kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Nu har jeg jo adskillige gange i min tid som socialminister haft en dialog med ministerens partifæller og også med regeringspartiet SF om netop de her problemstillinger med hensyn til lukkedage, hvor netop det her spørgsmål om dialog var noget, hvor man sagde, at man hellere ville se handling. Det er jo sådan set det, der også ligger af mulighed i den her økonomiaftale, som er indgået her i foråret, som netop er indgået, fordi regeringen kunne se, at den aftale, man indgik oprindelig, ikke blev overholdt af kommunerne. Derfor vil man jo gerne handle og sige, at den skal overholdes. Jeg bliver nødt til at henlede ministerens opmærksomhed på, at oprindelig, da man indgik den her aftale om afskaffelse af lukkedage, var der finansiering på 65 million kroner, som man var enig med kommunerne om ville dække afskaffelsen af lukkedage, så det med at sige, at finansieringen ikke var på plads, er helt forkert, for man har oprindelig finansieret det med afskaffelsen af de løsrevne lukkedage med 65 million kroner Men en anden ting, der ligger i kommuneaftalen, er jo sådan set, at kommunerne skulle forpligtige sig til at lade det fremgå af deres hjemmeside, hvornår der ville være lukket i institutioner, og hvilke institutioner der ville være lukket, fordi det var meget uigennemskueligt for forældrene. Der vil jeg egentlig høre ministeren, hvorfor ministeren ikke følger det, for det er jo egentlig meget klart, når man tager de aftaler, der var indgået oprindelig, og sammenholder dem med den vejledning, som jeg kunne forstå ministeren ikke har læst, og den er egentlig meget klokkeklar, og hvorfor ministeren ikke tager den her mulighed og følger den aftale, der egentlig ligger i forårets forhandlinger.

Svar:  Jeg synes virkelig, at det er sympatisk, og det siger jeg af et ærligt hjerte, at den tidligere minister og De Konservatives ordfører brænder så meget for, at vi skal nedbringe antallet af lukkedage. Det har vi som en fælles interesse. I regeringen konstaterer vi bare nu, at det er gået den modsatte vej de sidste 3 år. Vi har det som en klar målsætning i vores regeringsgrundlag, at vi vil nedbringe antallet af lukkedage. Jeg synes, at det er nogle udmærkede eksempler, som den konservative ordfører kommer med, i forhold til hvordan man kan få mere viden om og dele hinandens erfaringer om, hvordan man kan lave nogle ordentlige tilbud også i forhold til at håndtere i ferieperioder og andet. Det er udmærket, men det ændrer ikke ved, at det, der er målsætningen, er, at der skal være færre lukkedage, og derfor tager jeg spørgerens engagement som udtryk for, at der vil være opbakning til det, når vi i fællesskab skal arbejde for, at det lykkes den her gang.
Kommentar:  Jeg tror undtagelsesvis ikke, jeg har så mange yderligere spørgsmål. Jeg synes, det var virkelig, virkelig fantastiske og positive nyheder, der kom fra ministeren i dag. Det er jo en kendt sag, at vi har brugt 150-160 million kroner på snæblen, som vi har et kæmpe ansvar for. Forskellige regeringer har brug enormt mange penge, enormt mange ressourcer og enormt mange kræfter, og også lokalt er der brugt mange ressourcer, og vi har jo bare ikke kunnet se resultatet af den indsats igennem mange år. Derfor er det positivt, at vi nu ser et resultat, og det er faktisk også lidt overraskende. Det var jo noget frustrerende, tror jeg, for alle implicerede at opleve, at vi kastede penge i det og brugte meget tid på det ude i Varde Å-systemet, og at der ligesom ikke rigtig kom noget resultat. Men jeg håber virkelig, at det er robuste resultater, og at fremgangen for arten vil fortsætte.

