Kommentar:  Jeg erkender, at vi med det her spørgsmål kommer til at tale meget om det, som vi talte om før, men tingene hænger jo sammen. Som jeg nævnte i min forrige besvarelse, er behandlingen med Tysabri, der er forholdsvis ny herhjemme, defineret af Sundhedsstyrelsen som en udlægningsfunktion, der varetages fire steder i landet. Når det ikke er alle neurologiske sygehusafdelinger i landet, der tilbyder behandling med lægemidlet Tysabri, er det for at sikre, at de enkelte afdelinger modtager tilstrækkeligt med patienter til at kunne opbygge erfaringer med behandlingen og erfaringer med bivirkningerne. Men det betyder ikke, at behandlingstilbuddet ikke er landsdækkende, så jeg er derfor ikke helt enig i den præmis, der ligger i fru Liselott Blixts spørgsmål. Når Sundhedsstyrelsen definerer behandlingen med Tysabri som en udlægningsfunktion, er det, fordi der fortsat er en række uafklarede forhold ved behandlingen, ikke mindst, som vi også var inde på i det forrige spørgsmål, i forhold til dets bivirkninger. Siden der i 2006 blev givet markedsføringstilladelse til Tysabri i EU, er der internationalt blevet observeret 27 tilfælde af den meget alvorlige og livsfarlige hjernebetændelse PML. Vi har heldigvis, som jeg sagde før, endnu ikke konstateret nogen tilfælde af PML hos danske patienter som følge af Tysabri. De fleste tilfælde af PML er rapporteret efter 2 års behandling med Tysabri, og derfor er det næste halve til hele år afgørende for vurderingen af risikoen for PML ved behandling med Tysabri. Sundhedsstyrelsen står over for meget snart at skulle genvurdere organiseringen af behandlingen med Tysabri. Genvurderingen vil afvente et ekspertmøde i EU, som jeg før fik nævnt vil komme til at foregå i starten af december. Der vil man have fokus på Tysabri i relation til PML. Herefter vil EU’s komité for humanmedicinske lægemidler i midten af december i år udtale sig i sagen med henblik på en forventelig ændring af markedsføringstilladelsen for Tysabri i en mere restriktiv retning, der meget vel kan komme til at ligge meget tæt på den danske retningslinje, for eksempel med hensyn til antallet af behandlingssteder.

Svar:  Nu taler jeg ikke om bestemte lægemidler, for det her kunne lige så godt gælde en anden sygdom eller et andet lægemiddel. Mange gange skal vi også kigge på det individuelt. Jeg har talt med en kvinde, Kassandra på 22 år. Hun har sklerose og har haft det i 2½ år. Hun er en af de patienter, der ville ønske, at hun kunne blive behandlet med den nye medicin. Men den tilbydes kun på Rigshospitalet. Hun er vant til Roskilde, og hun er vant til at komme på Glostrup sygehus, hvor hun har været de sidste 2½ år, når hun har fået forværring i sin sygdom. Hun er blevet tilbudt den nye behandling, fordi hun får mange attakker. Det er en meget kraftig multipel sklerosesygdom, som hun har fået. Hun er blevet tilbudt behandlingen, men som hun siger: Tanken om at skulle skifte sygehus gjorde, at jeg endte med at sige nej, selv om jeg har ventet længe. Hun ventede nemlig i lang tid. Det skræmmer hende at skulle starte forfra, for den gode kontakt til de mennesker, der behandler hende, er altafgørende for, at hun i dag kan føle sig i trygge hænder. Så hun har sagt nej, hun har takket nej til den behandling, selv om det var den, hun gerne ville have, og selv om det er kommet så vidt, at hun mange gange må sidde i kørestol. Hun er 22 år. Hun har også problemer med at skulle tage transporten til Rigshospitalet, for hun er ikke en af de ressourcestærke, så hun har valgt at sige nej og tage de attakker, der bliver. Kan ministeren ikke se, at det er ødelæggende for så ung og sårbar en pige, at hun vælger at takke nej til den behandling, på grund af at den kun tilbydes på Rigshospitalet?