kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Jeg vil gerne banke en pæl igennem den idé om, at vi skulle finansiere og legitimere krænkelser i Afghanistan. Tværtimod er det sådan, at når vi er i Afghanistan, så er det også for at fremme menneskerettigheder, herunder ikke mindst pigers og kvinders rettigheder. Og vi har heldigvis set fremskridt, ikke bare for den danske indsats, men også for vores tætte allierede i kampen for blandt andet pigers rettigheder i forhold til at komme i skole og få beskyttelse og så videre At situationen endnu ikke er særlig god i Afghanistan, er åbenlyst for enhver, men jeg kan garantere spørgeren for, at hvis vi ikke havde været der, havde situationen været endnu værre, og jeg tror, at mange af os med gru husker det Talebanregime, som udførte nogle af de mest brutale menneskerettighedskrænkelser, man kan forestille sig.

Svar:  Men det handler jo om, hvilket signal det er, vi gerne vil sende med det her. Vil vi sende et signal, hvor vi siger: Det her er fuldstændig uacceptabelt, og vi vil overhovedet ikke støtte jer, så længe I ikke har styr på de forfulgte kristne, så længe I ikke beskytter kristne bedre, så længe I ikke har fået styr på det med tros- og religionsfrihed? Det er jo et stærkt signal at sende, og det er jo ikke første gang, vi har gjort det; hele verdenssamfundet gjorde det jo også, dengang der var apartheid i Sydafrika, hvor man jo også udelukkede dem. Det er jo noget, vi sagtens kan gøre, altså sende det her stærke signal. Er ministeren ikke enig i, at det kunne være stærkt, hvis vi var flere lande, der gik sammen om det, især gennem FN's Menneskerettighedsråd?
Kommentar:  Så skal jeg bare afslutningsvis spørge, om ministeren er enig med herre Magnus Heunicke, som så skifter lidt hest her den 16. maj 2011, hvor han udtaler til Berlingske Tidende, at både Socialdemokraterne og SF undskylder på vegne af den tidligere SR-regering, der i 1999 valgte at droppe elektrificeringen af de danske jernbaner. 5 år senere købte man i stedet de dieseldrevne IC4-tog. Og nu kommer citatet: »Det var en gigantisk fejltagelse, at man annullerede elektrificeringen i 1995-96. Der var nogle rapporter dengang, som sagde, at der ikke var grund til at fortsætte, men det ændrer ikke ved, at primært den daværende regering begik en historisk brøler, siger den socialdemokratiske trafikordfører Magnus Heunicke«, og det var så den 16. maj. Er ministeren enig i, at det var en historisk brøler af den daværende SR-regering?

Svar:  Jeg er enig i, at man skal passe meget på med at føre citatkrig, for det er ofte sådan, at hvis man tager nogle korte citater ud, uanset hvor man tager dem ud fra, er der noget sammenhæng, som går tabt. Så derfor vil jeg ikke her i Folketingssalen i § 20-sammenhæng indgå i nogen citatkrig. Jeg vil bare gerne – endnu en gang – forsikre ikke mindst herre Martin Geertsen, men måske også den danske befolkning, om det, jeg synes vi begge to skulle bruge kræfterne på, altså det fremadrettede, det, som danskerne efterspørger, nemlig ordentlige, moderne tog til tiden.
Kommentar:  Både jeg og sundhedsmyndighederne er, kan jeg også citere nu, enige i, at SAFE er et rigtig velbeskrevet videnskabeligt projekt eller forsøg, som sundhedsmyndighederne har vurderet det vil være relevant at gennemføre. Men det er jo så en politisk beslutning, hvornår vi vil bede de 30.000 mennesker, som det altså kræver, om at melde sig til en kamp, købe billetter og stå tæt sammen – godt nok med test, men jo altså også med en risiko for, at der kan være smitte iblandt dem – og det er det, som vores partiledere forhandler om lige nu, altså hvornår det sammen med alle de andre ting i samfundet vil være betimeligt og forsvarligt at sætte i gang.

