kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Tak. Altså, jeg har ikke talt om et kvotesystem. Jeg tror nærmest, jeg talte om det modsatte. Men jeg taler meget varmt for, at vi værner om folkeskolen som en skole for høj og lav, og at det er hele folkets skole med en bred tilslutning i samfundet, hvor elever, der kommer fra forskellige baggrunde kan møde hinanden og lære af hinanden. Jeg fik ikke noget konkret svar fra ministeren på, om ministeren også synes, at der er en grænse, så lad mig prøve at spørge anderledes: Hvis nu vi forestiller os, at udviklingen fortsætter, så der også i de kommende år vil være flere og flere, der vælger friskoler, og færre og færre, der vælger folkeskolen, har ministeren så en holdning til, om det vil styrke eller svække kvaliteten i fremtidens folkeskole?

Svar:  Altså, er der en grænse for, hvad borgerne må vælge? I det øjeblik, man sætter en grænse, siger man også, at der er nogle, der ikke må vælge. Og jeg gad godt vide, om man i Socialdemokratiet har sådan en grænse. Spørgsmålet er så, hvad man skal gøre, for at folkeskolen bliver attraktiv og mange forældre gerne vil have deres børn der. Der tror vi jo i regeringen på, at det, det handler om, er at give lidt friere rammer, så man lokalt føler, at det er vores skole. Og det er noget af det, der skal til, for at flere har lyst til at være i folkeskolen. Man kunne også have den indstilling, at man skal straffe de frie skoler ved at tage noget økonomi fra dem. Det tror vi ikke er vejen.
Kommentar:  Jeg synes, det er nogle meget forskellige spørgsmål, og det bliver lidt sådan en generel dialog om hele regeringens skolepolitik. Og der vil jeg også sige, at ud over at jeg gerne svarer her – selvfølgelig – er ordføreren jo også velkommen til at komme til en kop kaffe ovre i ministeriet, så vi kan gennemgå hele regeringens politik. For det vil blive svært inden for den meget korte tid, som er til rådighed her, at gennemgå alle de ting, som spørgeren spørger til. Så det er ikke af ond vilje, at jeg ikke svarer, men jeg har simpelt hen ikke mulighed for – nu har jeg 2 sekunder tilbage – at gennemgå alle de emner, som spørgeren spørger til.

Svar:  Hvilke konkrete ændringer i uddannelsespolitikken skal det føre til, når der ifølge ministeren skal være mindre fokus på målsætningerne om, at flere unge får en uddannelse og kommer ind på en erhvervsuddannelse?
Kommentar:  Der bliver sagt det her med, at det er billigere at videreføre det, der var. Men det, der var, var ikke lovligt. Det var jo det, landsretsdommen slog fast, nemlig at det ikke var lovligt, og at der ikke var nogen hjemmel. Derfor kan man heller ikke på et sagligt grundlag sige, at man bare kan videreføre det, for det må man ikke. Så ved jeg jo godt, at der er et ønske om at sige, at overvågning er billigere end at rykke på et botilbud, men man kan bare heller ikke regne sådan. Man kan ikke opgøre udgifterne på den måde. Derfor kan man heller ikke bare sige, at det er billigere. Til gengæld vil jeg faktisk gerne kvittere for det DF-SF-forslag, der er kommet, hvor man går ind og kigger på, at jamen kan det så være i en afgrænset periode, altså, som jeg har forstået det, skal man for de unge fra 18 år og i en periode på 5 år kunne tilvejebringe en overvågning. Jeg skal bare sige, at noget af det, vi sidder og kigger på lige nu og drøfter med KL, jo lige præcis er alternative modeller. Og så til sidst i virkeligheden bare en ros, mens taletiden løber ud, for jeg er virkelig, virkelig glad for, at både Dansk Folkeparti og SF har en tråd til den her sag, for det er en meget vigtig sag. Den har betydning for rigtig mange mennesker.

