Kommentar:  Regeringen siger, at den ønsker et Danmark i balance. Mulighederne for at bo samt for at skabe vækst og erhvervsudvikling skal være gode i hele landet. Sådan indledes den regionalpolitiske redegørelse for 2010. En lang række initiativer medvirker til at opfylde regeringens regionalpolitiske målsætning, skriver regeringen og peger herefter på nogle generelle tiltag som for eksempel skattelettelser og fremrykning af offentlige investeringer, herunder understøttelse af øget anlægsaktivitet i kommunerne. Hertil skal blot noteres, at al erfaring og virkeligheden i øvrigt viser, at skattelettelser stort set kun virker i vækstområder og hos de mere velhavende. Yderområderne har ikke fået nogen reel andel i effekten af skattelettelserne. Hvis man søger efter målrettede initiativer, som kunne have en særlig gunstig virkning på vækst og udvikling i hårdt ramte yderområder, har redegørelsen ikke noget nyt at byde på. Der er i redegørelsen en oversigt over kendte tilskudsordninger, men den ledsages ikke af effektmålinger, som viser, hvad der virker, og hvor meget det skaber af nye job, og hvor mange varige arbejdspladser der er skabt, eller om det bare er rapporter, der er tale om. Hvad er der for eksempel skabt af nye job i forbindelse med vækstforaenes udkantsforpligtelser? Det kunne være interessant at vide. Den regionalpolitiske redegørelse falder lige midt i en meget intens regionalpolitisk debat om Udkantsdanmark, en meget vigtig debat, hvor helt almindelige mennesker får mulighed for at ytre sig, og hvor det viser sig, at frustrationerne i den grad får frit løb. Folk udtrykker i stort omfang begyndende politikerlede, de føler afmagt over for de reformer, som har skabt stor afstand mellem den enkelte og det politiske niveau. SF er et folkeparti, hvor det at skabe udvikling og en ny politik til gavn for alle egne i Danmark er en integreret del af partiets værdigrundlag. I en tid, hvor vi debatterer, hvordan vi sikrer langtidsholdbarheden i dansk økonomi, og hvordan vi sikrer fremtidens hænder og hoveder, som skal tage over efter de store årgange, når de forlader arbejdsmarkedet, skal vi naturligvis udnytte alle menneskelige ressourcer i Danmark. Vi skal derfor tage stilling til, om udkantsområderne skal have del i væksten og udviklingen, eller om borgerne dér på længere sigt skal sættes på passiv forsørgelse. SF vil vækst og udvikling i hele Danmark. Danmark er ikke så stort, at det kan retfærdiggøre så store strukturelle, økonomiske og sociale kløfter imellem vækstområderne og yderområderne, som der er tale om. Vi ved, at forudsætninger for at skabe udvikling og vækst og lige muligheder er en varieret erhvervsstruktur, hvor der indgår en høj grad af kompetencearbejdspladser. Der skal være adgang til en bred palet af ungdoms- og kompetencegivende erhvervsuddannelser. Der skal være en god offentlig service med sygehuse, læger og politi og ikke mindst konkurrencedygtige kommuner, som er på samme økonomiske niveau som andre kommuner i landet. Og endelig skal der være god trafikal infrastruktur, kollektiv trafik og gode pendlervilkår. Udkantskommunerne defineres som de kommuner, der oplever befolkningstilbagegang og stagnation, og udgør sammen med et mindre antal landdistriktskommuner cirka 25 kommunale enheder. Der bor cirka 800.000 mennesker, cirka 450.000 er på arbejdsmarkedet – nogle af dem er jo altså ledige – og blandt de 450.000 er 145.000 ufaglærte. Når vi skal diskutere, hvordan vi skal fremtidssikre langtidsholdbarheden i dansk politik, ved vi, at vi skal have øget uddannelsesniveauet, og derfor skal der gøres en ekstra en indsats i udkantsområderne for at løfte hele uddannelsesniveauet. Udkantskommunerne taber befolkning, de har dårlig kommunal økonomi med høje skatter og lave udgifter til kommunal service. De har mistet på kommunalreformen og politireformen og sundhedsreformen. Der er en ensidig erhvervsstruktur med mange industriarbejdspladser, som forsvinder. Det er vanskeligt for