Svar:  Jeg deler fuldstændig glæden over, at det lader til at gå opad med bestanden, og venter også sådan med om ikke tilbageholdt åndedræt, så en eller anden form for ængstelse, altså i forhold til: Hvordan udvikler den her bestand sig så videre, og er den på vej i den rigtige retning? For sandheden er jo, at vi ikke ved voldsomt meget om snæblens biologi. Vi ved ikke voldsomt meget om, hvordan snæblen yngler og dens vandring til Vadehavet og så videre Men det lader til at gå i den rigtige retning, og det er vi glade for. Det er en god dag.
Kommentar:  Jeg er bare nødt til at spørge igen, og lad mig gøre det lidt mere konkret: Hvis der i den verden, som EU-Domstolen lægger op til der skal være fremover, hvor den her form for logning ikke kan finde sted, skete et mord i foregående uge, hvordan mener Rune Lund så, at politiet skulle indhente masteoplysninger på, hvem der var i det pågældende område? De oplysninger ligger teleselskaberne jo så efter dommen ikke længere inde med. Kan Rune Lund ikke se, at det giver ualmindelig kraftige problemer i politiets efterforskning, og er det tilfredsstillende?

Svar:  Man kan starte med at diskutere, om det er tilfredsstillende eller ikke tilfredsstillende, men det er sådan, at lovgivningen skal indrettes, hvis vi skal overholde den dom, der er, hvis vi skal overholde EU-Domstolens afgørelse. Men det er da rigtigt, at hvis der ikke er tale om nogle personer, der begår den her kriminalitet, som spørgeren eksemplificerer med, som i forvejen er udsat for en målrettet overvågning, så vil det ikke være muligt at have den form for data, som vi har i dag. Og alt andet lige vil det da være et værktøj mindre for politiet. Det anerkender jeg. Jeg siger bare, at vi bliver også nødt til i et demokratisk samfund, hvor vi bygger på nogle demokratiske værdier, at sætte nogle grænser for, hvilken masseovervågning vi kan lave af borgerne, og den grænse har EU-Domstolen sådan set sat. Og det er i virkeligheden der, at diskussionen skal starte.
Kommentar:  Jeg vil godt understrege, at vi selvfølgelig ikke kunne drømme om at bryde et forlig. Vi synes, det er utrolig vigtigt og værdifuldt, at vi har forligskredse, blandt andet om folkeskolen, og værdsætter det samarbejde, vi har med alle de partier, der er med i forligskredsen. Men det er jo altså ikke alle områder, der har med skole at gøre, der bliver reguleret af folkeskoleloven. De kommunale internationale grundskoler har deres egen hovedlov. Hvis man skal sige, hvordan historikken er, kan man sige, at de også hviler på den hovedlov, der er for de frie grundskoler. De har deres egen lov, og det med de frie grundskoler er jo ikke forligsbelagt. Det er aftalebelagt, og det vil sige, at der skal et flertal til for at ændre, hvad der er af lovgivning for de frie grundskoler. Det her er en ny hovedlov, fordi det er en ny type institution, men den hviler på mange af principperne fra lovgivningen om de frie grundskoler. Det siger jeg bare for at understrege, at vi selvfølgelig ikke kunne drømme om at bryde folkeskoleforliget. Og i øvrigt værdsætter jeg det samarbejde, vi har i forligskredsen, også med Dansk Folkeparti.

