kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  I samme forbindelse kunne man måske også vælge at kigge på det med regionaliseringsfaktorerne, hvor det er på den måde, at det anvender man i erhvervsgymnasierne, men ikke i de almene gymnasier. Er det noget, undervisningsministeren også kunne tænke sig at drage ind i drøftelserne, når vi skal til at kigge på taxametertilskud?

Svar:  Det er et meget godt eksempel på nogle historisk betingede forskelle, som der ikke har været et stringent politisk arbejde med. De almene gymnasier har fået og fik, da de blev gjort til selvejende institutioner, og hvis de var særlig små, lidt ekstra i tilskud til at kunne oprette nogle flere studieretninger, selv om der var lidt færre elever. På den måde kunne de alligevel have en pæn vifte af udbud på de selvejende almene gymnasier. Man har så efterfølgende sagt: Jamen hvad med erhvervsskolerne? Giver det ikke også mening, at de skulle have et ekstra tilskud? Og det var det tilskud, jeg henviste til i mit svar før om, at man i 2010 så gav en regional takst til dem. Det er kommet af lidt forskellige grunde, og det har været nogle brede forlig, der har været indgået om det. Men man kan spørge sig selv om, hvorfor det ene fik, når det andet ikke fik, og derfor er det en af de ting, vi gerne vil kigge på, når vi lige kigger taxameterstrukturen igennem. Men en ting er det dog vigtigt at få sagt her, og det er, at de ændringer, der er blevet lavet, er lavet ved en omfordeling inden for den pågældende sektors egen økonomi. Det er ikke noget med, at man har taget fra erhvervsskolerne for at give noget til gymnasierne eller vice versa. De udkantstilskud, der for eksempel er givet, har været en omfordeling blandt den samme type institutioner.
Kommentar:  Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. For stemte 48 (S, EL, ALT og SF), imod stemte 59 (DF, V, LA, RV og KF), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Kommentar:  Tak for det. Jeg tror, vi deler samme opfattelse af meget af det, som ministeren siger her. Først i forhold til det med repatrieringsstøtten: Der er jo noget underligt i, at man skal betale udlændinge, som egentlig hellere vil bo i et andet land, for så at tage til det land, men på den anden side må man sige, at hvis det er det, der skal til for at få dem til at flytte, er det nok godt givet ud. Men i den her helt vanvittige og tragiske situation, hvor vi ifølge medierne i hvert fald står med en kvinde, der er blevet stenet af sin mand, og et barn, der er gået bort – måske på samme måde – kalder det jo på politisk handling. Derfor håber jeg også, at det lovforslag, som ministeren varsler, vil få tilbagevirkende kraft. Det er der jo ikke noget i grundloven der forhindrer. Jeg vil sige, at al medmenneskelighed og fornuft tilsiger, at gerningsmanden her selvfølgelig ikke skal have sendt den sidste portion penge, og man skal gøre, hvad man kan, for at trække det, der allerede er betalt, tilbage. Nu kalder jeg ham gerningsmanden, men det, som er det særlig interessante her, er jo, at Udenrigsministeriet ikke over for Kristeligt Dagblad, som har dyrket den her sag rigtig meget, har villet bekræfte, at Huda Ali Ahmad  er  blevet dræbt. Derimod kan jeg se, at udlændinge- og integrationsministeren også i Kristeligt Dagblad, blandt andet den 9. maj, bekræfter, at det forholder sig sådan, at den pågældende er død. Det er det forhold, som får mig til at stille det her spørgsmål jo oprindelig til udenrigsministeren, som så ikke ville svare og sendte det videre til udlændinge- og integrationsministeren: Kan udlændinge- og integrationsministeren så bekræfte det, han siger til Kristeligt Dagblad den 9. maj, altså at Huda Ali Ahmad er gået bort?

