Kommentar:  Som vi talte om før, støtter Danmark bestræbelserne på at mindske afhængigheden af atomvåben og målet om en atomvåbenfri verden. Derfor ønsker vi også, at traktatens formål om ikkespredning af atomvåben, som er hovedhjørnestenen i det internationale samfunds bestræbelser på at hindre spredning af atomvåben og i sidste ende afskaffe disse våben, ikke kun støttes, men at også alle lande tilslutter sig. Vi kan ikke tvinge nogen lande til at være med, men vi kan bilateralt og via vores medlemskab af internationale organisationer, for eksempel FN og EU, arbejde for at komme tættere på målet om universel tilslutning. Et væsentligt element, som jeg også sagde under det tidligere spørgsmåls besvarelse, er at få de stater, der i dag ikke er parter i NPT-traktaten, til at tiltræde den. Det gælder også Israel. Derfor tog jeg også emnet op under mit besøg i Israel for et par uger siden. Under mine samtaler med både premierminister Netanyahu og udenrigsminister Lieberman lagde jeg vægt på betydningen af ikkespredningstraktaten og opfordrede Israel til at tiltræde traktaten. Som jeg også sagde tidligere, men som jeg meget gerne gentager, da det jo er lige så fyldestgørende at svare på det under dette spørgsmål, støtter vi også resolutioner i FN og i IAEA, som udtrykker opbakning til etablering af Mellemøsten som en zone fri for masseødelæggelsesvåben. Men det er vigtigt, at hele Mellemøsten er omfattet. Og Danmark og de øvrige EU-lande, som vi koordinerer tæt med, ser gerne, at den igangværende NPT-konference kan bidrage til at skabe de rette betingelser for det videre arbejde mod Mellemøsten som en atomvåbenfri zone.

Svar:  Tak. Jeg synes, at det er helt utroligt, at jeg ikke engang kan få udenrigsministeren til at sige et ord om, at regeringen i det mindste anerkender, at Israel besidder atomvåben, og har en strategi i den forbindelse, at man altså ikke lige nu kan anerkende, at Israel ifølge samtlige eksperter, CIA og alle andre af vores samarbejdspartnere besidder atomvåben i et omfang som Storbritannien. Israel har atomvåben med en rækkevidde på 8.000 km, man er i stand til at ramme samtlige af de mål, der er i Mellemøsten, og man er faktisk også i stand til et strike to, fordi man har ubåde, der besidder evnen til at fyre atomraketter af. Så nævner ministeren selv Iran som et eksempel, og det synes jeg sådan set er et meget godt eksempel på, hvor offensiv man kan være, hvor meget man egentlig kan gøre, hvis et land ikke lever op til de internationale regler. Iran har også adskillige gange sagt, at det ikke har et program, som har til hensigt at lave atomvåben. Det vil sige, at vi diskuterer et land, som måske er i gang med at producere atomvåben, og som vi nu overvejer at indføre sanktioner over for, i forhold til et andet land i Mellemøsten, som ikke ligger forfærdelig langt væk fra Iran, og som man ved – det ved amerikanerne og andre af vores samarbejdspartnere også – besidder en meget stor mængde atomvåben allerede. Til det siger den danske regering, at man har nogle samarbejdsaftaler med dem, oven i købet har man handelsaftaler med Israel igennem EU, som er særlig fordelagtige i forhold til aftaler med mange andre lande, som EU har et handelssamarbejde med. Så jeg kunne godt tænke mig at spørge, hvordan det her hænger sammen. På den ene side har man en meget offensiv politik, som jeg synes er rigtig, over for Iran mod en mulig evne til at kunne producere atomvåben, mens man på den anden side over for et andet land, der også ligger i Mellemøsten, og som med al sikkerhed og ifølge al viden besidder atomvåben, for det første ikke siger, at vi ved, at det har atomvåben, og for det andet har handelsaftaler med det, som placerer landet som en særlig fordelagtig nation at samarbejde med for EU – og for Danmark, selvfølgelig.