kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Ministeren har i hvert fald ret i en ting, og det er, at vi har nogle fælles målsætninger på det her område. Og det havde vi jo også inden folketingsvalget, hvor ministeren selv lagde navn til en kronik sammen med min egen partiformand og de to øvrige partiformænd i det, der fra tid til anden omtales som blå blok. Det var jo nogle, må man sige, meget konkrete modeller, der blev skitseret, en meget klar retning. Der blev efterfølgende fremsat et beslutningsforslag, som jo også meget klart skitserede, hvad det var, en enig blå blok faktisk gik til valg på. For det her skete umiddelbart inden sidste folketingsvalg, hvor vi efterfølgende fik et flertal. Vi har 90 mandater, og vi kan gøre det, der skal gøres. Vi kan gennemføre den politik, som vælgerne er blevet stillet i udsigt, og det er jo også derfor, vi i høj grad er utålmodige. Altså, vi har ladet os besnakke i 2 år med sniksnak af den tidligere justitsminister og nu også af den nuværende justitsminister. Vi har altså ventet i 2 år, på trods af at vi har 90 mandater til at indføre det system, som vi jo inden valget var enige om var det rigtige. Det var det system, der virkede, og det var det system, vi kunne være enige om. Så jeg vil bare appellere til, at vi meget, meget hurtig kommer i mål med det her. Det er hjerteblod, at vi får rettet op på nogle af de her unge kriminelle, så vi både får færre ofre, og så de heller ikke skal spilde hele deres liv i et voksenfængsel, når de når dertil. Men jeg vil egentlig vende tilbage til mit oprindelige spørgsmål, for ministeren var i sin besvarelse sådan lidt overfladisk inde på noget med et særligt system for de 12-18-årige, måtte man forstå. Altså, skal jeg forstå det sådan, at regeringens holdning er – vi kan kalde det et andet ord, hvis ministeren ikke kan lide at sige ordet – at det, der i dag hedder den kriminelle lavalder, skal ligge på 12 år?

Svar:  Jeg vil godt lige starte med at sige, at jeg fuldt og helt anerkender, at vi var fire partiledere, der skrev en fælles kronik, og som har lavet noget forskelligt sammen, og nu skal vi så til at omsætte det til noget operativt. Det kan der være forskellige måder at gøre på, og det, regeringen kommer til at spille ud med, er én måde at gøre det på. Jeg håber, vi holder fokus på, at vi får noget effektivt ud af det. Så vil jeg sige igen, at jeg ikke her i dag vil kommentere enkelte elementer.
Kommentar:  Det er sådan, når man bygger almene boliger, at så skal de kommende beboere betale 2,7 procent af opførelsessummen i husleje. Det har man ment var et rimeligt og rigtigt beløb. De udgifter, som overstiger de 2,7 procent, dækker staten med ydelsesstøtte, og det vil sige, at når vi med billigere lån, som vi får via den her omlægning, kan reducere de samlede omkostninger, reducerer vi altså den ydelsesstøtte, som staten yder, for at dække de omkostninger, der overstiger 2,7 procent af anlæggelsessummen. Det er ikke sådan, at det, fordi vi får billigere lån, så pludselig er urimeligt for beboerne at betale 2,7 procent af anlæggelsessummen, det er stadig væk et rimeligt beløb, men staten sparer altså nogle penge.

Svar:  Det er korrekt, men jeg tror da, at vi kan gå efter forskellige løsninger. Nu har ministeren spillet ud med, at det skulle være statslån. Jeg vil egentlig godt spørge ministeren, om ikke han kunne se nogle muligheder i, at man med de nuværende lån etablerede en eller anden form for statsgaranti, så det ikke bliver statslån, men at man alligevel ved en statslig inddragelse kommer frem til løsninger, hvor man gør den samlede udgift lavere.
Kommentar:  Vi er jo fuldstændig enige om, at det gælder om at få et stramt budget, og at det gælder om, at den disciplin, vi har haft i Danmark igennem årene, den situation, der gør, at vi er attraktive at investere i, at det er attraktivt at placere penge i danske statsobligationer, som det er i øjeblikket, skal vi bevare. Men det betyder jo ikke, at vi ikke skal kæmpe på alle fronter for, at vi bliver stillet bedst muligt. Man kan have de bedste forudsætninger om, at landbrugsstøtten skal drosles ned på sigt, det er da helt fornuftigt, men jeg vil dog sige til finansministeren, at vi jo ikke kan lukke øjnene for, at hvis de justeringer, som ligger på bordet lige nu, fra vores alle sammens præsident, Van Rompuy, bliver til noget, så går det hårdt ud over lige præcis de danske landmænd, og det er jo også noget, landbruget har været fremme med i flere sammenhænge. Det går samtidig ud over det regnestykke, vi har i forhold til EU. Så vil finansministeren ikke tænke lidt på, at vi altså har nogle landmænd, der i forvejen har det hårdt, og en betalingsbalance i forhold til EU, der heller ikke ser for god ud?