Svar:  Det synes vi også selv, og der er specielt netop det der besynderlige forhold, at når vi taler om de allerallersvageste borgere, kan de på deres 18-års fødselsdag faktisk blive tvunget til at flytte på en institution, fordi forældrene bliver nødt til at kaste håndklædet i ringen, fordi vi ikke har skabt lovhjemmel til, at man kan videreføre overvågningen for det meget handicappede barn efter det 18. år. Og ja, jeg tænker også, at en løsning kunne være en midlertidig ordning, men hvor svært kunne det være at få loven til at være i overensstemmelse med det behov, vi alle sammen er enige om der er? For hvis ministeren er enig i det, skal vi så ikke bare bringe loven i overensstemmelse med, hvad der burde være den rigtige løsning?
Kommentar:  Jeg kan forstå på Venstres spørger, at Socialdemokratiet gennem tiden har haft nogle vældig aktive trafikordførere, og det skal man sådan set ikke være ked af, det er jo godt, at man har det. Jeg tror sådan set, at jeg mest beklager de her forringelser, som det jo er, det er helt uomtvisteligt, da min forgænger indførte de første fem afgange – og jeg har så desværre været nødt til at forøge antallet af afgange – med de gamle MR-tog. Det er ikke noget, jeg synes er ønskværdigt, det er ikke noget, DSB synes er ønskværdigt; det er tvunget af nød, at vi står i den situation. Og derfor vil jeg ligesom til den forrige spørger  appellere til, at vi nu står sammen om at sikre, at DSB kommer i en situation, hvor man kan befordre passagererne på en mere elegant og effektiv måde med større service. Det tror jeg er en ambition, som vi har alle sammen. Jeg tror også, spørgeren er fuldstændig klar over, at det jo ikke er noget, DSB har gjort, fordi de synes, det er sjovt. DSB har desværre – desværre, må jeg understrege – gjort det af nød.

Svar:  Vi er selvfølgelig et langt stykke hen ad vejen enige om problemets karakter. Spørgsmålet går mere på at få det løst, og i den forbindelse konstaterer jeg, at ministeren over for den tidligere spørger anførte, at der måske kunne være andre muligheder; sådan opfattede jeg det i hvert fald. Derfor spørger jeg: Eksisterer der andre muligheder for at afværge den her situation? Kan man efter ministerens opfattelse indleje mere moderne tog? Jeg tænker på, at man jo ikke har nogen særlig tidstermin for, hvornår man når det tidspunkt, hvor der ikke længere er problemer med materiellet. Jeg lagde i hvert fald mærke til, at ministeren ikke satte nogen udløbsdato på det udsagn – det ville jeg heller ikke have gjort i ministerens sted. Så der kan jo være problemer med materiellet i lang tid fremover. Er det sådan, at ministeren så vil overveje, hvis det trækker ud, at få serviceniveauet i den her del af landet op på samme niveau som i eksempelvis andre dele af landet, for eksempel ved at indleje materiel?
Kommentar:  Nu har jeg spurgt fire eller fem gange, hvem der gav ordren, så jeg vil ikke spilde Folketingets og ministerens tid med at stille det samme spørgsmål en gang til. Så jeg vil stille et andet meget, meget simpelt spørgsmål: Har ministeren nogen sinde spurgt, om der var lovhjemmel til rent faktisk at sende soldaterne ud på gårde med raske mink?

