Kommentar:  Jeg vedkender mig det fulde ansvar for den form, Danmark var i, da vi overlod Danmark til statsministeren – både med hensyn til de beslutninger, der blev truffet, og de beslutninger, der ikke blev truffet. Jeg tror også, at jeg i valgkampen sagde: Jeg stikker ikke noget under stolen. Vi talte helt åbent om, hvad det var for en situation, Danmark var i. Det var faktisk derfor, at et ansvarligt flertal i Folketingssalen, som statsministerens parti ikke var en del af, før valget traf nogle beslutninger, som nu fortsat udgør hovedhjørnestenen i regeringens økonomiske politik, og som kun står der, fordi statsministeren har svigtet de valgløfter, statsministeren gik til valg på. Det er jeg rigtig glad for at statsministeren har gjort for Danmarks skyld, og så fortaber jeg mig egentlig ikke i fortiden. Altså, for det var også skidt for Danmark, at statsministeren midt i overenskomstforhandlingerne i 2008 stillede sig i spidsen for et ekstraordinært lønkrav og for en politisering af overenskomstforhandlingerne. Det var skidt for den almindelige økonomiske debat, at hver gang man forsøgte at vise mådehold, blev man mødt af slagord, der handlede om velfærdsmassakre. Det var skidt, at man skabte den her mærkelige disharmoni mellem velfærd og skattelettelser, hinandens modsætninger, som regeringen jo efterfølgende selv har været med til at gøre til skamme. For vi har jo givet skattelettelser. Man ville sætte selskabsskatten op, men den blev sat nederst Man ville sætte topskatten op og lave en millionærskat, men nu har vi givet topskattelettelser. Det går rigtig, rigtig godt. Jeg prøver bare på at finde ud af, om det også kommer til at gå godt i 2014, for vi vil gerne mere med den her regering. Og derfor vil jeg bare stilfærdigt høre, om statsministeren er tilfreds med det, vi har lavet på skatteområdet, når det for eksempel er sådan, at der fortsat er en kvart million danskere, som ikke har et tilstrækkelig økonomisk incitament til at arbejde. Er statsministeren enig i, at vi skal søge at drive skatterne yderligere ned?

Svar:  Nå, så kom vi tilbage til de 2.000 kroner – igen! (munterhed)  – om fortiden. Det ville klæde herre Lars Løkke Rasmussen – ligesom det faktisk klæder ham i dag at stå her i salen og sige, at regeringens økonomiske politik virker, at det går bedre i Danmark, og det klæder ham, fordi det er rigtigt – men det ville også klæde herre Lars Løkke Rasmussen at sige ordene i dag: at man egentlig er lidt ærgerlig over, at den politik, man førte, førte til overophedning, at man ikke magtede at overholde budgetterne år for år, og at det også havde indflydelse på, hvor hårdt krisen ramte Danmark. Hvis der er én ting, vi har lært af den krise, er det da forhåbentlig, at vi skal holde bedre styr på tingene – derfor de mange bankpakker både i Danmark og i europæisk sammenhæng; derfor en fast forankring i, at budgetter altså er noget, vi overholder; derfor et fokus på, at vi også skal gennemføre forandringer for at kunne bevare det velfærdssamfund, vi gerne vil have; og derfor også en ansvarlig økonomisk politik, som sikrer, at vi år for år har muligheder for at investere i vores fælles velfærd, så vi kan tage os af de ældre, de syge og børnene, der skal have den uddannelse, som er så vigtig. Det er jo den balance, der er det nye i dansk politik: at vi på den ene side holder styr på økonomien, reformerer, balancerer tingene, og på den anden side også prioriterer de mennesker, der har allermest behov for det. Det er den nye balance i dansk økonomi, og det ville egentlig klæde Venstre – når man er i det her humør i dag med at erkende, at det egentlig går meget godt – også lige at få det sidste med, i forhold til at overophedning og budgetoverskridelser var en rigtig dårlig ting for dansk økonomi.