Svar:  For lidt at bruge en fodboldmetafor svarer det her jo til, at ministeren spiller bold med superligaklubberne, og hvorfor det? Ved at man siger, at prøv at høre, vi mangler test i samfundet, og I kan samle 30.000 mennesker på 2 timer, I kan organisere det sådan, at folk ikke smittes, I kan organisere det sådan, at man rent faktisk tager test af befolkningen, som man aldrig har set før – man har svært ved at samle 30.000 test ind så hurtigt – kunne de jo medvirke til overalt i Danmark at hjælpe ministeren til at få solide tal at komme videre på.
Kommentar:  Jeg kan sige, at jeg ikke deler justitsministerens definition af, at politik handler om at gøre det, som folk mener, lidt før de selv mener det. Politik handler om at lede. Politik handler om at gøre Danmark til et bedre samfund, eller det bør politik i hvert fald handle om. Og når man løber efter folkestemningen, og det er det, jeg lægger i justitsministerens citat, modsat, hvad der lige bliver sagt fra justitsministerens side – sådan har jeg læst citatet – synes jeg egentlig, det er bekymrende, særlig i en krisetid, og det er derfor, jeg tillader mig at stille spørgsmålet. I en krisetid er det netop, at man har brug for nogle politikere, der leder befolkningen, der viser grundlæggende respekt for retssikkerhed og de borgerlige frihedsrettigheder og netop er varsomme med at løbe efter folkestemningen. Derfor vil jeg godt spørge justitsministeren igen: Hvis nu folkestemningen er, at man vil have fri hastighed på motorvejene, skal man så på det punkt også lytte til flertallet, eller skal man vælge at sige, at det går man faktisk ikke ind for, fordi der er nogle gode forklaringer på, hvorfor man ikke har det, blandt andet at folk dør i trafikken?

Svar:  Jamen hvis man skal tale om at løbe efter folkestemningen, skal man kun tage den første del af citatet med, nemlig »politik handler om at gøre det, som folk mener«. Men sådan er citatet ikke. Citatet tager den anden del med, »lidt før de selv ved, at de mener det«, og deri ligger der selvfølgelig det, at vores opgave politisk er at stille os lidt længere frem og have holdninger til, hvilken retning samfundet skal bevæge sig i, men samtidig holde fast i, at den bevægelse, som vi gør for samfundet, er forankret i den virkelighed, som folk oplever.
Kommentar:  Tak. Jeg så justitsministeren på tv, og jeg har selv til daglig gennem de sidste 13 år været fører og kaptajn i kanalrundfarten, så jeg ved, hvad problemet består i. Vi har gennem alle årene hver eneste gang ringet til havnen og til politiet for at få hjælp, men det er rigtig, rigtig svært. Vi må se i øjnene, at det ikke er sidste gang, ting som det her sker, for det kan ske hver eneste dag. De sejler op til ti gange hurtigere, end de må, og de sejler slalom. Det vil sige, at det ikke kun er fartgrænsen, de overtræder. Det er også søfartsreglerne og havnereglementet. I havnen er der opsat en fartmåler ved Langebro, hvor der står, hvor hurtigt man sejler. 6 knob er maksimum fart der, og det hører jo ikke nogen steder hjemme, når de så sejler igennem havnen med 40-50 knob. De her vandscooterførere ved jo også udmærket godt, hvor politiet er, for det kan de hurtigt finde ud af. Havnen er rigtig mange kilometer lang, jeg kan ikke huske nøjagtig hvor lang, men det tager faktisk tre kvarter at sejle fra den ene ende til den anden med lovlig hastighed, så Københavns Havn er en meget stor havn. Et andet problem, som masser af vidner gennem årene også har fortalt om, er, at vandscooterne let sejler fra politiet, for de sejler bare ned i Sydhavnen og igennem noget, der hedder stigbordene. Det er nogle små rør ligesom kloakrør gennem Sjællandsbroen, som politibådene ikke kan komme igennem. Og der er bare fri passage for vandscootere, kajakker, kanoer og mindre både. Så de griner ligefrem ad politiet, når de smutter den vej. Derfor vil jeg spørge her og nu: Hvad vil ministeren gøre for at øge kontrollen?