Svar:  Jeg kæmper på ganske mange fronter for danske interesser i den her sammenhæng, som jeg klart har redegjort for. Og det, jeg vil tænke over efter dagens spørgerunde, er, om Dansk Folkeparti seriøst mener, at vi bør have en uændret eller højere landbrugsstøtte i EU, og om man er villig til at fortælle danskerne, at den regning skal betales. For det er der ikke meget fornuft i, og det er i hvert fald et nyt synspunkt i forhold til det, jeg har været i stand til at opfatte fra Dansk Folkepartis side hidtil.
Kommentar:  Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at en statsminister, som har fået regeringsmagten ved at stikke blår i øjnene på befolkningen; som i tiden, før hun blev statsminister, stort set ikke lavede andet end at tale for flere offentlige udgifter; og som – da vi forsøgte at få kontrol over løndannelsen i den offentlige sektor – gik rundt hernede på slotspladsen og italesatte et alternativt flertal for en lønpulje på 5 milliard kroner, nu synes, at det mest interessante i vores diskussioner er at kigge i bakspejlet. Helt ærligt: Landet ledes fremadrettet, og jeg kan sagtens få øje på, at det forhold, at regeringen efter valget slog ind på en helt anden kurs end den, man gik til valg på; og at det forhold, at der har været en konstruktiv opposition, som har muliggjort, at vi har lavet to vækstaftaler og en skatteaftale og en række andre tiltag, har gjort, at det lysner. Men vi har altså statsministerens egne ord for et øjeblik siden for, at vi endnu ikke har et selvbærende opsving. Vi har en statsminister, som i sin nytårstale har markeret behovet for flere vækstinitiativer, og så kan man ikke engang få svar på, om der overhovedet kommer nogle forhandlinger. Og hvis der kommer forhandlinger, kan man ikke få svar på, hvornår de kommer. Når der er et skrigende behov; når vi har et fødevareerhverv, der er tvunget i knæ på grund af Ukraine; når vi kommer baglæns ind i 2015; når Danmark i dag er et fattigere land, end dengang statsministeren blev statsminister, så kan jeg ikke engang få svar på det, der var dagens simple spørgsmål: ikke hvad regeringen foreslår, men hvornår regeringen foreslår noget.

Svar:  Jeg kan mærke, at herre Lars Løkke Rasmussen ønsker at tale udenom. Når vi beder om et svar på, om man holdt budgetterne tidligere, så er det et ligegyldigt og irrelevant spørgsmål. Når vi beder om et svar på, hvordan Venstres skattepolitik skal stykkes sammen, så får vi ikke noget svar. Når vi beder om et svar på, hvordan nulvæksten skal stykkes sammen, så svæver det i vinden. Venstre har nu over ganske få år ment mindst tre forskellige ting om nulvækst. I 2011 ville det gå ud over kernevelfærden; det er vi sådan set enige i. I 2013 kunne det sagtens lade sig gøre. I 2015 står vi i en situation, hvor vi ikke kan få svar på så enkelt et spørgsmål som: Er det i overførselsindkomsterne, der skal spares? Er det på den offentlige sektor? Er det i politiet? Er det på uddannelsespolitikken? Hvor skal der spares? Det er et ganske enkelt spørgsmål. Hertil kommer så, at Venstre åbenbart gerne vil have, at man skal give en ekstra skattelettelse til 330.000 danskere i arbejde. Hvor mange penge er det, Venstre, og hvem skal betale?
Kommentar:  Nej, det er ikke en generel politik.