Svar:  Lad os lige opsummere, hvorfor vi egentlig står her. Dansk Folkeparti forhandlede sammen med regeringen og andre partier – de seks partier, der står bag folkeskoleaftalen – og i 7 måneder forhandlede vi. I de 6 måneder snakkede vi også om internationale skoler og linjer som en del af forhandlingsoplægget fra regeringen. Frem til maj 2013 var der to afsnit om internationale skoler og linjer i aftaleudkastet. De røg så ud til sidst, fordi Dansk Folkeparti ikke kunne sige ja til folkeskoleaftalen, medmindre de kom ud. Sådan er det jo, når man forhandler: Man tager, og man giver. Så de her internationale skoler og linjer var en del af forhandlingen, og de var så sandelig også en del af den samlede aftale, som vi indgik med hinanden. Altså, det var en forudsætning for aftalen, at de udgik, og at vi ikke gik ind og lavede ændringer eller aftaler på det område. Det, der så sker, er, at regeringen efterfølgende fremsætter et lovforslag om kommunale internationale skoler, som er et selvstændigt lovforslag, men som dog alligevel berører folkeskoleloven. Hvordan kan ministeren så sige, at det her intet har med folkeskoleforliget at gøre, og at det intet har med folkeskoleloven at gøre, og hvordan kan ministeren påstå, at man ikke bryder forliget? For normal praksis i Folketinget er jo, at hvis et parti eller regeringen fremsætter et lovforslag, som der er forligspartier bag, og ikke snakker sammen med de partier, så kan de øvrige partier anse forliget som opsagt. Vil ministeren ikke for det første bekræfte forløbet, som jeg har skitseret det, og for det andet bekræfte, at det er normal praksis i Folketinget?
Kommentar:  Jeg gerne indlede med at slå fast, at jeg mener, at de socialøkonomiske virksomheder kan have en klar og væsentlig betydning i vores støtte til mennesker, der har komplekse udfordringer, og som står uden for eller på kanten af arbejdsmarkedet. Jeg vil gerne samtidig påpege, at formålet med rimelighedskravet er at undgå fortrængning af ordinære arbejdspladser og konkurrenceforvridning og at sikre, at arbejde i løntilskudsjob og virksomhedspraktik foregår i rammer, der er så tætte på ordinære job som muligt. Det var, som jeg nævnte i mit tidligere svar, netop for at sikre, at en eventuel ændring af reglerne for rimeligskravet ikke ville føre til fortrængning af ordinært ansatte og ikke ville være konkurrenceforvridende, at den tidligere regering nedsatte en arbejdsgruppe, der skulle se på en ordning for lempelse af rimelighedskravet. Jeg deler den tidligere regerings opfattelse af, at det er et område, hvor vi skal finde en løsning sammen med arbejdsmarkedets parter. Deres opbakning har stor betydning, hvis det skal være en reel løsning for førtidspensionisters mulighed for arbejdsmarkedstilknytning. Af hensyn til dialogen mellem parterne mener jeg ikke, at det er hensigtsmæssigt på nuværende tidspunkt at gøre status over drøftelserne dem imellem, men jeg kan sige så meget, at der har været afholdt disse tre møder, og at der nu arbejdes intenst på at finde en løsning. Jeg forventer, at de meget snart vil komme med en fornuftig samlet anbefaling, og i så fald vil jeg være positivt indstillet over for at følge denne anbefaling.

Svar:  Det her spørgsmål ligger jo meget i tråd med det tidligere spørgsmål, og det gør ministerens svar også. Egentlig vil jeg tillade mig at sige, at ministeren i sit samlede svar jo har sagt, at inden for meget kort tid kommer parterne til en eller en løsning, og at ministeren gerne kigger på, om der så kan være tale om dispensation i en længere periode og ikke bare i en kortere periode, hvis det er det, parterne kommer frem til, og at det i virkeligheden skal være en fortsættelse af undtagelsen fra rimelighedskravet til socioøkonomiske virksomheder. Det tillader jeg mig lidt sådan at konkludere ud fra det, ministeren siger, og så håber jeg jo bare, at parterne kommer i mål inden for kort tid. For det handler om rigtige mennesker, der er kommet forfærdeligt i klemme, bare fordi de er nedslidte. De vil rigtig gerne arbejde. Når man besøger Rosenbedet i Brande, vil man notere sig en ting, der er forskellig i år i forhold til tidligere år, og det er nemlig, at de tidligere har haft kontanthjælpsmodtagere i arbejdsprøvning. Det har de ikke længere. Og de stillede det meget klare spørgsmål til mig: Er det egentlig lovgivningen, der hindrer, at vi kan have kontanthjælpsmodtagere i arbejdsprøvning – er det på grund af den nye kontanthjælpsreform – eller er det, fordi kommunen har rigide regler? Og jeg er godt klar over, at det ligger under det der »m.fl.« i spørgsmålet, men jeg håber, at ministeren kan klargøre, at det nok mere handler om kommunal praksis, end det handler om lovgivningen.
Kommentar:  Når statsministeren i sin nytårstale siger, at vi skal afvikle ghettoerne ved at bryde betonen op og rive bygninger ned, kan ministeren så bekræfte, at det allerede er en mulighed, som boligselskaberne gør brug af i dag?