Svar:  Jeg vil sige, at jeg er meget enig i de betragtninger, som spørgeren kommer med, og det er også noget af det, politiet nu skal have en dialog med Københavns Havn om hvad man kan gøre ved. Der er flere aktører, vi skal have til at tale sammen her. Det, jeg kan sige helt konkret, er, at politiet over for mig har tilkendegivet, at de vil øge tilstedeværelsen i Københavns Havn med 50 procent hen over sommeren, simpelt hen for at være meget mere synlige og meget mere til stede, for det er det, der er brug for.
Kommentar:  Jamen hvis man skal tale om at løbe efter folkestemningen, skal man kun tage den første del af citatet med, nemlig »politik handler om at gøre det, som folk mener«. Men sådan er citatet ikke. Citatet tager den anden del med, »lidt før de selv ved, at de mener det«, og deri ligger der selvfølgelig det, at vores opgave politisk er at stille os lidt længere frem og have holdninger til, hvilken retning samfundet skal bevæge sig i, men samtidig holde fast i, at den bevægelse, som vi gør for samfundet, er forankret i den virkelighed, som folk oplever.

Svar:  Tak for den præcisering, formand. Jeg må spørge justitsministeren: Gælder det for eksempel også indførsel af dødsstraf i Danmark?
Kommentar:  Jeg er glad for de forvisninger om en 4-årig aftale fra næste år. Må jeg slutte af med at takke ministeren for alle de oplysninger, vi har fået her, om Det Kongelige Teater og slutte med at spørge: Vil ministeren i så fald oplyse, hvor meget regeringen ønsker at prioritere Det Kongelige Teater med økonomisk?

Svar:  Med den finanslovsaftale, der er lavet nu, fortsætter man med den kendte budgettering, men uden omprioriteringsbidrag, så man har altså en stærk og robust økonomi, og det ser vi ingen grund til at lave om på. Og så er jeg rigtig glad for, at også spørgeren, som er Venstremand – Venstre har jo også en stærk tradition med Grundtvig – bakker op om det her folkeliggørelsesprojekt. Grundlæggende tror jeg ikke, det kun er et socialdemokratisk projekt – det er det også – men jeg tror, at det er et bredt dansk projekt: at den finkultur, vi har, er der mange flere der skal have glæde af. Og det ville i sandhed også være i Grundtvigs ånd.
Kommentar:  Spørgsmålet lyder: Agter udenrigsministeren i lyset af den tyrkiske folkeafstemning om ændring af Tyrkiets forfatning den 16. april 2017 at meddele i Rådet, at Danmark ikke længere støtter optagelsen af Tyrkiet, og i afkræftende fald, hvornår mener ministeren så – om nogen sinde – at Tyrkiet har ageret på en sådan måde, at optagelsesforhandlingerne må ophøre?