Svar:  Så bare i det her tilfælde. Det er godt at vide, at det kun er i det her tilfælde og i tilfældet med forsamlingsfriheden i forbindelse med corona, at man har tænkt sig at krænke de negative frihedsrettigheder. Det er også okay. Vi må jo godt have forskellige politiske holdninger til de forskellige ting. Men når nu det er, at man vælger at krænke folks rettigheder på den her måde og ministeren siger, at man så til gengæld vil kompensere for det, hvordan har ministeren så tænkt sig at kompensere for en krænkelse af den negative frihedsrettighed den private ejendomsret?
Kommentar:  Ja, det ved jeg ikke hvor statsministeren har fra. Jeg argumenterer ikke for, at andelen af vedvarende energi skal gå ned, nej, jeg argumenterer for, at den måske skal gå lidt langsommere op end det, vi oprindelig havde aftalt, for prisen for at lade den her VE-andel stige og CO 2 -reduktionen falde i det tempo, vi har aftalt, har vist sig at være langt højere end forudsat. Og det betyder da, at den metalarbejder og hans familie, for hvem den nære velfærd også betyder noget, altså at man har råd til at have en bil ude i indkørslen, at man har råd til at tage på ferie, nu oplever, at energiafgifterne til fjernvarmen altså stiger tre gange så meget, som vi jo har forudsat. Det betyder, at de medarbejdere, der arbejder på virksomheder, der producerer industriprodukter, der sælges til udlandet, risikerer at tabe deres arbejdspladser, fordi virksomheden ikke er konkurrencedygtig, fordi energiprisen er for høj. Det betyder, at den her gartner fra Fyn altså skal slås med en firdobling af sin PSO-afgift, det betyder, at Katrine og Alfred i forbindelse med deres tomatgartneri på Fyn vælger at udvide deres produktion i Skåne i stedet for på Fyn, og så kan de ansætte nogle flere svenskere. Tingene hænger jo sammen. Jeg må bare stilfærdigt konstatere, at ja, statsministeren er altså så indstillet på, at hendes minister kan holde et møde, når vi nu er med i forligskredsen, tak for det, men statsministeren er ingenlunde indstillet på at diskutere i substansen, om de her ændrede forudsætninger kunne give anledning til at justere nogle ting i energiaftalen. Det må vi så trykprøve, for det her bliver et tema i forårets vækstforhandlinger, og hvis regeringen vil have en vækstaftale, i hvert fald med mit parti, bliver det her et tema, som regeringen bliver nødt til at forholde sig til.

Svar:  Jeg synes jo, det er ærgerligt, at herre Lars Løkke Rasmussen ikke ønsker at forholde sig til realiteterne, og PSO'en udgør mindre end ½ procent af virksomhedernes generelle samlede udgifter. Det er i hvert fald en realitet. Jeg synes også, det er værd at forholde sig til den realitet, at hvis man sætter PSO'en ned, får man en mindre andel af vedvarende energi i Danmark frem mod 2020. Sådan er det jo. Derfor påhviler det jo også herre Lars Løkke Rasmussen og Venstre at fortælle alle de mennesker, som arbejder inden for de her virksomheder, at de ikke skal regne med, at vi får så stor en udbygning, og at vi får så mange arbejdspladser, som de kan gå og regne med nu, for nu har Venstre besluttet, at det rent faktisk skal være færre. Det skylder Venstre svar på. Det, jeg kan konstatere efter dagens udveksling, er, at Venstre har ændret sin holdning i forhold til klima- og energipolitik. De fortryder, at de er med i den aftale, og Venstre vil ikke se realiteterne i øjnene, i forhold til at det her også handler om danske arbejdspladser.
Kommentar:  Herre Rasmus Prehn lader i sit spørgsmål, som om penge fra »Bedre og Billigere«, Togfonden DK og kontraktpenge til DSB kan løse problemerne med signalprogrammet. Det er ikke korrekt. Derfor er det bare en retorisk finte, som herre Rasmus Prehn begynder med der, i øvrigt vel vidende at regeringen gerne vil være med i »Bedre og Billigere«, men at det er blevet nægtet af Socialdemokraterne, at vi kan blive optaget, og vel vidende at vi også gerne vil være med i Togfonden DK, hvis ellers Socialdemokraterne ville besinde sig på noget realisme i Togfonden DK som for eksempel den realisme, Dansk Folkeparti som et af togfondspartierne har, i forhold til hvad der kan gennemføres i fase 2, men det ønsker herre Rasmus Prehn jo ikke. Herre Rasmus Prehn ønsker, at regeringen skal tilslutte sig et projekt, der er urealistisk. Så alt det her til side. Jeg blev spurgt om, hvem der er ansvarlig for, at det tager så lang tid at udstyre tog, gamle tog, med ombordudstyr, og til det svarede jeg: Det er virkeligheden, der har ansvaret for det. Hvis jeg var blevet spurgt om, hvem der har ansvaret for at have undervurderet opgaven med det, så ville svaret jo have været: Jamen det er jo primært tilbudsgiver, nemlig Alstom, som har undervurderet, hvor lang tid det vil tage.