Svar:  Tak for det, og tak for spørgsmålet. Jeg kan bekræfte, at boligorganisationerne har mulighed for at foretage nedrivninger af almene boliger. Ved boligaftalen i 2014 blev det blandt andet aftalt, at der kan ydes støtte til nedrivning af almene boliger i perioden 2015 til 2018 inden for en samlet ramme på 600 million kroner Støtten ydes af Landsbyggefonden og gives i tilfælde af udlejningsvanskeligheder, byggetekniske problemer og/eller ved løft af udsatte boligområder. Flere boligorganisationer benytter nedrivninger, og specifikt i ghettoområderne benyttes nedrivninger ofte i samspil med andre indsatser for at løfte et område. Et eksempel er Gellerupparken i Aarhus, hvor nedrivninger, fysiske omdannelser og boligsociale indsatser skal ændre området markant. Det er noget, som jeg gerne vil have udbredt til flere udsatte boligområder, fordi det har en god effekt, når fysiske forandringer og sociale indsatser spiller sammen. Der er fortsat et behov for at fokusere indsatsen og hæve ambitionsniveauet i ghettoområderne, da vi stadig ser, at visse almene boligområder har store problemer. Udfordringerne i de udsatte boligområder skyldes ofte en kombination af fysiske forhold og beboersammensætning, hvorfor nedrivninger er en del af løsningen, hvis vi skal nedbryde parallelsamfund. Men det er klart, at nedrivninger ikke kan stå alene. Det handler om at få en blandet beboersammensætning og få skabt nogle boligområder, der er attraktive at bo i og færdes trygt i. Her kan for eksempel opførelse af andre boligformer, salg af almene boliger og muligheden for at få arbejdspladser ind i de belastede boligområder også hjælpe. Det er klart, at vi ikke bare skal rive ned med hovedet under armen. Der skal være en helhedsorienteret tilgang til at få brudt ghettoerne op, og her skal nedrivninger være et instrument, som kan anvendes, hvis der er behov for at åbne op, eller at bygningerne ikke er af en passende kvalitet.
Kommentar:  Ministeren mener, at det er et vigtigt princip, at det skal kunne betale sig at arbejde, men ministeren vil ikke gå videre. Det er sådan, jeg forstår det svar. Det er skuffende, for vi skal sådan set videre. Det skal i højere grad kunne betale sig at arbejde. Der er – blot for at nævne et tal – de 48.000, som hver måned har 1.000 kroner eller mindre ud af at gå på arbejde. Men der er også alle de mennesker, som vi gerne skulle have ud og i job, og der skal det også kunne betale sig at tage et job og at arbejde. Så vil regeringen gå videre? Vil regeringen sikre, at det i højere grad skal kunne betale sig at arbejde?

Svar:  Ja, vi er altid villige til at diskutere, om vi kan komme tættere på de mål, vi opstiller som samfund. Men vores præmis er fortsat, at der skal være en ordentlig social balance i de beslutninger, vi træffer. Må jeg så ikke samtidig sige, at hvis Venstre tror på, at det alene er et spørgsmål om økonomien, der er bestemmende for, hvad mennesker gør og ikke gør, så tror jeg, at det er forkert. Derfor er det vigtigt – måske vigtigere end på så mange andre tidspunkter – at vores beskæftigelsespolitik bygger på de rigtige værdier. Det er ikke sådan, og det må ikke være sådan, at det er et valg, man selv træffer, om man vil stå til rådighed for arbejdsmarkedet eller ej, for det skal man selvfølgelig. Ret og pligt er grundlaget for den politik, vi fører.
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For stemte 98 (S, DF, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Kommentar:  Nej, jeg har lige sagt i talen, som jeg oven i købet læste op for at være sikker på, at jeg fik det hele med, at det er rettet mod de elever, der kommer fra gymnasiale uddannelser, og som falder fra der og så kommer over på en produktionsskole. Det er ikke det rigtige sted, de skal hen. Produktionsskolerne har nogle kerneelever, som de har gjort rigtig meget for, og dem beholder de.

