Kommentar:  Mine børn er i dag 18 og 22 år. I hele deres liv, ja, fra før de blev født, er de blevet fulgt af den samme praktiserende læge. Hun har fulgt dem gennem livet, har set dem vokse op: de er kommet, når de skulle vaccineres; hun har været der, når vi som forældre kom rådvilde og ængstelige, fordi en af dem havde høj feber; hun har talt med dem om deres seksualitet; hun har givet dem råd og vejledning og lyttet til deres fysiske og psykiske problemer, som de ved man kan tale åbent om, for det forlader aldrig lægens kontor. Mine børns læge, som også er min, ved måske ting om mine børn, som ikke engang jeg, deres mor, ved. Jeg værdsætter vores praktiserende læger i Danmark højt, og jeg synes, de gør et fremragende stykke arbejde. Derfor forstår jeg ikke den måde, man har behandlet dem på. OECD's undersøgelser viser, at vi er det land, hvor flest mennesker er tilfredse med de praktiserende læger. Samtidig har vi faktisk et system, som fungerer, og som faktisk ikke koster mere end 4 kroner per borger per dag. Der sker en udvikling i samfundet, og det er naturligt. Det er også naturligt, at lægerne skal følge med i udviklingen. Og jeg tror heller ikke, at der er nogen, der er i tvivl om, at vi er enige om det samlede resultat, bare ikke om måden, det nås på. Ingen er jo imod, at vi skal fremme sundhed i befolkningen, samt at vi skal sikre, at alle har adgang til en læge og man får den behandling, man har brug for. Mange læger er jo netop fulgt med tiden og har indrettet lægeklinikker, som samarbejder med regionerne om laboratorieprøver, samarbejder med kommunerne om medicingennemgang og hjemmebesøg, implementerer ny it og datafangst. De er godt i gang. Man forstår måske også de læger, som ikke har lyst til at ændre for meget ved deres praksis, da de er nået pensionsalderen. Over 15 procent af de praktiserende læger er over 65 år. Jeg frygter, at de drejer nøglen om, hvis man stiller for mange krav her og nu. I Dansk Folkeparti er der specielt tre ting i lovforslaget, som vi sætter spørgsmålstegn ved, og som vi ikke direkte kan støtte. Det første er hele fremgangsmåden. Lærerne bliver sat uden for døren. Man havde en plan fra starten, da overenskomstforhandlingerne gik i gang. Da man ikke kunne få den igennem, opsagde man aftalen med PLO. Ministeren kom med lovforslaget, og det vil sige, at de er blevet sat uden for døren fra starten; de er blevet sat uden for døren i forhandlingerne, behandlingerne og den fremtidige planlægning af arbejdet. Vi mener, at familielægen skal have en direkte indflydelse på arbejdstilrettelæggelsen. At påstå, at regionerne skal kunne stå for det mener jeg er utopi, for de har svært ved at styre deres eget. Vi ønsker, at man får det system, som man kender, hvor der er en ligestilling, så der ikke er nogen, der blokerer. Derfor har jeg også udtrykt ønske om, at hvis der har været blokeringer, vil jeg gerne have en liste over dem. Regionerne vil sikre læger ved at opføre regionsklinikker eller sætte private investorer til at komme ind på markedet. Jeg undrer mig så over, hvad det er for læger, vi skal få til at passe klinikkerne. Igen er det et dårligt tiltag for at få ulighed væk i sundhed, for med den afgørelse vil det jo ikke være danske almenmedicinske læger, der kommer til at forestå opgaven. En anden ting, som vi er bekymret over, er 15-kilometersgrænsen. Hvad sker der med udkantslægen, der mister erhvervsaktive patienter, hvis de fleste søger væk? I Dansk Folkeparti ønsker vi at stille nogle spørgsmål til netop 15-kilometersgrænsen. Vi synes, at det er rigtig godt, at man kan gå ud over grænsen, hvis lægen har nok patienter, hvis der er fyldt op og man kan få en, der ligger tættere på. Men hvad sker der så, den dag man går på pension, hvor vi også ved, at man forlanger, at lægen skal kunne komme på hjemmebesøg, hvis man har været indlagt osv.? Hvordan ser man den overgang? Det er nogle af de spørgsmål, jeg vil stille til sagen. Den tredje ting, vi vil spørge ind til, er den dataoverførsel, der skal ske til regionerne. Vi skal sikre, at det ikke sker på cpr-nummerniveau, og vi skal sikre, at der er den tavshedspligt, som man oplever og altid har vidst der er hos ens læge. I Dansk Folkeparti kan vi ikke tilslutte os lovforslaget, som det er udformet. Vi synes, at det er rigtig godt, at man forlænger det 1 år. Derfor foreslår vi, at man opdeler lovforslaget, så man tager kravene i den ene del, og i den anden del kan vi så stemme om forlængelsen, for den ser vi gerne i Dansk Folkeparti, og den vil vi gerne stemme for.

Svar:  Tak for det, og tak til fru Liselott Blixt. Ordføreren nævner OECD, som giver udtryk for, at vi har en god almen praksis i Danmark, men kan fru Liselott Blixt ikke også bekræfte, at OECD faktisk også løfter pegefingeren, at OECD for det første siger, at der er behov for reformer og modernisering af almen praksis, for det andet, at man har behov for, at der er noget, der kommer til at understøtte kvaliteten og sammenhængen i behandlingen, og for det tredje, at der ikke er tilstrækkelig viden om kvaliteten i almen praksis?