Svar:  Så det er i virkeligheden journalisterne, der har spurgt forkert, kan vi så forstå på ministeren. Men kunne ministeren ikke selv have ræsonneret sig frem til, hvad det var, der ligesom var spørgsmålet her? For det, som borgerne er interesserede i – når vi nu igen oplever forsinkelser, når vi nu igen oplever kaos, og når vi nu igen oplever fordyrelser – er, at der er nogen, der skal stå til regnskab for det her. Borgerne har da ikke nogen forventning om, at det er lykkedes os at lave en kontrakt med Alstom og Thales-Strukton, og hvem der ellers er involveret i det her, hvor det ikke er skrevet ind, at hvis det bliver forsinket, eller hvis det, man har stillet os i udsigt, ikke kan lade sig gøre, så hænger vi ikke på regningen. Det, som jeg tror mange borgere, navnlig dem, der sidder ude i togene og bliver forsinkede, gerne vil vide, er, om de, der har solgt den her vare, som de så ikke kan levere, ikke skal betale, når den ikke bliver leveret.
Kommentar:  Jeg er glad for, at Venstre trods alt ikke har fraveget det synspunkt, som de oprindelig havde, om netop indsattes forhold i danske fængsler. Mit supplerende spørgsmål går på, om ordføreren helt alvorligt tror på, at man ved at sætte en minimumsstraf på 1 år, som er det, som forslaget lægger op til, vil sende et så afskrækkende signal. Domspraksis viser jo, at det trods alt kun er ganske få måneders forskel. Så jeg vil blot høre, om ordføreren har et tal for, hvor mange han mener vil kunne blive afskrækket af denne strafskærpelse.

Svar:  Det er jo altid en helt særlig fornøjelse at kunne sørge for, at den socialdemokratiske ordfører bliver i bedre humør. Det kvitterer jeg for. Nej, jeg er ikke specielt imponeret af minimumsstraffe. Som jeg sagde flere gange i min tale, er jeg ikke sikker på, det er den rigtige vej frem, og derfor afsluttede jeg også min tale med at opfordre justitsministeren til at indkalde Folketingets partier til en drøftelse af, hvad vi kan gøre i fællesskab. Jeg kender ikke særlig mange udvisningsdømte kriminelle. Det ved jeg ikke om ordføreren gør. Så jeg har absolut intet statistisk grundlag for at kunne udtale mig om, hvad en given minimumsstraf vil gøre for området. Men det kan selvfølgelig være, ordføreren efterfølgende vil gøre mig bekendt med hendes vurdering af sagen og med, hvad hendes bud på en minimumsstraf kunne være. Jeg går ikke ind for det.
Kommentar:  Derfor vil jeg sige her, at vi nu går til afstemning om indstillingerne for Udvalget til Valgs Prøvelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For stemte: 103 (V, S, DF, SF, KF, RV og EL), imod stemte: 0, hverken for eller imod stemte: 0. Udvalgets indstilling er enstemmigt vedtaget med 103 stemmer. Så må jeg lige spørge: Er der for de forskellige gruppesekretærer overblik over antallet af medlemmer? Det vil sige, at clearingssystemet også passer. Vi er altså oppe på det antal, der skal til for at vedtage vores love, og også clearingerne er på plads. Det er lidt vigtigt, så vi her får de rigtige afgørelser.