Svar:  Der er tale om et spørgsmål, som har været drøftet før. Det tror jeg godt vi kan være enige om. Enhedslisten har endda fremsat beslutningsforslag B 144 i samme retning, som skal drøftes her i salen i næste uge. Den debat ser jeg også frem til, og det er jeg også sikker på at spørgeren gør. Det er ikke regeringens holdning, at vi skal afbryde forhandlingerne med Tyrkiet. Men kravene til Tyrkiet er de samme i dag, som de har været hele tiden, og det er op til Tyrkiet at levere fremskridt. Det er helt utænkeligt at forestille sig det Tyrkiet, vi kender i dag, som medlem af EU. Helt utænkeligt. Tværtimod går det for tiden i den forkerte retning. Både statsministeren og jeg har klart sagt, hvad vi mener om de forfatningsændringer, der nu kommer til at gælde i Tyrkiet, og det er ikke positivt. Indtil videre er det meget store flertal af EU's medlemslande enige om, at optagelsesforhandlingerne med Tyrkiet er den bedste ramme for at fremme Tyrkiets demokratiske udvikling gennem de høje krav, som EU stiller til sine kandidatlande. Det ændrer folkeafstemningen sådan set ikke ved. Men det er klart, at jo mere Tyrkiet bevæger sig baglæns, som de gør nu, jo sværere er det at forestille sig, at der pludselig skulle komme ny fart i optagelsesforhandlingerne. Det er en proces, som indtil videre har varet cirka 12 år eller små 30, hvis man regner helt tilbage fra 1988, hvor Tyrkiet indsendte sin ansøgning om EU-medlemskab. Hvad angår den sidste del af spørgsmålet, står det klart, at hvis Tyrkiet genindfører dødsstraf, afskærer man sig fuldstændig fra muligheden for EU-medlemskab og vil også få problemer med sit medlemskab af Europarådet. Så giver det heller ikke nogen mening i den sammenhæng at fortsætte optagelsesforhandlingerne i den form, som vi kender i dag.
Kommentar:  Tak for ministerens svar. Jeg synes, det er et kæmpe problem for offeret, når gerningsmænd får nedsat deres straf på grund af lange sagsbehandlingstider, og det er derfor, jeg stiller det her spørgsmål, ligesom det også er på baggrund af vores samråd, vi har haft. Jeg har fået en række svar fra ministeren, som jeg følger op på her, netop i forhold til hvad det er for nogle gerningsmænd, der får nedsat deres straf. Er det voldtægtsforbryderen, er det morderen, er det voldsoverfald, hvad er det for nogle gerningsmænd? Det er jo grotesk, at man på grund af lang sagsbehandlingstid kan få nedsat sin straf, og offerets retsfølelse halter jo gevaldigt bagefter på det her område. Jeg vil godt høre ministeren om noget i forhold til den redegørelse, han har sat i gang, og jeg tænker, han har sat det i gang på baggrund af mine spørgsmål til justitsministeren, for det var nogle gode spørgsmål, jeg havde stillet. Jeg vil godt i forhold til redegørelsen have at vide, om ministeren mener, at det simpelt hen skal registreres i systemet. I det svar, jeg har fået, skriver ministeren så, at det ikke bliver registreret i POLSAS, altså i politiets system, og at det vil kræve en alt for lang gennemgang, hvis man skulle give de svar, jeg anmodede om, netop i forhold til hvad det er for nogle straftyper, og hvad det er for nogle gerningsmænd, der får nedsat deres straf. Jeg tænker jo på offeret og hele retsfølelsen, og jeg mener ikke, at det er rimeligt, at gerningsmændene på grund af lange sagsbehandlingstider får nedsat deres straf, og det er derfor, jeg har taget det op her i ministerens spørgetime. Jeg vil også høre, om ministeren mener, at det er i orden at nedsætte straffen på grund af lange sagsbehandlingstider. Det er også en diskussion, vi skal have, og den vil jeg godt høre ministerens holdning til i dag, altså om ministeren mener, at det er okay at nedsætte straffen, fordi sagsbehandlingstiden har været for lang.

Svar:  For det første vil jeg gerne give den anerkendelse, som spørgeren selv rækker ud efter. Det er rigtigt, at det er spørgeren, der i et samråd i første omgang og efterfølgende med skriftlige spørgsmål i hvert fald har gjort mig opmærksom på det her problem. Det er rigtigt, at det blandt andet er i forlængelse af det, at jeg nu beder Rigsadvokaten om en redegørelse for, hvordan det så ser ud. Og det rækker hen til det andet, som spørgeren spørger om, nemlig hvad det er for nogle forbrydelser, hvor det her finder sted, og hvordan det foregår. Det synes jeg er relevante spørgsmål, som vi skal have svar på, før vi forholder os til, hvad der skal gøres. Så var der en masse andre spørgsmål i spørgerens bemærkninger, som jeg håber jeg får lejlighed til at vende tilbage til.
Kommentar:  Jeg er også oprigtig glad for, at ministeren, som jo kommer fra Liberal Alliance, og som for ganske få måneder siden måske havde et noget andet syn på det her og nærmest opildnede til, at man skulle køre mest muligt i Uber, nu står her som ansvarlig minister og gerne vil sørge for, at reklame for Uber på Transportministeriets egne platforme bliver stoppet. Det er jo positivt, det er et skridt i den rigtige retning, så tak for det. Men jeg synes nu også godt, at ministeren kunne rette en henvendelse. Det skal jo ikke være et spørgsmål om at prøve at diktere, hvad Forbrugerombudsmanden skal, men bare komme med en venlig forespørgsel, sådan at Forbrugerombudsmanden bliver opmærksom på den her problemstilling. For jeg tror, vi er mange, der ikke rigtig har tænkt over det her, fordi vi måske ikke går så meget i biografen eller bruger de her applikationer så meget, og det kan være, at det samme gør sig gældende for Forbrugerombudsmanden, men der ligger faktisk reklamer derude, så jeg synes, at ministeren skylder lige at gøre opmærksom på problemstillingen.