Svar:  Ja, selvfølgelig har jeg da det. Selvfølgelig har både jeg og forsvaret da sikret os, at der var lovhjemmel til de opgaver, som forsvaret indgår i. Selvfølgelig.
Kommentar:  Jeg synes, vi skulle starte med at overholde den lovgivning, vi har vedtaget her i Folketingssalen. Det tror jeg også er respektfuldt i forhold til den danske grundlov. Og når statsministeren nu ønsker en specifik tilgang til tingene, så lad os da specifikt tale om børnechecken. Min egen regering lavede jo en opsparingsordning med afsæt i en juridisk rådgivning. Den er vedtaget her i Folketingssalen – den er vedtaget her i Folketingssalen. Den er gældende dansk lov. I øjeblikket administreres der ikke efter gældende dansk lov. Det er uhørt, det er skandaløst. Regeringen har ikke fremsat noget lovforslag. Regeringen har ikke sikret sig, at der er parlamentarisk flertal bag den linje, som regeringen i øjeblikket administrerer efter. Der udbetales børnecheck til folk, der ikke opfylder den danske lovs bestemmelser. Så lad os da snakke specifikt om det. Hvornår og på hvilken dag ønsker statsministeren, at hun og jeg skal tage en drøftelse om det her, eller hvor skal det ske? Vi har sådan set det synspunkt, at den frie bevægelighed er et gode for Danmark. Et lille, åbent land som Danmark har gavn af den. Men vi skal også værne om det unikke ved det danske velfærdssamfund, og det gør man altså ikke ved bare at forære en børnecheck til den første, den bedste, der krydser grænsen. Det gør man da ikke ved at lægge sig ned for den første, den bedste kontorfuldmægtig i Kommissionen, der giver udtryk for sit synspunkt. Det gør man da ved en gang imellem at tage kampen op. Lige nu og her har regeringen altså i strid med et flertal i Folketinget lagt sig ned for Kommissionens fortolkning. ( Formanden : Ja tak.) Man har ikke engang villet afvente en åbningsskrivelse, man har ikke drøftet med partierne, om der måske her var en sag, hvor man skulle gå hele vejen til EU-Domstolen for at se, om vi ikke kunne have en pointe. Det synes jeg er slapt.

Svar:  Som herre Lars Løkke Rasmussen nu hidser sig passioneret op over, så er det jo grundlæggende en holdning om, at går den, så går den. Det er fint, at selv om vi ved, at vi ikke administrerer i overensstemmelse med reglerne, så skal vi bare fortsætte alligevel og vente på, at vi bliver opdaget, vente på, at vi får en åbningsskrivelse, vente på, at vi eventuelt får en dom. Det kan godt være, at det er den måde, man tænker på i Venstre, men det er ikke den måde, som Danmark bør ledes på. Selvfølgelig skal vi rette ind i forhold til en forordning. Det her handler om en forordning, det vil sige, at den her sag faktisk har direkte retsvirkning for den enkelte borger. Selvfølgelig skal vi rette ind, når ikke en tilfældig embedsmand ovre i et eller andet ministerium, men dygtige jurister siger, at den her sag har vi ikke nogen chance for at vinde. Skulle vi så sige til borgerne, at det kan godt være, I har et retskrav her, men det er vi bare ligeglade med? Er det Venstres måde at opfylde de forpligtelser på, som man selv er enige i at vi skal opfylde over for EU? Det kan godt være, at Venstre tænker, at går den, så går den, men sådan tænker regeringen ikke.
Kommentar:  Jeg skal prøve at gøre det kortere nu, og så kan jeg vel udligne lidt i forhold til den ekstra tid, jeg brugte i første runde, hvor jeg netop redegjorde for reglerne og sagde, at vi jo ikke bare lige kan træde ud af traktaten eller direktivet. Og hvis der er nogle, der plejer at bakke op om EU, så er det da godt nok Det Radikale Venstre og dermed også herre Andreas Steenberg.