Svar:  Forhandlingen drejer sig i første omgang om de stillede ændringsforslag. Der er ingen, der beder om ordet, så forhandlingen om ændringsforslagene er sluttet, og vi går til afstemning.
Kommentar:  Bare lige for at få nogle misforståelser på plads vil jeg sige, at det altså ikke er sådan, at man har krav på at kunne vælge mellem 22 forskellige ting, der skal stå i ens pas ud fra køn – det er altså en misforståelse. Det var noget, der var fremme i debatten før. Det handler om retten til at skifte køn, altså hvis man eksempelvis har fået en kønsskifteoperation, så man nu er en mand med fuldskæg og hår på brystet og mandlige kønsorganer i stedet for kvindelige, så skal man naturligvis ikke have stående i sit pas og så videre, at man er en kvinde, for det er man ikke længere; det er det, det handler om. Det er altså ikke et spørgsmål om, at man skal kunne få registreret, at man er homoseksuel. Det tror jeg sådan set at de fleste ville have sig frabedt stod i ens pas – altså at det stod i ens pas, at man er homoseksuel – for det kunne sådan set medføre, at man blev forfulgt i lande, hvor man ikke var så begejstret for homoseksuelle. Så jeg synes, at herre Morten Messerschmidt forsøger at afspore debatten.

Svar:  Nej. Altså, jeg prøver bare at forstå herre Jørgensen, for han sagde før, at det her anliggende var det, der krænkede retsstaten, og derfor skulle man i EU tage affære. Og derfor vil jeg bare gerne vide, hvad det er for et direktiv i EU, der så pålægger landene at gennemføre det, som herre Jørgensen synes er fornuftigt, og som jeg muligvis også synes er fornuftigt, men som jeg dog ikke vil afskære andre mennesker fra at synes er ufornuftigt. Så hvis man skal aktivere retsstatsinstrumenterne i EU som følge af den her kønsskiftelovgivning, som man angiveligt har gennemført i Ungarn, vil jeg bare godt vide, hvad det er for en del af EU-retten, det krænker.
Kommentar:  Jeg tror ikke, jeg helt forstod spørgsmålet. Det, jeg forfægter her, og det, jeg forsvarer her, er den gældende lovgivning på området, og jeg forsvarer den rollefordeling, der er, hvor det er Sundhedsstyrelsen, der står for at vurdere, og det, som jeg forklarer, er, hvorfor Sundhedsstyrelsen har sat gang og hele tiden har gang i at vurdere konkrete specialeplaner, for at se: Gør vi noget? Kan vi lære noget af udlandet? Fanger vi nok op? Altså, er vi gode nok til at behandle de her alvorlige kræftsygdomme? Det arbejde ser jeg ingen grund til at jeg skal blande mig i politisk.

Svar:  Ministeren er den øverste magt, ministeren er den, der har ansvaret, og ministeren ville kunne få næsten samtlige partier til at bakke op. Så er der altså ikke noget til hinder for, at man tager en beslutning med det samme eller slutter det fuldstændig af. Det, som man har gjort nu, er, at man siger, at nu lægger vi den stille hen og lader den hvile. Det vil sige, at man kommer til at udsulte et område. Er det den måde, man vil flytte kræftbehandlingen for børn til Rigshospitalet på? Er det den måde, man vil opnå det på?
Kommentar:  Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.

Svar:  Ønskes afstemning om ændringsforslag nummer 1 og 2, tiltrådt af udvalget? De er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Kommentar:  Hvis jeg har forstået det rigtigt, så har Socialdemokraterne i Region Midtjylland rigtig stor indflydelse. Så mon ikke herre Jens Peter Vernersen skulle forsøge at påvirke sine partifæller i Regionsrådet til at vedtage nogle ansvarlige regler? Jeg står her som minister, og jeg kan sige, at det jo falder inden for den enkelte regions kompetence at fastlægge antallet af fødesteder under hensyntagen til Sundhedsstyrelsens anbefalinger og rådgivning. I forhold til specialeplanlægningen er det afgørende med hensyn til tryghed, at den sundhedsfaglige kvalitet sikres, for ellers er der jo tale om en falsk tryghed. Hvad angår den akutte indsats, er vi forpligtet til at fastholde trygheden og sikre hurtig hjælp, hvilket jo også indgår i den finanslovaftale, som Socialdemokratiet ikke var med i, hvorfor det er regeringen, Dansk Folkeparti og Kristendemokraterne, der lægger ryg til at sikre de mange, mange millioner kroner ekstra. Men frem for at stå og ligesom sprede misfornøjelse med, hvordan rollefordelingen er, bør herre Jens Peter Vernersen da gå hjem i regionsrådet og tale med Bent Hansen og sige, at han skal træffe nogle fornuftige beslutninger. Det må da være en nem sag for en fremtrædende socialdemokrat at gå hjem og sige: Ved du hvad, Bent, den kurs, du er ude på, er helt gal – nu skal vi lave det om. Det må da være a piece of cake at gøre det, når man er i samme parti.