Svar:  Jeg må sige, at jeg aldrig nogen sinde har opfordret nogen til at køre med Uber, men det er rigtigt, at jeg synes, at Uberlignende tjenester burde være tilladt, hvis ellers de lever op til krav om skattebetaling, forbrugerbeskyttelse og trafiksikkerhed, og derfor har regeringen jo også fremsat et lovforslag, som ville lovliggøre Uberlignende tjenester, hvis de ellers lever op til de krav. Men så længe loven ikke er sådan, må jeg jo som repræsentant for den udøvende magt i Danmark og som transportminister sørge for, at loven bliver overholdt, herunder også, synes jeg, sørge for, at platforme og så videre, som er underlagt Transportministeriet, ikke reklamerer for en tjeneste, som stadig er ulovlig.
Kommentar:  Nu henviser spørgeren til, at det er noget, som jeg og andre har udtalt os om med brask og bram, og at det i øvrigt er noget, der står i regeringsgrundlaget. Den logik kan man jo ikke bruge, for hvis man bruger den logik, vil det jo føre til, at jeg skal besvare en endog meget stor del af de spørgsmål, som stilles til ministrene, fordi jeg udtaler mig om alle områder, der står i regeringsgrundlaget, og jeg udtaler mig forhåbentlig også med brask og bram om de områder, der står i regeringsgrundlaget. Men det må stadig være sådan, at spørgsmål, der vedrører de enkelte ressortministre, stilles til de enkelte ressortministre. Det har i hvert fald været det, der har været gældende praksis indtil nu. Det, jeg kan undre mig over – naturligvis i mit stille sind – er, hvorfor fru Inger Støjberg har ændret holdning på det her område, når min forgænger var så klokkeklar i sin afvisning af, at han skulle svare på alle spørgsmål.

Svar:  Nu var det sådan set slet, slet ikke det, jeg stillede spørgsmål om, for det, jeg stillede spørgsmål til, var, om statsministeren stadig væk står ved sin udtalelse fra den 30. november om, »at det selvfølgelig skal være sådan, at man tjener mere ved at gå på arbejde end ved at være på en ydelse«. Står statsministeren ved den udtalelse fra den 30. november – ja eller nej?
Kommentar:  Ministeren siger, at ministeren ikke kender nogen fra den her regering, som er optaget af bekæmpe privathospitaler. Altså, der var jo for eksempel vist noget med en eller anden minister, der havde en drøm om et samfund uden privathospitaler, men lad nu det ligge. Vi er jo rigtig glade for, at regionerne i stigende omfang er begyndt at benytte udbud og arbejder på at blive bedre til at udnytte deres egen kapacitet. Blandt andet er øget brug af udbud noget, som mange regioner nogle år har været fodslæbende med, så det er jo sådan set positivt. Og der kan man sige, at tallene jo også kun er positive, hvis de dækker over, at der er flere patienter, der bliver behandlet hurtigere og til en lavere pris. Derfor kan man måske undre sig over, at nogle regioner ikke altid har været så gode til samarbejde med de private på en række områder, men tværtimod har hjemtaget behandlinger. Så jeg vil godt spørge ministeren, om det ikke er korrekt, at forudsætningen for at kunne tale om dagsordenen om mest sundhed for pengene og om, hvem der kan levere kvalitet bedst og billigst, nu engang også er, at man spørger til prisen.

Svar:  Jamen lad mig bare starte med at sige, at hele diskussionen om at bekæmpe privathospitaler, det at have en drøm om, at vores fælles offentlige sundhedsvæsen er så stærkt, at det kan behandle alle patienter, at der ikke er ventelister, at der ikke er behov for at søge over i det private, ikke er det samme som at føre en politik, hvor man bekæmper privathospitaler. Jeg har ikke nogen ideologiske blokeringer i forhold til, at skal der inddrages privathospitaler, for at patienter får den behandling, de har ret til, ja, så skal der det. Derfor kan jeg godt have en drøm om, at vores fælles velfærdssamfund er så stærkt, at det kan hjælpe alle danskere. Så vil jeg da bare sige, at mit indtryk er, at regionerne sådan set er ret gode købmænd i forhold til det her, hvor de får den kapacitet, de har brug for, under hensyn til at de også selv har en kapacitet, der skal bruges, for ikke at sløse med skatteborgernes penge. Så det billede, som fru Sophie Løhde prøver at tegne, kan jeg simpelt hen ikke genkende.
Kommentar:  Forhandlingen drejer sig i første omgang om de stillede ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen om ændringsforslagene sluttet, og vi går til afstemning.