Svar:  Som jeg sagde, vil jeg meget nødig udtale mig om den her konkrete sag specifikt. Men jeg vil gerne sige mere generelt, at hvis man har stenet sin kone og et barn ihjel, skal der ikke ankomme en check fra det danske samfund med penge. Det kan der jo ikke være to holdninger til i det her parlament. Derfor skal vi have ændret loven. Umiddelbart vil jeg sige, at vi ikke plejer at lave lovgivning med tilbagevirkende kraft, men jeg har til gengæld bedt juristerne i ministeriet om at undersøge, om anden rate kan tilbageholdes, i tilfælde hvor en ansøger begår grovere kriminalitet i udlandet inden udbetalingen af anden rate – altså inden for den eksisterende lovgivning. Jeg kan så forstå på dem, at det ser svært ud, men embedsmændene er sammen med Justitsministeriet ved at vende hver en sten i forhold til den aktuelle situation.
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og er lovforslag nummer L 86. Vi afslutter afstemningen. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget med 101 stemmer. [For stemte 101 (S, DF, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0]. Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive oversendt til statsministeren.

Svar:  Ønsker nogen at udtale sig? Det er ikke tilfældet, og derfor er forhandlingen slut, og vi går til afstemning.
Kommentar:  Jeg vil godt give spørgeren det tilsagn, at jeg vil tage en kop kaffe og en drøftelse med beskæftigelsesministeren for at se på, om der er noget at gøre. Jeg ved også, at det her er en problemstilling, som en række borgere har rettet henvendelse til beskæftigelsesministeren om, også tidligere beskæftigelsesministre, og hvis der kan findes en god løsning, må vi kigge konstruktivt på det. Det kan jeg ikke love her i dag – det vil givetvis kræve ressourcer og penge, der så skal findes – men jeg vil godt tage en konstruktiv drøftelse om det, at der er nogle, der sidder i klemme i den her ordning, som spørgeren spørger ind til.

Svar:  Det synes jeg da er et udmærket tilsagn at tage med. Jeg havde selvfølgelig håbet, at vi havde kunnet komme endnu længere, men jeg synes, det er godt, at der ligesom er en åbning for, at der kan være den dialog. Jeg vil sige, at i forhold til hvilke omkostninger der er ved det, må Finansministeriet, altså staten, jo på en måde have regnet med, at de her borgere ville få udbetalt de 100.000 kroner, og dermed allerede have budgetteret med, at der var den her pågældende omkostning. For det, der er tale om, er, at der er nogle, der faktisk er kommet ind under ordningen og har haft de indtægter og lavet det arbejde, der skulle til, for at få det her nedslag, men som simpelt hen for sent får rettet i timeopgørelsen.
Kommentar:  Betyder det så, at ministeren anerkender, at lykkes det ikke for ministerens partifælle i Region Midtjylland at nedbringe sygefraværet, så vil ministerens partifælle i Region Midtjylland blive tvunget til at gå ind og spare på sundhedsområdet på grund af regeringens forslag?

