Kommentar:  Tak for debatten her i dag, og tak til de partier, som umiddelbart er klar til at støtte det, og også tak til de partier, som har åbnet muligheden for en beretning. Jeg synes, det er vigtigt, at vi får en digital børnebeskyttelseslov. Jeg tror, det bliver en bølge udeomkring i verden. I USA er man jo, som det også står beskrevet i beslutningsforslaget, ret langt. Man har lavet udkastet til et lovforslag, som også har været med til at inspirere det her beslutningsforslag. I flere lande er man begyndt at kigge på nogle ting. Så jeg tror, det bliver en bølge, og det er jo et spørgsmål, om man vil være first- eller lastmover i den sammenhæng. Jeg synes, der er rigtig mange positive ting at sige om de digitale muligheder, vi har i dag, men jeg tror efterhånden også, at vi kan se, at vi har nået et punkt, hvor vi er nødt til at regulere, og det er vel også det, der er baggrunden for de to arbejdsgrupper, som er nedsat af regeringen til at kigge på noget af det her. Men jeg synes også, at det altid har været sådan i Danmark, at vi har anerkendt, at børn har et særligt beskyttelsesbehov, og det er jo lige præcis det, som det her forslag også prøver på at anerkende. Da Jyllands-Posten skrev en artikel om forslaget her, havde de blandt andet interviewet en familie, som havde en regel om, at deres 9-årige søn måtte spille 1 time hver dag og sammenlagt 10 timer om ugen, ud over det, han spillede i sfo'en. Med andre ord havde de faktisk forsøgt at sætte nogle rammer. Men de oplevede, at det gav ekstremt mange konflikter derhjemme, så nu har de faktisk strammet reglerne, så han kun må spille i weekenden. Og det, faren fortalte, var, og nu citerer jeg: Vi oplevede, at den ene time, han måtte spille, kom til at fylde hele dagen. Han var ikke interesseret i at have legeaftaler eller fritidsaktiviteter. Han tænkte på spil fra morgen til aften, og når han var færdig med at spille, var han apatisk og kunne ikke få idéer til, hvad han så skulle lave. Han blev opslugt i en grad, så det ikke var godt. Han kedede sig, og han syntes, at spiluniverset var mere spændende end virkeligheden. Jeg tror, rigtig mange familier kan genkende den situation, og jeg er sikker på, at den familie ikke er alene om at føle, at børns spil eller forbrug af digitale produkter fylder rigtig meget og tager meget af børnenes tid. Og det er der jo en grund til, for rigtig mange af dem er indrettet på en måde, så de nøder børnene til at bruge mere tid, uploade mere indhold eller foretage flere køb, med andre ord så udsætter de børnene for det, der hedder adfærdsdesign. Vi kan også se fra undersøgelser, at børnene faktisk selv synes, at det fylder meget og også for meget. Ifølge VIVE's undersøgelse har op mod 40 procent af pigerne forsøgt at bruge mindre tid på nettet, uden at de er lykkedes med det. Det sker jo faktisk også, at børn fravælger – viser den samme undersøgelse – fritidsinteresser, sport, fordi de hellere vil bruge tiden digitalt, eller de har konflikter med andre børn eller søskende om det og lyver om, hvor meget tid de bruger på de sociale medier. Jeg synes, det vel ligner det, man kalder digital afhængighed, og jeg synes, det kalder på regulering. Børn og unge kan ikke gennemskue, hvad det er, de bliver udsat for, og hånden på hjertet tror jeg faktisk også, at en hel del af forældrene ikke kan. Hjemme hos os er der også begrænsninger. Når der skal hentes et nyt spil, er mine sådan retningslinjer: Er det gratis? Vi gider nemlig ikke at betale for det. Og: Er det for børn? Og jeg ved jo inderst inde godt, at der ikke er noget, der er gratis. Når digitale produkter er gratis, er det, man betaler med, sine data, og data kan bruges til at lokke dig til at købe ting, der forbedrer dit spil, eller til at målrette reklamer mod dig. Jeg forstår heller ikke altid, hvordan jeg skal slå de datasamlende funktioner fra, og jeg tror, at jeg ikke er alene. Derfor er jeg kommet til den konklusion, at vi bliver nødt til at bygge sikkerheden ind i produkterne fra starten, så det bakker op om de digitale rammer, de fleste forældre trods alt forsøger at bygge op omkring deres børn, for eksempel skal dataindsamling være slået fra i starten, i stedet for at det er slået til. På den måde bliver man nødt til at foretage et aktivt tilvalg. Og de skal ikke kunne bruges til at målrette mod børn. Så er der nogle, der vil spørge: Hvorfor lader vi ikke børnene have den der iPad i fred og indser, at børnene aldrig vender tilbage til den tid, hvor man havde legeaftaler og gemmeleg i Lilleskoven med alle de andre børn fra kvarteret? Jeg tror ikke på, at vi kommer tilbage til den type barndom, men jeg vil vove at påstå, at vi ikke kan vende det blinde øje til de trivselsproblemer, som børn får ud af den her overdrevne brug af deres it-produkter. Der må vi være de voksne og stille krav til produkterne, for når børn er villige til at overlade deres Snapchat og koder til andre børn, så de kan pleje den, mens de ikke selv kan, for at vedligeholde deres streaks, så synes jeg altså, at det går for vidt. Jeg vil ikke nævne alle de krav, vi kan stille, og jeg ved også, at der er flere, der ikke er enige i dem alle sammen, men jeg tror, som jeg sagde før, at det her bliver en bølge verden over. USA er på vej med noget, flere andre lande kigger på delelementer, og nogle har gennemført noget – og jeg synes jo, at vi kan vælge, om vi vil overhale USA og vedtage, at vi vil lave vores egen lov hurtigere. Jeg synes i hvert fald, at det værste alternativ er at lade børn sejle deres egen sø på nettet. Det skal vi i hvert fald ikke. Jeg synes, vi skal være et foregangsland i Danmark, og Mikkel Flyverbom, som faktisk er professor på det her område, i kommunikation og digitale forandringer, på CBS og medlem af djøf's tech-kommission sagde her om forslaget i Jyllands-Posten: »Det kan ikke afskrives som en lille dansk fiks idé, for det er en bølge, der bruser frem i Australien, USA og diskuteres i EU-Kommissionen. Der er en farlig alliance mellem kommercielle techvirksomheder og adfærdsdesign, der påvirker folks handlinger, uden at de er klar over det. Det røgslør skal fjernes ...« Men tak for ordene her i dag, tak for debatten, og så håber jeg, at vi kan finde sammen om en beretning om de elementer, vi kan være enige om. Tak for ordet.

Svar:  Tusind tak, og tak for talen. Jeg skulle bare lige høre om noget. Ordføreren nævnte et eksempel fra Jyllands-Posten, tror jeg det var, med en familie, som havde taget hånd om det her, for de syntes, det var et problem, der greb om sig, så de havde nedskaleret det til, at barnet kun måtte få iPad'en i weekenden. Mener ordføreren så netop ikke, at det beviser, at forældrene sådan set godt kan klare det selv? De fik jo løst problemet.