nye virksomheder at opnå finansiering, hvis de vil opføre nye fabriksbygninger. Og så er der generelt et lavt uddannelsesniveau. Og vi kan vel også påstå, at der er dårlige pendlerforhold og lange afstande til vækstområderne. Jeg har nu tegnet et billede af, hvordan de virkelig problemfyldte yderområder i Danmark ser ud, og hvad det er for problemer, de slås med. Udkantskommunerne har derfor ikke de forudsætninger, der skal være til stede for selv at skabe vækst. SF har derfor lavet et omfattende regionalt oplæg med mange forslag til, hvordan vi kan genskabe balancen i vores samfund. Vi foreslår blandt andet, at der nedsættes en kommission, som skal arbejde med regional udvikling. Kommissionen skal analysere den regionale udvikling og udarbejde forslag til spredning af økonomi, vækst og offentlig service, så også udkantsområderne udvikler sig positivt. Kommissionen skal også forholde sig til, hvordan en spredning af samfundets samlede aktiviteter kan skabe en mere effektiv udnyttelse af de samlede ressourcer. Kommissionen skal give bud på flere arbejdspladser og flere uddannelser i udkantsområderne. Vi skal tilføre flere arbejdspladser, både statslige, regionale og kommunale. Der skal ske en bedre spredning af de offentlige arbejdspladser. Offentlig service, herunder sygehuse, sundhedstilbud, politi og kommunal velfærd, skal være på niveau med resten af landets. Infrastruktur, kollektiv trafik og pendlervilkår skal løftes. Landbrugets fremtidige rolle i forhold til arbejdspladser og naturforvaltning er en vigtig del af kommissionens arbejde. Den skal kigge på de muligheder, der ligger i højhastighedsbredbånd, og hvordan vi får rullet bredbåndet ud til hele landet. Samtidig skal den arbejde med forslag til nye digitale løsninger. Landdistrikterne og de danske øer skal også kigges efter med hensyn til fremtidens job, uddannelse og service. Men der er mange ting, vi kan gøre her og nu. Vi kan sikre udkantskommunernes økonomi i den kommende økonomiaftale, fordi dårlig lokal service ikke trækker borgere til. Opretholdelse og udvidelse af den lokale busdrift, som står over for flere lukninger, kan vi også gøre noget ved. Vi kan lokalisere nye statslige centre i forbindelse med den objektive sagsbehandling, hvor skal de ligge, hvis det besluttes? Skal de ligge i Sønderjylland, Thy, Vestsjælland eller hvor? Jeg har bemærket, at Venstre i deres udspil går så langt som til at sige, at de skal placeres i provinsen. Jeg vil gerne høre, om Venstre vil tage skridtet fuldt ud og sige: Lad os bruge sådanne centre, hvis de bliver til noget, til at understøtte beskæftigelsen i udkantsområderne. Vi kan sikre, at CVU'erne i Udkantsdanmark får bedre vilkår. Vi kan støtte sikre støtte til oprettelse af offentlige lægepraksiser og sundhedscentre i udkantsområderne. Vi kan sætte mere fokus på placering af politistationer. Her er problemerne med fastholdelsen af politistationen i Løgstør et fremragende eksempel. Og så kunne man måske sætte spørgsmålstegn ved den aftale om lukkeloven, der blev indgået i går. Den gør det i hvert fald ikke lettere for den lille brugs i udkantsområdet at konkurrere. Så der er nogle handlemuligheder, vi har allerede nu, og dem skal udnytte, samtidig med at vi afventer resultatet af et kommissionsarbejde.

Svar:  Tak, herre formand. Herre Flemming Bonne var lidt inde på det der med sygehusstruktur og også læger og politi, nemlig at det selvfølgelig er vigtigt, at vi har styr på de ting i Danmark. Jeg vil gerne spørge ordføreren om herre Villy Søvndals udtalelser om det samme emne, som man blandt andet kan læse i B.T. i dag: Bølgen af fyringer på vores sygehuse fortsætter med uformindsket styrke, regeringen og Dansk Folkeparti taler så smukt om flere ressourcer til sundhedsvæsenet, men virkeligheden er massefyringer på vores fælles sygehuse. Det siger herre Villy Søvndal på Facebook den 22. marts og i Politiken den 3. marts. Jeg vil gerne spørge SF's ordfører: Deler SF's ordfører den påstand?