Svar:  Jeg ved ikke, hvor meget finansministeren følger med i debatten ovre i det nordvestjyske, men hvis ministeren fulgte godt med, ville han vide, at det har vi frembragt utallige gange. Vi siger bare, at det er regeringen, der har ansvaret for økonomien; det er regeringen, der bevilger pengene; det er regeringen, der bestemmer, hvilken sundhedspolitik der skal være via Sundhedsstyrelsen – ministeren læste selv op her – og det er regeringen, der har ansvaret for økonomien, når der skal bygges. Når det her nybyggeri i Gødstrup måske bliver til noget, vil man til evig tid – i hvert fald i rigtig, rigtig mange år – byde folk i det nordvestjyske, at de har op til 100 km til en fødeafdeling. Jeg ved ikke, om ministeren nogen sinde har hørt om begrebet akut svangerskabsforgiftning, men jeg kan ud fra de sager, jeg har kendskab til, sige til ministeren, at det kræver en akut indsats. Ja, selv 30 km kan være for langt, hvis det er sådan, at der opstår en akut svangerskabsforgiftning. Det her er altså alvorlige ting, og derfor tager folkene i det nordvestjyske helt anderledes på det, end ministeren her giver udtryk for.
Kommentar:  Lad mig lige slå fast, at plejetrængende ældre og demente selvfølgelig skal have den hjælp, som de har behov for, også i fremtiden. Men dernæst må jeg også lige sige, at jeg står her i dag som en del af en regering, der prioriterer ældreområdet højt, og som jeg har sagt mange gange før, vil vi selvfølgelig følge udviklingen nøje og så handle i overensstemmelse hermed.

Svar:  Det var vist hverken rigtig fugl eller fisk i forhold til det, jeg spurgte om, men jeg kan jo så i hvert fald konstatere, at ministeren ikke selv har noget yderligere undervejs, hverken i forlængelse af den her gallupundersøgelse eller hvidbogen fra Socialpædagogerne. Men jeg vil nu alligevel holde fast i den dagsorden, for jeg tror jo, at vi står over for en virkelighed, hvor vi kommer til at have stadig flere ældre, der ikke føler sig ældre, men bliver ramt af demenssygdomme, og som ikke kan se sig selv i de tilbud, der i dag er fra kommunernes side, som jo meget tit er på plejecentre, aktivitetscentre eller dagcentre, som det primært er de ældre ældre der bliver visiteret til. Nu gik min tid, uden at jeg nåede til spørgsmålet, men lad mig så bare spørge ministeren om noget, som rapporten også peger på: Har ministeren en kommentar til det her med, at vi kommer til at få stadig flere ældre, der føler sig yngre og ikke passer ind i den traditionelle ældreplejes tilbud?
Kommentar:  Men jeg er også optaget af, at der ikke er for stor forskel mellem top og bund. Forskellen er bare, at hvor jeg bekæmper fattigdom, bekæmper Socialdemokratiet rigdom. Når jeg gerne vil gøre noget for at få flere ind på arbejdsmarkedet, få reduceret antallet af danskere, der står uden for arbejdsmarkedet – og heldigvis i disse år med ganske stor succes får flyttet folk fra overførselsindkomst ind på arbejdsmarkedet – så vil Socialdemokratiet hellere bekæmpe rigdom og bekæmpe, at folk sparer op i rimelige størrelser. Sagen er bare, at det forslag, Socialdemokratiet kom med, jo ikke delte det op i ejendomsavancebeskatninger og andre beskatninger. Det var alene et spørgsmål om, at man ville fjerne det loft, der er på kapitalbeskatning, hvilket vil medføre, at man ikke nu, men i Finansministeriets langsigtede prognose, vil ende med at få en 87-procentsbeskatning. Jeg tør slet ikke tænke på, hvad det vil være med det lavrente- og lavinflationsniveau, vi har i øjeblikket. Så kunne jeg slet ikke afvise, at det endda kunne være endnu højere.

Svar:  Spørgsmålet lyder: Er ministeren enig i, at det udgør et problem for samfundet, at den rigeste procent af danskerne har fordoblet andelen af den samlede kapitalindkomst i løbet af de seneste to årtier?