Svar:  Hvis ikke afstemning begæres, betragter jeg ændringsforslag nummer 1-3 af beskæftigelsesministeren som vedtaget. Det er vedtaget.
Kommentar:  Jeg synes, det er så mærkeligt, at der altid er sådan en negativ klang over, hvordan det skal være. Det her er en opfordring fra Danmarks Idrætsforbund og DGI om, at de gerne vil yde en større indsats på skolerne. Jeg kan ikke forstå, at man som minister ikke tager imod det tilbud og siger: Det vil vi rigtig, rigtig gerne, for det er en del af den åbne skole. Det rummer mange af de intentioner, vi har, om, at der skal åbnes op ud til det lokale samfund. Men trods frygt for, at det modsatte skulle ske, er det jo sådan, at Danmarks Idrætsforbund og DGI er kommet med de her tal, og de viser, at man faktisk ikke har blødt elever og medlemmer ude i foreningerne, men at man netop har fået flere til at dyrke idræt om eftermiddagen. Deler ministeren den positive holdning, som der er fra DGI og Danmarks Idrætsforbund, når de er glade for, at den udvikling er sket, og at man faktisk ikke bløder medlemmer om eftermiddagen?

Svar:  Vi er meget glade for samarbejdet med DGI, og som jeg lige sagde, er der bestemt mulighed for at forbedre indsatsen i forbindelse med bevægelse i skolen, især i udskolingen, og det kan også være i et samarbejde med foreningerne. Men i forhold til det foreningsliv, der foregår om eftermiddagen, og som jeg også synes er vigtigt, så er billedet noget mere nuanceret end det, som ordføreren siger. Eksempelvis viser den seneste undersøgelse af danskernes motions- og sportsvaner fra Idrættens Analyseinstitut, at der altså er børn med den længere skoledag, som har måttet fravælge en eller flere af de idrætter, som de gik til. En anden undersøgelse foretaget af blandt andet københavnske foreninger i 2016 viser, at 31 procent af de adspurgte foreninger siger, at folkeskolereformen har haft negativ indflydelse på antallet af foreningens tilmeldte børn og unge. Så der er altså tendenser, der viser, at det går i den rigtige retning, og der er også nogle signaler, der går i den anden retning. Det er et nuanceret billede. Og jeg siger bare, at vi skal passe på foreningerne, samtidig med at vi forbedrer indsatsen for bevægelse, især i udskolingen.
Kommentar:  Men det handler jo om, hvilket signal det er, vi gerne vil sende med det her. Vil vi sende et signal, hvor vi siger: Det her er fuldstændig uacceptabelt, og vi vil overhovedet ikke støtte jer, så længe I ikke har styr på de forfulgte kristne, så længe I ikke beskytter kristne bedre, så længe I ikke har fået styr på det med tros- og religionsfrihed? Det er jo et stærkt signal at sende, og det er jo ikke første gang, vi har gjort det; hele verdenssamfundet gjorde det jo også, dengang der var apartheid i Sydafrika, hvor man jo også udelukkede dem. Det er jo noget, vi sagtens kan gøre, altså sende det her stærke signal. Er ministeren ikke enig i, at det kunne være stærkt, hvis vi var flere lande, der gik sammen om det, især gennem FN's Menneskerettighedsråd?

Svar:  Jeg håber, at spørgeren er enig med mig i, at det at sende et kraftigt signal jo netop er, at man bringer menneskerettighederne op, og at man forbedrer situationen i forhold til menneskerettigheder i de lande, som vi i forvejen er til stede i. Hvis vi bare trækker os ud og vender ryggen til og lader det hele hensygne i et kaos af menneskerettighedskrænkelser og overgreb, så kan vi i hvert fald kun være sikre på én ting, og det er, at netop de mennesker og de grupper, altså dem, som desperat søger tros- og religionsfriheden, er dem, som ville svigte dem. Så jeg er fuldstændig enig i, at vi skal sige fra, men vi skal også hjælpe de mennesker, som vi siger fra for at hjælpe, og ikke bare vende dem ryggen.
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For lovforslaget stemte: 109 (V, S, DF, SF, KF, RV, LA og Christian H. Hansen (UFG)), imod stemte: 2 (EL), hverken for eller imod stemte: 0. Lovforslaget er vedtaget og bliver sendt til statsministeren.

Svar:  Der er ingen, der beder om ordet, så går vi til afstemning.