kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. (Afstemningen foretaget på den i forretningsordenens § 35, stykke 3, angivne måde). For stemte 79 (S, V, DF, RV, KF, NB, LA og ALT), imod stemte 16 (SF, EL og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Kommentar:  Tak, formand, og tak for spørgsmålet. Fru Lisbeth Bech Poulsen hører mig i den grad sige, at offentlighed omkring aftalerne – offentliggørelse og så videre – er væsentligt. Jeg tog som uddannelses- og forskningsminister initiativ til en høring om emnet, som blev afholdt i december sidste år, hvor en lang række interessenter var inviteret til at deltage. Vi har drøftet de her forhold, det gør vi også ministerierne imellem, og det vil jo indgå som en del af vores kontrakter, som indgås. Det er klart, at hvis der er forskere, der er af den opfattelse, at det strider mod forvaltningsloven, ja, så er det element at se på. Men jeg vil også sige, at de forskere, der indgår i forskningsbaseret myndighedsbetjening, også ved, at der er en præmis, og hvis man nu selv mener, at det anfægter ens ytringsfrihed, at der kan være perioder, hvor ens forskning ikke kan publiceres af de føromtalte årsager, ja, så skal man jo overveje, om man vil indgå i det beredskab.

Svar:  De to ting, jeg omtalte, var nu ikke citater af forskere, jeg vil ikke sige, at det var dem, der havde udtalt sig; det ene var af en fællestillidsmand på Aarhus Universitet, som var kritisk over for det her, og det andet om, at det måske endda er i strid med forvaltningsloven, var af juraprofessor Sten Schaumburg-Müller. Der kan selvfølgelig være gode grunde til, at forskere ønsker at give sig i kast med den forskning, som man kan få til opgave fra et ministerium. Men jeg håber også, at ministeren er enig med mig i, at det ikke behøver at være alt eller intet, altså at vi enten ikke kan få forskningsbetjening, eller at det skal være omfattet af ekstrem lukkethed, men at vi måske ser mere kritisk på at få den kortest mulige periode, sådan at vi andre, når det diskuteres i Folketingssalen, måske også har de beregninger, der ligger bag det udspil, en regering måtte komme med.
Kommentar:  Det, som vi nu ønsker at diskutere med ministeren, er følgende: Hvorfor regner ministeren med, at øget brug af holddannelse vil give en besparelse i folkeskolen, og mener ministeren, at mere fleksible regler for holddannelse skal bruges til at lave større hold end antallet af elever i klassen?

Svar:  Jeg har givet et grundigt svar på det til udvalget. Det er spørgsmål 203. Jeg vil godt sige også her, at når man i forbindelse med afbureaukratisering opgør et gevinstpotentiale, er der ikke tale om, at det er en besparelse, som regeringen vil indkassere. Det er en måde, hvorpå man opgør alle elementer i afbureaukratiseringer. Altså, man gør det op på den måde, at man siger: Hvis man nu udvider handlemulighederne, hvad kunne man så i teorien bruge disse handlemuligheder til? Der er ikke tale om, at der er noget, der indkasseres. Det, som regnedrengene har taget med i betragtning, er vel for det første, at holddannelse jo kan være at dele en klasse, og så koster det penge, men det kan også være, at man i visse tilfælde har to klasser sammen, og så får man derved mulighed for at give eleverne en ekstra time. Så kan man så at sige få 2 timer for 1 times pris. Det sidste er et gevinstpotentiale, men det er jo en gevinst i form af ekstra timer. Den sætter man så penge på. Tilsvarende er det, hvis det skulle være sådan, at øget brug af holddannelse i den sidste ende overflødiggør en del specialundervisning, så også en mulig gevinst, som kan komme eleverne til gavn og glæde, for de vil jo helst kunne klare sig uden specialundervisning. Det sætter man altså tal på. Det er der nogle regnedrenge, som er ansat til. Når de sidder over i Finansministeriet og taler om, hvorvidt staten nu har plaget kommunerne eller givet kommunerne flere dispensationsmuligheder, så er det den måde, man gør det op på, kan jeg forstå.
Kommentar:  Tak til ordføreren for talen. Jeg har et spørgsmål, det er noget, jeg sådan har tænkt over. Det er ikke sikkert, ordføreren kan svare på det, men da den regering, som ordførerens parti jo var en del af, på daværende tidspunkt nedsatte tilskuddet til høreapparater, må det da have frigivet en vis mængde midler, flere millioner kroner. Ved ordføreren, hvor de midler er gået hen?

