed for at gøre det bedre. Vi kunne stramme bankreglerne, og vi kunne regulere bedre. EU har gjort det internationale minimumsdirektiv for, hvad der skal være af bankregulering, til et maksimumsdirektiv. Det vil selvfølgelig betyde, at vi skulle bryde med EU's kapitalkravsdirektiv for at få lov til at stramme reglerne over for bankerne. Jeg synes, at vi skal tage den kamp. Jeg synes, at vi skal opdele de danske banker, og jeg synes, at vi skal have en statsbank, sådan at man kan være sikker på, at man kan have sine penge et sted, ligesom man i gamle dage kunne have dem i Girobank, hvor pengene ikke bliver spillet væk. Så kunne vi blive fri af Danske Banks eller andre bankers skalten og valten med pengene og undgå fremtidige finanskriser. Jeg bliver nødt til at sige til SF, at det, der undrer mig så meget, er, at vi 6 år efter en krise, hvor vi har set, at finansmarkederne har fået alt for meget magt i forhold til demokratiet, står i den situation, at man tager magten over, hvordan vi regulerer vores banker, og over, hvilke banker der skal reddes, og hvilke banker der ikke skal reddes, og giver den til ikkefolkevalgte i Den Europæiske Centralbank. Det er da at gøre det fuldstændig modsatte af det, vi burde gøre, nemlig at fremme demokratiet.
Kommentar:  Jamen det skal der simpelt hen være. Jeg tænker, at hele den tankegang, der er fra denne regeringens side, er, at børnene skal være i fokus, og det at være barn og lære at læse og få adgang til den skattekiste af eventyr, der ligger i litteraturen, er helt, helt afgørende. Vi er utrolig glade for den læsestrategi, som Danmarks Biblioteksforening er kommet med. Så det var ikke en reference til, at der var løftede pegefingre i den. Det var bare en påmindelse om, at vi generelt skal passe på, når vi kommer til den her diskussion, og lade være med at irettesætte eller tale ned til nogle af dem, der ikke får læst så meget, men hellere få fortalt, hvor begejstringsvækkende det er at læse god litteratur. For det er en sand fornøjelse, og flere burde gøre det.

Svar:  Lad mig lige slutte af i den her omgang med at sige, at det rent faktisk kun er 20 procent af de danske skoleelever, der sådan rigtig godt kan lide at læse. Hvis vi kigger på de udenlandske tal, kan vi se, at de er på omkring 40 procent, helt præcis 43 procent Så man kan sige, at der virkelig er plads til forbedring. Jeg vil gerne uddybe det: Betyder det, at der i finansloven vil blive sat midler af til det her?
Kommentar:  Det er jo en sag, der har været diskuteret i Folketinget på mange forskellige måder. Så vidt jeg er orienteret, har klima- og energiministeren også deltaget i samråd om det her spørgsmål. Men jeg synes da, det er ærgerligt, at Venstre affejer den principielle drøftelse, som det her brev var udtryk for. Nu er det jo ikke mig, der skal stille spørgsmål i dag, men jeg synes da, at det, i en debat, hvor vi har nogle runder af den her karakter, kunne være interessant at høre Venstres overvejelser om det her principielle spørgsmål. For os har det her brev – og det var jo derfor, der var anledning til at stille spørgsmålet – ikke handlet om den konkrete sag; det har handlet om, hvorvidt Rigsrevisionen uden normer om det i øvrigt kan gå ind og vurdere det lovforberedende arbejde, og det har dybest set handlet om, hvilket ansvar Folketinget har for de love, vi vedtager. Det synes jeg er en relevant og meget principiel diskussion, som jeg naturligvis også håber at Danmarks største parti vil deltage engageret i.

Svar:  Det vil vi gerne, den dag den diskussion kommer. Nu har vi en diskussion om det konkrete. Når regeringen, selvom det sådan set går imod den måde, man har gjort det på før, forsøger at hemmeligholde interne papirer og processer fra rigsrevisor, og når statsministeren ikke her i dag vil svare på mine konkrete spørgsmål, får man jo bare en lidt dårlig fornemmelse. Derfor spørger jeg bare lige for tredje gang i et forsøg på at få et svar: Hvornår blev statsministeren første gang opmærksom på, at regeringens solcellelov medførte helt ukontrollerede meromkostninger?
Kommentar:  Det her forslag går jo også ud på at udtrykke en principiel holdning her fra Folketingets side over for regeringen om, at man ønsker, at regeringen skal fremsætte et lovforslag, der skal fjerne ejendomsvurderingen, og så komme med løsninger på de udfordringer, det giver på nogle andre områder. Den debat tager vi jo, når det lovforslag bliver fremsat i en ny samling, men debatten her skal handle om, om man er enig i at afskaffe ejendomsvurderingen og så finde en løsning på alt det andet. Det er jo det, vi skal debattere i dag og stemme om senere, så det er det, Socialdemokraterne skal have en principiel holdning til.