Svar:  Min partifælle i Region Midtjylland kommer ikke til at skulle spare; han kommer til at tilføre flere penge som et resultat af den økonomiaftale, vi lige har indgået. Og det er da rigtigt, at det vil koste penge som arbejdsgiver – det er der jo ikke nogen grund til at forklejne – hvis ikke man har held til at nedbringe sygefraværet. Men hele ideen med økonomiske incitamenter for at ændre adfærd er jo, at de skal have en effekt, og vi tror på, at det her vil have en effekt. Vi lytter naturligvis til de ankepunkter og de kritikpunkter, der er, men vi tror rent faktisk på, at det her kan være et væsentligt bidrag til at højne ambitionsniveauet for vores arbejdsmiljø og for vores sundhedstilstande ude på de danske arbejdspladser.
Kommentar:  Tak. Nu har ministeren jo både været minister for området og tilbragt mange år i forskningsverdenen. Denne sag kan man sige meget generelt om, og det er også mit ærinde, men den her diskussion er jo kommet op igen på baggrund af noget af det, som ministeren og jeg også diskuterer netop nu i udvalget i samråd, i forbindelse med sagen om regeringens landbrugspakke, hvor der er blevet leveret betjening fra forskere på Aarhus Universitet. Det har så skabt en debat om de kontrakter, som bliver indgået. I det konkrete tilfælde har der været en dobbelt hemmeligholdelse: Forskerne måtte ikke fortælle om, hvad de lavede, og de måtte heller ikke fortælle, at de var underlagt tavshedspligt. Der kan jo være gode grunde til det, som ministeren også er inde på, hvis det er i en specifik forhandlingssituation eller op til, at regeringen vil levere et politisk udspil. Jeg hører eller håber i hvert fald, at jeg hører ministeren sige, at man måske skal overveje at stramme op, så det er i den kortest mulige periode, forskere er pålagt tavshedspligt. For det er jo på en eller anden måde lidt i konflikt med forskningsfrihed og nogle af de principper, vi hylder på universiteterne og inden for forskningsverdenen. Jeg håber i hvert fald, at ministeren også anerkender, at der kan være et dilemma der. Fællestillidsmanden på Aarhus Universitet har udtalt, at han faktisk ser de her mest omfattende kontrakter om tavshedspligt som et både politisk, demokratisk og videnskabeligt problem. Og juraprofessor Sten Schaumburg-Müller har udtalt, at han ikke engang er sikker på, at de mest omfattende kontrakter er lovlige. Han mener, at de kan være i strid med forvaltningslovens § 27, stykke 5, på grund af den omfattende tavshedspligt, man er underlagt. Det vil jeg gerne høre ministerens holdning til.

Svar:  Tak, formand, og tak for spørgsmålet. Fru Lisbeth Bech Poulsen hører mig i den grad sige, at offentlighed omkring aftalerne – offentliggørelse og så videre – er væsentligt. Jeg tog som uddannelses- og forskningsminister initiativ til en høring om emnet, som blev afholdt i december sidste år, hvor en lang række interessenter var inviteret til at deltage. Vi har drøftet de her forhold, det gør vi også ministerierne imellem, og det vil jo indgå som en del af vores kontrakter, som indgås. Det er klart, at hvis der er forskere, der er af den opfattelse, at det strider mod forvaltningsloven, ja, så er det element at se på. Men jeg vil også sige, at de forskere, der indgår i forskningsbaseret myndighedsbetjening, også ved, at der er en præmis, og hvis man nu selv mener, at det anfægter ens ytringsfrihed, at der kan være perioder, hvor ens forskning ikke kan publiceres af de føromtalte årsager, ja, så skal man jo overveje, om man vil indgå i det beredskab.
Kommentar:  Altså, det er jo glimrende at inddrage politiet og Justitsministeriet, men ministeren kan jo også gøre noget selv. Jeg spurgte jo til foranstaltninger, som ministeren kunne tænke sig at tage. Tidligere er der jo blevet foretaget en undersøgelse om vold mod lærere. Det var den tidligere undervisningsminister Merete Riisager, som satte det i søen, og det var jo ret overraskende for nogle, at der var så megen vold i skolerne mod lærere af elever. Derfor ville det jo være på sin plads, at ministeren igangsatte en undersøgelse blandt danske folkeskolelærere og gymnasielærere, der simpelt hen kortlægger omfanget af de problemer, som der kan være med undervisning i demokratiske principper i Danmark og især med hensyn til ytringsfriheden, som jo visse steder og nogle gange er under pres, især når det bliver lidt kontroversielt. Så kunne ministeren ikke sætte sig i spidsen for at lave sådan en undersøgelse? Det kan hun jo gøre ret hurtigt: Redskaberne er der, apparatet er der. Jeg er sikker på, at der er mange lærere, der ville føle sig hørt, hvis man kortlagde problemet. For når vi så har noget faktuelt at forholde os til, kan vi jo også gøre noget.