Svar:  Jeg er jo ikke interesseret i, at vi skal træde ud af traktaten; jeg er interesseret i, at danske statsborgere kan få de samme rettigheder som EU-borgere og have lov til at have deres familie her, og så skal der selvfølgelig være nogle krav til, at når familierne kommer hertil, skal de opføre sig ordentligt og integrere sig. Hvad synes ministeren og regeringen om, at udlændinge sådan set er bedre stillet end danske statsborgere i Danmark?
Kommentar:  Forhandlingen er sluttet, og vi går til afstemning om de stillede forslag til vedtagelse. Der foreligger to forslag. Der stemmes først om forslag til vedtagelse nummer V 31 af Mogens Jensen (S), Søren Espersen (DF), Jakob Ellemann-Jensen (V), Leif Mikkelsen (LA), Zenia Stampe (RV) og Mette Abildgaard (KF). Afstemningen slutter. For stemte 90 (S, DF, V, LA, RV og KF), imod stemte 15 (EL og ALT), hverken for eller imod stemte 4 (SF). Forslaget til vedtagelse nummer V 31 er vedtaget. Herefter er forslag til vedtagelse nummer V 30 af Søren Søndergaard (EL), Rasmus Nordqvist (ALT) og Holger K. Nielsen (SF) bortfaldet. Hermed er forespørgslen afsluttet.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Kommentar:  Jeg vil gerne spørge ind til det med visionerne og det her med økonomien. Er det sådan, at når man skal tilføre fri- og privatskolerne flere penge, skal man også samtidig tilføre folkeskolen flere penge, når den nu ikke skal være førstevalget? I Socialdemokratiet vil vi gerne gøre en god skole bedre, og derfor vil vi gerne gøre den til det naturlige førstevalg – ikke at man ikke kan vælge noget andet, men vi vil gøre en god skole bedre og gøre den til det naturlige første valg. Skal folkeskolen have tilført penge under din regeringstid?

Svar:  Der er allerede afsat 500 millioner til skoler, som har særlige udfordringer. Det, vi gør der, er, at vi sætter et særligt fokus på skoleledernes ansvar for de elever, der har svært ved at følge med. De penge fremgår af regeringsgrundlaget, dertil er der jo afsat ekstra ressourcer i forbindelse med folkeskolereformen. Og så bliver opgaven altså også, kan man sige, at give folkeskolen bedre rammer for at bruge dens ressourcer på det, der er dens kerneopgave. For mange, som er i skolen i dag, oplever, at de har rigtig mange opgaver, og det er ikke alle sammen, de synes bidrager med lige meget værdi.
Kommentar:  Tak for det. Mener ministeren, at der politisk er behov for at sætte initiativer i gang, der kan medvirke til at skabe en kriminalforsorg, hvor sikkerheden øges og de ansattes arbejdsforhold forbedres?

Svar:  Tak for spørgsmålet. Jeg vil gerne indlede med at slå fast, at det for mig som minister er helt afgørende, at vi beskytter de mennesker, som hver dag går på arbejde for at sikre, at der er ro og orden i landets fængsler. Alle ansatte skal have trygge arbejdsforhold, og kriminalforsorgen skal være en god og attraktiv arbejdsplads. Det var som bekendt også en central del af vores flerårsaftale for kriminalforsorgen, at sikkerheden skal styrkes, og at arbejdsforholdene skal forbedres for vores fængselsbetjente. Og med den flerårsaftale iværksætter vi jo en række initiativer med netop det formål. Der er blandt andet blevet etableret to nye forstærkningshold – der kom ordet, som jeg ikke kunne huske i forbindelse med den tidligere spørger – med i alt 30 erfarne fængselsbetjente, der siden slutningen af august har bistået deres kolleger i de fængsler og arrester, som har brug for ekstra hjælp og støtte. Der er også blevet tilført cirka 40 årsværk til de afdelinger i fængsler og arrester, der er særlig præget af bandemedlemmer. Begge initiativer skal netop bidrage til at målrette indsatsen der, hvor belastningen er størst, og på den måde forbedre sikkerheden og trygheden for medarbejderne. Samtidig arbejder kriminalforsorgen hårdt på at imødekomme det aktuelle personaleunderskud, som også kan være med til at udfordre fængselsbetjentene i deres hverdag. Det handler både om at fortsætte den intensive indsats for at rekruttere nye fængselsbetjente og om hele tiden at tænke nyt, i forhold til hvilke opgaver vores betjente skal løse. Som reaktion på de overfald på fængselsbetjente, vi så hen over sommeren, har jeg besluttet at gå endnu videre. Kriminalforsorgen er derfor på vej med en helt ny strategi for håndtering af de mest konfrontationssøgende indsatte, navnlig bandemedlemmer, der erfaringsmæssigt står bag langt de fleste episoder med vold og trusler mod fængselsbetjente. Og hvis det senere skulle vise sig, at der er behov for at tage yderligere skridt, er jeg naturligvis altid parat til at se på, hvad der kan gøres. Sikkerhed og tryghed skal tilbage i landets fængsler, og det skal gælde dem alle sammen. Det synes jeg vi skylder vores betjente. Og så kan vi blive ved med at drøfte det og hjælpe hinanden med at komme hele vejen omkring det i vores møder i forligskredsen, og nu har vi et møde i næste uge, hvor vi så måske kan drøfte det her lidt mere.
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. For stemte 22 (EL, ALT, RV og SF), imod stemte 77 (S, DF, V, LA og KF), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Kommentar:  Nu er vi jo desværre begrænset af utrolig kort taletid her i salen, for jeg kunne tale meget længe om det her. En af de ting, som er afgørende for mig, er jo netop inddragelsen, også lokalt – at det er godt lokalt forankret, og at der er en god proces omkring dét. Så det, vi har vedtaget, er jo, at der er to nationale styregrupper, en på urørt skov og en på naturnationalparker, og at der i de konkrete områder også er en projektgruppe, hvor man netop inddrager alle de lokale stemmer, som også er så vigtige i det her. Jeg var selv til møde så sent som i mandags med en række af dem, som er aktive, lige fra dem, der kører mountainbike, til hundelufterne og til naturelskerne, sådan at vi får alle de stemmer repræsenteret. Så selvfølgelig skal de inddrages.

