Kommentar:  Det må jeg jo tage til efterretning, og jeg skal jo ikke diktere, hvordan man skal tilrettelægge arbejdet. Jeg tror, at det i den situation, vi er i nu, er meget vigtigt, at vi holder den politiske enighed der, hvor den er, og til gengæld jo også accepterer, at der vil være et rum ved siden af. Hvis jeg lige skal uddybe det bare ganske kort, vil jeg sige, at sådan, som jeg selv tager det, vi har oplevet, ned, så har det i virkeligheden to dimensioner. Den ene handler om forsvaret, altså det egentlige forsvar, det politimæssige forsvar. Man må stille det spørgsmål, om vi i en situation, hvor der, efter alt hvad vi ved, er blevet sendt i omegnen af 110 unge til kampene i Syrien og Nordirak, hvoraf 50 er returneret og et eller andet sted udgør en risiko, altså står først i rækken, når det gælder risikoen for at blive radikaliseret, har ressourcer nok. Det er ligesom forsvarsdelen. Jeg tror, det er meget, meget vigtigt, at den ikke politiseres, og derfor giver jeg mit tilsagn, men i kølvandet på det tilsagn er der jo egentlig også et beskedent ønske om inddragelse. Så er der en anden diskussion ved siden af, der handler om, hvordan det her grundlæggende udfordrer vores samfund. Hvordan kan vi leve i et land, hvor vi har 230.000 muslimer, hvoraf det jo kendetegner de fleste, at de har valgt vores samfund og efterstræber de åbne værdier, vores samfund hviler på, men hvoraf der jo også er nogle, der vil omkalfatre vort land? Det kalder, tror jeg, på en række antiradikaliseringsinitiativer, en række konkrete forslag. Nogle har vi stillet og ikke fået regeringens opbakning til, blandt andet forslaget om forudgående tilladelse til udrejse, og der opnår vi muligvis ikke nogen politisk enighed. Men med hensyn til spørgsmålet vedrørende den første dimension, som jo heller ikke egner sig meget til en stor offentlig debat, altså hvorvidt vores sikkerhedstjenester er udstyret med de instrumenter og ressourcer, de skal have, skal vi gøre alt. Der vil jeg i hvert fald gerne give et tilsagn om at bevare den politiske enighed, men det kræver også inddragelse, tror jeg.

Svar:  Jeg er helt enig i, at det kræver inddragelse, og der er heller ikke nogen af de tiltag, vi har gjort på det her område, hvor vi ikke har inddraget parterne. Det vil vi også fortsætte med at gøre, for det er fuldstændig rigtigt, som herre Lars Løkke Rasmussen siger, at hvis man fortsat skal tage ansvar for det her – og det gør Venstre; det vil jeg godt kvittere for – skal man naturligvis også inddrages. Og det agter regeringen bestemt også at gøre, både i den konkrete situation med hensyn til trusselsbilleder og så videre, men også fremadrettet. Hvis vi har brug for nye redskaber og nye ressourcer, vil vi først og fremmest afdække, hvad der kan være behov for, og så vil vi naturligvis tage en grundig samtale med Folketingets partier om både ressourcer og redskaber. Der er tiden – for mig i hvert fald – ikke til, at vi afviser noget. Jeg synes, vi skal have et åbent sind, både i forhold til samarbejde med andre lande, vores samarbejde med EU-landene, men også i forhold til de redskaber og ressourcer, vi skal tage i anvendelse i Danmark. Jeg er enig i, at vi skal bekæmpe radikalisering, og det skal vi gøre på den måde, at vi på den ene side forsøger at række ud til dem, der er ved at komme ud på et forkert spor, men på den anden side også slår hårdt ned på dem, som er for langt ude. Det er derfor, regeringen har foreslået, at vi tager passet fra dem, som vi ved er på vej af sted, og at det samtidig skal være sådan, at hvis der er ikkestatsborgere, der drager af sted, skal de ikke være sikre på, at de kan vende tilbage, for det er muligt, at vi tager opholdstilladelsen fra dem. Så der er altså redskaber, vi gerne vil tage i brug, som vi ikke har adgang til i dag, men som jeg tror vil være ganske nyttige i forhold til at forhindre Syrienskrigerne i at tage af sted.