Svar:  Altså, jeg må indrømme, at jeg synes, vi bevæger os utrolig langt væk fra det, som spørgsmålet egentlig handler om, men lad os endelig diskutere situationen omkring arbejdsmiljøet for lærere i den danske folkeskole. Det gælder i øvrigt også for socialpædagoger, der arbejder på landets bosteder, og andre medarbejdergrupper, som jo desværre har stået ansigt til ansigt med stigende vold. Jeg synes, det er lidt langt væk fra spørgsmålet, men jeg er åben over for at drøfte, hvordan vi griber det an. Jeg har godt set nogle af de ting, min forgænger har arbejdet med, og er selvfølgelig villig til at drøfte – det kunne jo passende være i forbindelse med vores næste folkeskoleforligskredsmøde – hvordan vi kan gribe an at tage fat i problemstillingen omkring vold mod lærere generelt i landets folkeskoler. Det er jo en hverdagsagtig ting, kan man sige, men det, spørgsmålet her har handlet om, har været den form for fundamentalistisk vold, der har været i forbindelse med fremvisning af Muhammedtegningerne i Frankrig, og det er det, jeg har forberedt i forbindelse med det her. Men jeg vil faktisk gerne give tilsagn om, at vi på næste forligskredsmøde kan tage en drøftelse af, hvordan vi kan gå videre med den almene diskussion om vold mod lærere.
Kommentar:  Altså, for at forhindre træthed i cockpittet har vi nogle regler om flyve- og hviletid. Disse regler er lavet for at sikre, at der ikke flyver trætte piloter rundt. Hvis man mener, at disse regler ikke er tilstrækkelige, skal man foreslå dem ændret. Jeg har ikke hørt forslag fra SF om, at man skal ændre reglerne for flyve- og hviletid. Det, SF nu taler om, er nogle lønspørgsmål. Det kan være en fagforeningskamp, det kan være et spørgsmål mellem arbejdstager og arbejdsgiver, men lønforholdene ændrer ikke på reglerne for flyve- og hviletid, som tager hånd om de sikkerhedsproblematikker, der er med træthed i cockpittet.

Svar:  Jeg er helt sikker på, at ministeren vil være i stand til at svare mere nuanceret end med de papegøjesvar, jeg får i øjeblikket, så jeg synes da, ministeren skal have en chance igen. Når man lægger kontrakter frem, der giver en grundløn på 13.000 kroner om måneden, og firmaet selv indregner, at de 7.000 kroner oveni skal tjenes, ved at man flyver rigtig meget, kan man så nøjes med nogle fromme tanker og en from henvisning til nogle flyve- og hviletidsbestemmelser – altså hvis man samtidig laver en kontrakt, der i den grad opfordrer til ekstraarbejde og dermed følgende træthed? Det er simpelt hen ikke nok, hvis der er kurs mod jordoverfladen gennem den her sociale dumping, et ræs mod bunden, og man tænker, at de burde have overholdt reglerne, hvis man samtidig laver kontrakter, der understøtter det modsatte.
Kommentar:  Nu var skatteministeren jo selv inde på det her med, at det også har en vis sundhedspolitisk værdi, altså det her med, at der bruges meget sukker i Danmark og i vores konsum- og fødevarer. Men grunden til, at jeg har stillet det her spørgsmål, er jo også, at skatteministerens kollega fra Socialistisk Folkeparti, sundhedsordfører i øvrigt, herre Jonas Dahl, som er valgt i Aarhus, har valgt til Danmarks Radio at udtale sig positivt over for at åbne for en dialog blandt andet med den her virksomhed i Skanderborg, som jo påtænker at flytte de her 100 arbejdspladser. Når man vil lytte til virksomhederne, går jeg ud fra, at det også er noget, som skatteministeren gerne vil, og der vil jeg da gerne høre, om regeringen og i særdeleshed skatteministeren er modtagelig over for de input, der måtte komme fra den her branche. Jeg ved godt, at der er nogle partier, som har mere tilovers for private virksomheder og private job end andre, men anerkender skatteministeren ikke, at det er utrolig vigtigt, at vi har danske virksomheder placeret i Danmark, som både leverer til det danske marked, og som selvfølgelig også er med til at generere job, og som eksporterer danske varer ud af landet? Det jo sådan set det, der egentlig er tilfældet konkret i de her virksomheder. De producerer jo også fødevarer til eksport.