Svar:  Tak for det. Spørgsmålet lyder: Har ministeren intentioner om, at man i udarbejdelsen af Naturnationalpark Fussingø vil tilgodese og opretholde den nuværende adgang til området for de nuværende brugere, der dagligt færdes i området på to hjul, to ben og fire ben?
Kommentar:  Tak. Det vil vi meget gerne følge op på, og i den forbindelse tror jeg også det ville kunne være gavnligt, hvis vi inden det møde kunne få en oversigt over, hvor mange domme der egentlig er faldet på baggrund af den paragraf, som ministeren indledte sin tale med at nævne, altså på baggrund af en krænkelse af gravfreden. For min umiddelbare vurdering er, at der meget sjældent falder dom. I hvert fald er der i de tilfælde, hvor jeg har været i kontakt med både Den Muslimske Gravplads og med menighedsråd på Vestegnen, ikke faldet domme i de sager, som de har været involveret i.

Svar:  Det skal jeg prøve at få undersøgt. Det bliver jo en beskrivelse af, i hvilket omfang der er faldet domme, men det kan selvfølgelig give anledning til yderligere drøftelse. Men jeg skal oversende et svar på spørgsmålet, i det omfang det overhovedet er muligt.
Kommentar:  Det er rigtigt, at hvis man har været kærester i flere årtier og bor i hvert sit land, er man jo ramt af de indrejserestriktioner, som vi har besluttet. Det er jo fuldstændig rigtigt. Og dermed lider man jo afsavn; man betaler en pris, ligesom hundredtusindvis af andre mennesker gør. Vi har så vurderet, at folk, der har en hverdag sammen, ikke skal holdes adskilt, og vi synes også, at det er rimeligt, at hvis man er i så formaliseret et parforhold, at man også er gift, så er det også helt åbenlyst, at man skal have mulighed for at rejse ind. Det er rigtigt, at man kan slå stregen mange forskellige steder, men jo mere lempelig en praksis, vi har, jo større en risiko løber vi også i forhold til at håndtere situationen med corona.