Svar:  Jeg er helt på det rene med, at Venstres ordfører ikke nødvendigvis har læst beslutningsforslaget til ende, det er jo på mere end en side. Jeg bliver bare nødt til at sige, at det, Venstres ordfører siger, er noget sludder. Det, vi diskuterer, er ikke det principielle. Det, vi diskuterer, er det beslutningsforslag, vi står med, og hvis Venstres ordfører havde læst det, ville Venstres ordfører have kunnet konstatere, at der på side 2 er en lang række beskrivelser af, hvordan man mener det skal implementeres. Når vi skal diskutere det, bliver vi selvfølgelig nødt til at diskutere: Hvordan kommer det så til at virke? Hvilke svagheder er der? Hvilke problemer er der? Hvordan kan vi håndtere dem? Så hvis man læser mere end den første side, bliver debatten meget mere løfterig.
Kommentar:  Så når man den 6. januar og i går kunne læse i artikler på Altinget, at ministeren vil opgradere energiforskningen, at ministeren lover, at der kommer flere midler til energiforskningen, så kan ministeren altså ikke sige, om vi på noget tidspunkt før 2020, når vi er på den anden side af næste valg, overhovedet indhenter det niveau, vi var på, da ministeren overtog. Det er jo det, jeg ligesom prøver at få frem: Kan vi regne med, at vi når 2015-niveauet, som var regeringens startpunkt? Bliver vi på noget tidspunkt i den her regeringsperiode bedre, end vi var, da regeringen overtog, eller skal vi vente, indtil vi har fået et nyt folketingsvalg, før ministeren tør love noget? Det er jo sådan lidt en bagvendt måde at love noget i næste valgperiode i stedet for at gøre det, mens man har magten.

Svar:  Tak til spørgeren endnu en gang. Vi har givet et tilsagn om, at vi i 2020 når op på et historisk højt niveau for EUDP på 580 million kroner Det er faktisk rigtig, rigtig mange penge. Det er vel det mest ambitiøse niveau, vi nogen sinde har været på med hensyn til EUDP. Det er også min forventning, at vi i de kommende år, når vi skal fordele penge både på finansloven og i forhold til forskningsreserven, så finder yderligere penge til at styrke energiforskningen.
Kommentar:  Men ministeren tager det jo i en forkert rækkefølge. For allerførst går ministeren ud allerede den 25. september og siger, at der er behov for et helt nyt system, for så efterfølgende at invitere forskellige parter ind til at komme i dialog og drøfte, hvordan de nationale test skal være. Hvordan kan man lægge sig fast på konklusionen på forhånd i stedet for at gøre det den anden vej rundt og sige, at nu venter vi først på evalueringen, og så ser vi, hvordan drøftelserne bliver, for derefter at konkludere, hvordan vi indretter et nyt testsystem?

Svar:  Det var sådan set længe før september, for det fremgår af det forståelsespapir, vi har lavet. Så derfor kunne ordføreren egentlig skærpe sin retorik omkring det, eftersom forståelsespartierne helt tilbage i juni måned slog fast, at vi har et ønske om at afskaffe de nationale test i de mindste klasser og gentænke systemet som helhed. Det, der er hensigten med det, er jo simpelt hen at sige, at nu har vi haft det i 10 år omtrent, og vi kan konstatere, at det, der var det fælles formål, stadig er intakt, og at vi ikke løste problemet. Ergo vil vi gerne se på det igen, og det håber jeg da at Konservative Folkeparti vil være med til. Det har egentlig også været min forståelse.
Kommentar:  Men, vil jeg sige til herre Martin Henriksen, jeg prøver sådan set ikke at gå ind i en diskussion om, hvorvidt kravet er rimeligt eller ej – det skal jeg nok komme til i min egen ordførertale. Jeg prøver alene at få herre Martin Henriksen til at reflektere over den pointe, der også blev fremhævet i flere af høringssvarene, nemlig at man altså stiller uddannelsesretningerne jævnt ulige med det her. Og det er jo ikke kun et spørgsmål om evnen til at tiltrække udenlandske studerende. Med det følger også muligheden for at skabe et internationalt studiemiljø. Vi må bare sige – og det tror jeg at alle, der arbejder på uddannelsesområdet, ved – at der da sker en konkurrence mellem de forskellige uddannelsesretninger, om det er universitets- eller professionsbacheloruddannelser eller erhvervsakademierne, om at tiltrække de unge studerende. Det går jeg ud fra at herre Martin Henriksen anerkender. Så vil jeg bare bede herre Martin Henriksen reflektere over, når vi nu hører fra erhvervsakademierne, at de mener, at det her er udtryk for en negativ særbehandling af dem, altså at de stilles ringere, om det slet ikke er et element, der kan bekymre herre Martin Henriksen.

Svar:  Jeg har jo redegjort for, hvorfor jeg synes, det er rimeligt, at der er den forskel. Det er, fordi det erfaringsmæssigt tyder på, at det faktisk er der, hvor vi har haft nogle af de store problemer i forhold til udenlandske studerende, der er kommet under forudsætninger, som de så ikke har levet op til. Derfor synes jeg at det giver meget god mening. Derudover giver det faktisk også rigtig god mening, at vi strammer kravene, for det sikrer jo, at de udenlandske studerende, der så kommer, er ressourcestærke. Når de har bestået en sprogprøve, inden de kommer, så fortæller det også meget godt om, at de har gode forudsætninger for at følge den uddannelse, som de rent faktisk er skrevet ind på. Det kan jo være med til det, som vel er hele pointen med, at man får udenlandske studerende til Danmark, nemlig at man får et bedre uddannelsesmiljø, at man får løftet uddannelserne rent fagligt, fordi man er sikker på, at de udenlandske studerende, der kommer, uanset om det er på et erhvervsakademi, en erhvervsuddannelse eller på et universitet, rent faktisk også er nogle, der bidrager til at udvikle uddannelserne. Det er almindelig sund fornuft. I øvrigt handler det jo om, som jeg også har været inde på flere gange, at når vi kan se, at der er et hul i udlændingelovgivningen, som nogle forsøger at misbruge, så er det selvfølgelig Folketingets opgave at sørge for, at man går ind og lukker det hul – om ikke andet i hvert fald forsøger at begrænse det. Det er selvfølgelig beklageligt, at blandt andet Socialistisk Folkeparti, men også Socialdemokraterne, ikke ønsker at deltage i det arbejde.