Svar:  Jeg kunne godt tænke mig, at Venstres ordfører gjorde sig en overvejelse om, om det bare er sådan, at det er ressourcestærke gymnasieelever, der lige pludselig finder ud af, at de alligevel ikke har lyst til gymnasiet, men at de hellere bare lige vil på produktionsskole. Sådan lyder det jo, og hvis det var virkeligheden, ville jeg sige: Jamen det skal de selvfølgelig ikke. Kunne man forestille sig, at der er et antal unge, som starter på en gymnasial uddannelse, fordi der ikke nødvendigvis lige har været den stopklods forinden, at nogen har sagt: Det er måske ikke det, du er egnet til at starte på? Vi ved jo godt, at der måske er en gruppe, der starter på en gymnasial uddannelse, og som ikke burde være startet der. Så finder de ud af i løbet af startperioden, at det skulle de absolut ikke være startet på, og man når så frem til, at fordi de faktisk havde en kombination af problemer ligesom den målgruppebeskrivelse, der er for produktionsskoleelever, skulle de måske være startet der. Eller forestiller Venstre sig bare, at det er noget, man synes er rigtig sjovt, at man falder fra på gymnasiet, og at det bare er alle tiders at starte på produktionsskolen? For jeg forstår slet ikke den der overvejelse om, at det bare er sløseri og spild af tid.
Kommentar:  Der blev bestemt ikke talt usandt i går. Det her er jo en del af regeringens genopretningspakke, og den har jeg sådan set også kommenteret i foråret, men da var spørgeren desværre ikke medlem af Folketinget. Så der er sådan set ikke noget nyt, det er også oplyst for Folketinget.

Svar:  Jeg kan godt forstå, at skatteministeren har travlt med at svare på spørgsmålet, for det er jo rigtig ubehageligt, når det er blevet sagt flere gange, både af skatteministeren og også af medlemmer af Venstres folketingsgruppe, at skattestoppet lever i bedste velgående. Så undrer det mig rigtig meget, at skatteministeren to gange nu siger, at det gør det ikke, mens han i går i salen fra Folketingets talerstol sagde, at det lever i bedste velgående. Nu er jeg, på godt gammeldags jysk, fuldstændig på herrens mark. Mener ministeren så, at han ikke har talt usandt over for Folketinget?
Kommentar:  Nu har virksomhederne jo selv været ude at udtrykke bekymring for det, også for, hvad konsekvenserne bliver af sukkerafgiften, nemlig at de må lukke produktionen mange steder. Senest var det Samba, flødebollefabrikken, der ville flytte til Tyskland, hvis det skete, fordi de var nødt til at lukke produktionen i Danmark. Har dansk erhvervsliv råd til, at der er rigtig mange virksomheder, som må dreje nøglen om på grund af det, at rigtig mange arbejdspladser går tabt, og at sukkerafgiften vil skabe den øgede arbejdsløshed? Hvor går regeringens grænse for, hvor meget vi kommer til at bremse dansk erhvervsliv?

Svar:  Jamen altså, man kan sige, at regeringens grænse er nået, for vi har jo konstateret, at under den forrige regerings 10 års ledelse af det her land har vi mistet produktionsarbejdspladser. Den udvikling er vi uenige i, og derfor har den nye regering sat sig for at vende udviklingen, for det er helt afgørende, at vi får flere produktionsarbejdspladser. Får vi flere produktionsarbejdspladser, har vi også en større sikkerhed for, at virksomhederne fastholder deres udviklingsafdelinger og forskningsafdelinger i Danmark, og så får vi generelt flere arbejdspladser, både til ufaglærte og til højtuddannede. Vi er meget bekymrede over, at vi igennem så mange år har mistet arbejdspladser, ikke mindst i produktionsdelen af erhvervslivet, så jeg deler spørgerens bekymring. Vi skal have vendt den udvikling, som har fundet sted igennem de seneste 10 år.
Kommentar:  Spørgsmål lyder sådan her: Hvilken linje mener statsministeren, Danmark skal følge i forhold til at skabe enighed blandt EU-27-landene, og hvordan mener statsministeren, at det kan ske i respekt for, at Danmark står uden for euroen?