Svar:  Det svar synes jeg jo lidt får afsløret, at Socialdemokratiet er tilbage i en eller anden gammel holdning om, at hvis man ikke er blevet gift, er man ikke et ordentligt par endnu. Det giver jo ingen mening i det samfund, vi har nu. Vi er også ude i den holdning, at hvis man har valgt at have et forhold, hvor man for eksempel bor i Sønderborg og Odense og passer job de to steder og så ser hinanden, når man har tid, så er det okay, men hvis det er Sønderborg og Flensborg, har den ene valgt at bo i udlandet, og så må man sætte nærmest en berlinmur ned i forholdet. Det giver jo ingen mening coronamæssigt, at man ikke må se en kæreste, bare fordi vedkommende kommer fra et andet land, hvis det land for eksempel har mindre smittetryk end nogle steder i Danmark. Så hvorfor ikke bare få åbnet det op med det samme, minister?
Kommentar:  Det er jo vanskeligt ikke at komme til at have en diskussion om normeringer, fordi det ligesom var det, der var udgangspunktet for hele spørgsmålet. Der er vi så heldigvis enige om, at kvaliteten i dagtilbuddet er andet og mere end blot normering.  Derfor er det jo også bare vigtigt stadig væk at holde fast i, at hele diskussionen og beslutningen om normeringen, og hvordan man i det hele taget ellers tilrettelægger arbejdet, jo er noget, som er et lokalt anliggende. Det er beslutninger, der tages ude i de enkelte institutioner, ude i de enkelte kommuner, og det er altså ikke noget, jeg mener at vi her fra centralt overhovedet skal kloge os på, for jeg tror faktisk, vi gør institutionerne en bjørnetjeneste, hvis vi herindefra prøver at lave en eller anden rigid central regel om antallet af voksne per barn. Det er vigtigt for mig, at god kvalitet og tid til børnene er andet og mere end normering. Det er et spørgsmål om dagtilbuddets faciliteter og alle de ting, jeg har fået sagt. Og så synes jeg altså også, vi stadig væk skal huske på, at hvis man begynder at diskutere sådan nogle ting som standardiserede normeringer, så standardiserer man altså også børnene og overser simpelt hen deres forskellige behov. Jeg synes, det er så vigtigt, at vi har en lokal prioritering af vores dagtilbud.

Svar:  Hvis det var virkeligheden, ville jeg da synes, at det var fuldstændig rigtigt. Men det er jo ikke virkeligheden. Det er jo regeringen, der fastsætter nogle utrolig stramme økonomiske rammer for kommunerne, så man ikke har mulighed for at prioritere. Det er regeringen, der har villet standardisere børnene og har villet standardisere vuggestuer og børnehaver ved at indføre centraliserede læreplaner; helt fra at de er 6 måneder gamle, skal samtlige børn i dette land lære det samme. Da man startede med at indføre dem, var de oven i købet så detaljerede, at samtlige børn skulle lære at lege med ler. Man fandt så hurtigt ud af, at det nok var lidt for standardiseret. Men det er denne regering, der har haft tanken om standardisering og centralisering, har diskuteret sprogtest og så videre af samtlige børn. Det, jeg gerne vil have ministeren til at svare på igen, er: Har ministeren en ambition om, at der ikke skal skæres i antallet af voksne i forhold til antallet af børn, så der ikke bliver endnu flere børn, der skal kæmpe om at få en voksen, der har tid til at snakke lidt med dem, har tid til at holde dem lidt i hånden, har tid til at læse en bog for dem?
Kommentar:  Tak for det. Hvis nogen skulle undre sig over, at jeg stiller spørgsmål vedrørende noget, ministeren har givet udvalget svar på, er det jo, fordi jeg har stillet de her spørgsmål for en måned siden og det er blevet rykket af forskellige grunde. Men derfor synes jeg, det er fint at få svar fra ministeren alligevel. Jeg vil høre, om ministeren har haft en diskussion med sine svenske kolleger forud for det her, eller om det simpelt hen er blevet oversendt som en envejsbesked til ministerens svenske kolleger?

Svar:  Tak for det, formand. Jeg har løbende dialog med min svenske kollega, som nu så desværre for hende er blevet udskiftet af Miljøpartiet, og nu påbegynder jeg så en ny dialog med den nye svenske minister. Det er jo om fiskeriinteresser, naturhensyn i al almindelighed, og det kan gælde Øresund, det kan gælde Kattegat, hvor vi har forskellige interesser; det gælder hele Østersøen. I det her konkrete tilfælde er det en beslutning, jeg har truffet efter den rådgivning, jeg har bedt om at få, og der har ikke været nogen dialog om det med den svenske minister, så det vil i den forstand være en envejskommunikation.