Kommentar:  Vækstforhandlinger vil vi indkalde til, hvis der bliver vækstforhandlinger. Vi lægger nogle forslag frem, og så må vi jo diskutere det derudfra. Lige i øjeblikket er vi jo dybt optaget af andre spørgsmål. Vi er optaget af, hvordan vi skal sikre, at syrienskrigerne ikke tager af sted, vi er optaget af at få strammet asyllovgivningen – for første gang i 12 år, og Venstre har nu fundet ud af, at de formentlig gerne vil være med til det – og vi er optaget af at sikre, at Danmark kan være trygt og roligt og beskyttet imod terror. Så der er mange ting, vi er optaget af i øjeblikket. Men herre Lars Løkke Rasmussen taler jo konsekvent udenom. Herre Lars Løkke Rasmussen beskylder jo formen her i salen for, at man ikke kan svare på et helt enkelt spørgsmål, nemlig hvad Venstre ønsker i den økonomiske politik i Danmark. Før valget blev vi, der sad i opposition dengang, hver gang vi mødte op i salen, på den ene eller den anden måde afkrævet et svar på, hvad planen var og så videre Vi fremlagde også en plan og har gennemført langt det meste af det, vi sagde før valget. Hvorfor er det, at det ikke er de samme regler, der gælder for Venstre og den borgerlige opposition, som tilsyneladende gjaldt, dengang vi sad i opposition? Hvorfor er det, at Venstre bruger så lang tid på at tale udenom frem for bare at give nogle svar til de danskere, som med rette kan forvente svar? Hvor er det i velfærden, der skal spares? Hvem er det, der ikke længere skal være i den offentlige sektor? Hvem er det, der skal have skattelettelser? Og hvem skal betale?

Svar:  Der er jo et punkt, hvor der gælder et andet regelsæt, men det er ikke noget, der er vedtaget nogen steder. Det er et regelsæt, som sådan set hviler på, at når vi siger noget, gennemfører vi det også. Jeg kvitterer da for, at statsministeren i sin tidligere egenskab af formand for oppositionen fremlagde en plan før valget, men jeg vil altså ikke kvittere for den måde, man så håndterede det på efterfølgende. For stort set alt det, der ikke skulle blive til noget, dagpengereform og efterlønsreform, blev til noget alligevel. Stort set alt det, der skulle blive til noget, betalingsring, to lærere i samtlige klasselokaler, en guldregn over landets kommuner og fædreorlov, blev ikke til noget. Man har ført en helt anden politik. To ud af tre af landets kommuner har i dag mindre at drive kommune for, end da jeg var statsminister. Og så forsøger man at slå sig op på, at man er den offentlige sektors store beskytter – efter man har reduceret den, efter man har gjort Danmark fattigere med 5.500 kroner mindre per indbygger. Så hvis vi skal blive i det spor, vil jeg da gerne høre, om statsministeren, hvis statsministeren bliver genvalgt, vil udstede en personlig jobgaranti til alle de ansatte i den offentlige sektor. Det må jeg forstå er det, man styrer efter. Jeg spurgte sådan set bare helt stilfærdigt til, hvornår regeringen fremlægger de her vækstinitiativer, så vi kan forhandle om dem, men nu er det så blevet til »hvis der bliver vækstforhandlinger«, fordi man er optaget af andre ting. Det her er ikke på nogen måde en kønspolitisk bemærkning, men jeg vil da bare sige, at jeg godt kan multitaske. Altså, vi kan godt håndtere hele diskussionen om Syrien – jeg vender tilbage til den om et øjeblik – men vi kan sådan set også godt håndtere den udfordring, at vi for eksempel har et dansk landbrug, der er ved at blive tvunget i knæ, og hvor visse landmandsfamilier er nødt til at gå fra hus og hjem; at vi kommer baglæns ind i 2015; at regeringen otte gange har nedjusteret vækstskønnet; at Danmark er blevet et fattigere land, siden statsministeren blev statsminister; at der helt åbenlyst er brug for, at der bliver taget nogle vækstinitiativer. Selv om der er et valg lige rundt om hjørnet, møder vi gerne op. Det kræver, at vi får en invitation, og jeg spørger sådan set bare til, hvornår vi kan påregne at få den.