Svar:  Jeg synes selvfølgelig, det er afgørende, at de 27 EU-lande bliver sammen og holder sammen om de ting, vi har besluttet, vi vil være sammen om. Det er blandt andet det indre marked og en række andre ting. Det var også derfor, at jeg – da jeg kom ud fra det lange, natlige møde mellem torsdag og fredag – sagde, at det havde været bedre, hvis man kunne finde en løsning blandt de 27 lande. Det havde været den bedste løsning. Vi fik så den næstbedste løsning, som var nogle gode mekanismer for at sikre større disciplin om euroen og et større økonomisk sikkerhedsnet for euroen. Det var to rigtig vigtige beslutninger. Det fik vi besluttet, dog ikke blandt de 27, men blandt de 17, og så har de ni ikkeeurolande mulighed for at tilslutte sig processen, som det hedder i konklusionerne. Det var den næstbedste løsning, men det er stadig en meget, meget god løsning for Europa.
Kommentar:  Mange tak. Det glæder mig, at justitsministeren også ser meget alvorligt på, at voldtægtsofre i høj grad er utilfredse med politiets arbejde. Som ministeren også var inde på, er det hele 47 procent, og det er virkelig et højt tal. Utilfredsheden hænger især sammen med oplevelsen af, at anmeldelsen ikke bliver taget tilstrækkelig seriøst, siger rapporten her. I 2016 lancerede regeringen under Venstres ledelse et udspil med titlen »Respekt for voldtægtsofre«. Det satte blandt andet gang i en række initiativer rundt i politikredsene med henblik på at forbedre voldtægtsofrenes oplevelse af mødet med systemet. I rapporten kan jeg læse, at de tiltag, der er sat i gang, også er helt efter bogen og er de rigtige tiltag, men bare ikke kan slå igennem. Så mit spørgsmål til ministeren er: Hvilke initiativer vil ministeren sætte i gang ud over dem, der er nævnt, og som er sat i gang, men som jo åbenbart ikke er slået igennem siden 2016? Vil ministeren sætte nogle andre tiltag i gang?

Svar:  Jamen det vil jeg. Som sagt har der siddet et ekspertpanel, som er kommet med nogle anbefalinger. Noget af det er, at der skal laves for eksempel en materialesamling over traumereaktioner, sådan at politiet kan forudse, hvordan folks reaktioner på traumer er. Altså, det kan sagtens være sådan, at en, der er blevet voldtaget, i virkeligheden reagerer med normal opførsel og ikke reagerer meget udadtil, men at det ikke skal tages til indtægt for, at det så ikke er så alvorligt, som det er. Og der er også en række andre anbefalinger.
Kommentar:  Jeg har fuld respekt for, at man ønsker at sikre den nationale økonomi. Det skal man bare overveje, inden man udsteder en masse løfter. Ministeren kryber udenom. Ministeren vil ikke rigtig fortælle, hvorfor det er, at man har lavet prioriteringer, men ikke har prioriteret det her område, netop at sætte statslige penge af, som man lovede inden valget. Hvorfor har man ikke sat dem af? Hvorfor har man valgt andre projekter at sætte penge af til? Hvorfor var det vigtigere end at sætte penge af til at sætte statslige penge i renoveringer, når nu man havde lovet det før valget?

Svar:  Tak. Ja, jeg skal ikke klandre fru Louise Schack Elholm for, at hun ikke kan vide alting, men det er faktisk sådan, at det var tre partier, der gik til valg på hver deres valggrundlag. Vi gik til valg sammen med SF, og De Radikale gik til valg på deres grundlag. Det har vi lavet et regeringsgrundlag på, som jeg både er stolt over og glad for. Jeg vil sige, at med den kickstart, vi laver med næsten 18 milliard kroner, er det virkelig noget, der rykker. Folk derude bliver arbejdsløse, folk derude mister deres job, og derfor er det så vigtigt, at vi får gang i samfundet igen med uddannelse, vækst og beskæftigelse. Det håber jeg som sagt ikke at Venstre vil blokere for i boligforligskredsen. Når det så er sagt, er det da klart, at det er en prioritering. Det er altså den prioritering, vi har lavet. Jeg vil også sige, at vi har lavet et fælles regeringsgrundlag, som jeg er stolt over og glad for, og de prioriteringer, der ligger i det, står jeg gerne ved. I modsætning til den tidligere regering, som troede, at man kunne spare sig ud af krisen, tror vi, at vi kan finansiere det, og så har vi indført et forsigtighedsprincip, nemlig at vi ikke bruger penge, som vi ikke har. Vi kan nemlig ikke blive ved med at arbejde med sådan et kæmpe underskud, som der er efterladt fra VKO.