Svar:  Jeg ved ikke helt, hvad spørgeren hentyder til i forhold til at være optaget af job. Jeg kan i hvert fald konstatere, at den tidligere regering, som spørgerens parti var parlamentarisk grundlag for, var regering for landet i en periode, hvor vi mistede 170.000 arbejdspladser. Det er regeringens helt klare målsætning at sikre flere danske private arbejdspladser. Det er sådan set en helt central del af vores økonomiske politik, så hvis der er nogen, der er optaget af private arbejdspladser, private virksomheder, er det da i den grad regeringen. Når det er sagt, vil jeg gerne understrege, som jeg også forsøgte i mit indledende svar, at sukkerafgifter jo ikke er pålagt varer, der eksporteres. De er pålagt varer, der forbruges her i landet, og det er sådan set, uanset om de er produceret i Danmark eller produceret i Tyskland eller et andet land. Det vil også sige med hensyn til diskussionen om udflytning af arbejdspladser, at så har jeg lidt svært ved at forstå situationen i forhold til lige præcis chokoladeafgiftsloven, netop fordi situationen i forhold til det danske marked sådan set er den samme, uanset om virksomheden placerer sin produktion i Danmark eller i et andet land.
Kommentar:  Jeg vil sige til spørgeren, at jeg ikke har udtalt mig om de tre kommuner og i forhold til tvangsfjernelse af børn, og jeg skal nok også undlade at begynde at tale om Brønderslev her i salen her i dag, for det kan blive en lang tale. Jeg forholder mig til det generelle plan med alle kommunerne, og her synes jeg, det er væsentligt, at man går ind og ser på, hvordan det kan være, budgetterne er overskredet så meget, som de er overskredet. Vi bliver nødt til at erkende, at det er enormt vigtigt, at vi sørger for at bruge vores penge rigtigt og meget fornuftigt, for vi lever i en tid, hvor vi kan se, det brænder rigtig mange steder i Europa, fordi man ikke har haft styr på de offentlige udgifter, og gælden bare er steget og steget, så man simpelt hen kan se, at de lande er ved at knække sammen. Derfor er der fokus på, at man skal have styr på de offentlige udgifter, og at man skal have styr på gældsætning, og det bliver vi også nødt til at forholde os til i Danmark, ligesom man ude i kommunerne bliver nødt til at forholde sig til, hvordan det kan være, at budgetterne er blevet overskredet så massivt, som de blev overskredet sidste år.

Svar:  Hvorfor skal borgerne  i Brønderslev, Hjørring og Frederikshavn på kerneydelser inden for ministerens ressort, som for eksempel daginstitutioner og ældreområdet, straffes af regeringens nulvækststrategi i 2011, og mener ministeren, at de kommunale budgetter har været for rummelige indtil nu?
Kommentar:  Naturligvis har vi fra Socialdemokratiets side ikke lyst til at kaste gode penge efter dårlige. Altså, det er slet ikke det, der er udgangspunktet her. Men sagen er den, at vi har en kontrakt vedrørende de her IC4-tog, og det er jo en kontrakt, som i øvrigt blev genforhandlet, mens vi havde den tidligere højreorienterede regering. Den siger altså, at hvis det er sådan, at der er problemer med IC4-togene, så er der en rabat i forhold til prisen på det her. Man får altså penge til at udbedre nogle af de problemer, der er. Derimod kan man ikke bare trække sig ud af projektet og få pengene tilbage. Derfor står vi i en situation, hvor vi sådan set kan se, at får vi tog, der ikke lever op til de ønsker, vi har, er der til gengæld en prisrabat, der gør, at vi kan bruge nogle penge på at få forbedret de her tog. Og da vi ikke bare kan trylle andet materiel frem og få andre tog til at køre uden at skulle betale en masse penge for det, giver det faktisk meget god mening at tage udgangspunkt i de IC4-tog, vi allerede har mulighed for at få ud at køre, få dem forbedret og få dem til at køre. Det, der er det vigtigste for os, er jo, at vi gerne vil sikre, at der er tog til de alt for mange togpassagerer – og der er jeg enig med herre Kristian Pihl Lorentzen – der oplever en dårlig service, at de skal køre rundt i dårligt materiel, stå som sild i en tønde, eller at toget ligefrem kører forbi på perronen. Og der har vi hørt fra de klogeste hoveder på området at vi så kan bruge de her IC4-tog. Det er ikke en optimal løsning, og det er ikke, fordi det er problemfrit, men det er det, vi har, fordi det er dem, vi har bestilt, og vi får en rabat, der gør, at vi faktisk får relativt set billige tog for pengene, og det er det, der er udgangspunktet for os.

Svar:  Tak. Jeg har lige fået et svar fra transportministeren om scenariet, hvis det bliver sådan, at IC4 kører af sporet og må sælges eller afhændes på anden vis, nemlig at så vil det samlede tab være godt og vel 3 milliard kroner Sådan har jeg forstået svaret. Det vil sige, at hvis man ser det over en 30-årig periode, er det en afskrivning på omkring 100 million kroner om året. Det er jo så det, vi skal holde op imod, om danskerne muligvis skal plages med nogle upålidelige og ukomfortable tog i mange år, i øvrigt nogle, der bruger langt mere dieselolie per passagerkilometer, end IC3 gør. Det harmonerer ikke helt med regeringens grønne politik, men det kommer vi forhåbentlig til at diskutere mere, og jeg forstår, at også Socialdemokraterne er villige til at indgå i en sådan oprydning. Jeg vil gerne spørge herre Rasmus Prehn helt konkret, om ikke han er enig i, at der er brug for at aflaste DSB med hensyn til den fortvivlede materielsituation. Og der er jo kommet et forslag fra blandt andet Nordjylland om, at nordjyderne gerne selv vil have udliciteret togdriften mellem Aarhus og Frederikshavn. Er det et forslag, som herre Rasmus Prehn støtter, for det kunne eventuelt være med til at aflaste DSB i deres fortvivlede materielsituation?
Kommentar:  Tak for svaret. Jeg har her en opgørelse fra Finansudvalget i år i forbindelse med spørgsmål 43 på almindelig del, hvor tallet for Glostrup Kommune er, at det er 367 boliger, der er blevet ledige. Så det er stort set identisk, men en lille smule lavere end det tal, som ministeren har fra svaret til Finn Sørensen. Men hvis man tager de 367 boliger og sammenholder det med, at 75 procent af lejeboligerne i Glostrup kommune er almene, og så tager 25 procent af de almene boliger, får man et tal på omkring 70 boliger. Hvis man tager ministerens tal fra svaret til Finn Sørensen for gode varer, vil det måske være 100 boliger eller 90 boliger, som der er tale om. Mener ministeren, at et sted mellem 70 og 90 boliger, som er til rådighed i løbet af et helt år, er rigeligt til at dække Glostrup Kommunes behov i forbindelse med indførelse af kontanthjælpsloftet? Og hvis det er sådan, hvorfor mener ministeren så at Glostrup Kommune har opfordret folk til direkte at flytte ud af kommunen, når de ikke kunne finde en lejlighed, der havde en pris, de kunne betale?

Svar:  Jeg mener, at det burde være nok. Jeg tror ikke, at antallet af kontanthjælpsmodtagere, som kommer til Glostrup Kommune med det ønske at få en billigere bolig – som ønsker at fraflytte deres eksisterende bolig og flytte ind i en billigere bolig – som følge af kontanthjælpsloftet, overstiger det antal boliger, som Glostrup Kommune hvert år har anvisningsret til. Så kan man sige, at de selvfølgelig også skal bruge nogle boliger til andre formål end det. Men hvis vi skal vide noget om det her, skal Glostrup kommune jo sige: Jamen vi har hvert år 200 mennesker, som kommer til os på grund af kontanthjælpsloftet og efterspørger at kunne flytte i en billigere bolig end den, de bor i, og derfor kan vi ikke klare os med de – ifølge herre Kaare Dybvads hovedregning – 100, vi har til rådighed. Men de tal har vi jo desværre ikke. Vi ved bare, at der er et stort antal almene boliger, som kommunen har anvisningsret til, og at en stor del af dem også er billige.