Svar:  Jeg kan ikke umiddelbart sætte et kryds, men det var hensigten, at der skulle spares penge. Det er fuldstændig korrekt, at det var en af bevæggrundene. Man kunne se, at når det offentlige indkøbte høreapparater gennem Amgros, som er regionernes indkøbscentral, så kunne de få dem til en væsentlig lavere pris end den, de kunne købes til ude i de private klinikker. Og det gav naturligvis ikke nogen mening, fordi de private klinikker også fik et højt tilskud fra det offentlige. Så der blev sparet rigtig mange penge. Pengene blev sparet på et tidspunkt, hvor vores land i den grad manglede penge til at finansiere hele den offentlige drift, så jeg er af den fulde og faste overbevisning, at pengene er blevet brugt rigtig, rigtig godt. Her var tale om en overbetaling, og derfor kunne jeg selvfølgelig også godt mærke, dengang vi behandlede lovforslaget, at de private interessenter naturligvis var rigtig kede af, at tilskuddet blev sat nederst Men kigger vi på tallene i dag, kan vi jo se, at det er meget begrænset, hvor mange flere patienter der går til det offentlige, end der – stadig væk med udgangspunkt i datidens forhold – gik til det private.
Kommentar:  Den løsning, man har etableret omkring Elling, er nok til at forhindre en lignende hændelse som den, man så i 2014. Og hvis det er så indlysende, som herre Bjarne Laustsen hævder, at den løsning ikke er god nok, så er spørgsmålet: Hvorfor fik herre Bjarne Laustsen ikke sin partifælle i Transportministeriet til at gøre noget mere, mens herre Bjarne Laustsen havde en partifælle i Transportministeriet? Jeg tror, det er sådan, at herre Bjarne Laustsen, fordi det er en regering af blå farve, påstår ting om denne regerings arbejde, som herre Bjarne Laustsen godt ved ikke er sandt, og som herre Bjarne Laustsen ikke ville turde gentage, hvis det var en partifælle, der sad i ministeriet. Det synes jeg er ærgerligt. Jeg synes, det er ærgerligt, at man har én politik, når der sidder én minister i stolen, mens man har en anden politik, når det er ens egen minister, der sidder i stolen.

Svar:  Jeg aftalte med ministerens forgænger, herre Hans Christian Schmidt, at vi skulle tage op og kigge på projektet, for han var fuldstændig enig. Der blev netop sat en undersøgelse i gang af: Hvad er det, der skal ske? Kan man sænke vandstanden? Skal man hæve broen? Det var ministerens eget forslag dengang. Jeg følger bare op og siger, at hverken lodsejerne eller kommunen er tilfreds med den løsning, der nu er etableret. Det andet i forhold til udvidelsen af hovedvejen er, at det har været besluttet længe, men det måtte lade livet i forbindelse med den nye kommunalreform. Og ministeren har sagt, at det vil koste 230 million kroner, men reelt set koster det kun 90 million kroner at lave det. Hvornår er det så, at man kan finde de her 90 million kroner og få lavet den vej, som der er så meget behov for, mellem Aalbæk og Skagen?
Kommentar:  Det har jeg ganske bestemt, for jeg kan sagtens følge spørgerens hensigt – at når der nu er mulighed for at dispensere fra reglerne, skal man så ikke udnytte den mulighed? Det er sådan, jeg hører spørgsmålet. Der må man sige, at muligheden for at dispensere jo samtidig indebærer muligheden for at undlade at dispensere. Vi har en hovedregel, og så har vi muligheden for at lave undtagelser, og der går man jo så ind konkret og vurderer i det enkelte tilfælde: Synes vi, det er rimeligt at lave en anden praksis her? Og det har man ikke syntes i tilfældet her.

Svar:  Så kommer vi det nok ikke nærmere i generelle vendinger i vores diskussion om en konkret sag, som vi så ikke ønsker at diskutere ud fra, og det er sådan set rimeligt nok. Jeg vil dog også lige komme med en lille bemærkning. Jeg noterede mig, at ministeren sagde, at vi skal værne om vores fortidsminder, og at vi skal gøre det meget bastant. Det står lidt i modstrid til det, som ministerens partifælle fra Randers, Michael Aastrup Jensen, på et tidspunkt i generelle vendinger udtaler om den her sag, for han siger, at der burde være mulighed for, at nogle af de her gravhøje simpelt hen jævnes med jorden. Jeg vil høre, om ministeren deler det synspunkt?
Kommentar:  Det er jeg meget enig i, men skal jeg forstå det sådan, at ministeren i hvert ikke – modsat Laura Lindahl – er fløjtende ligeglad med, hvem der er inde over det her? For vi ved jo, at Islamisk Trossamfund har været inde over den her bandekonflikt – uden om myndighederne, uden om politiet. Så jeg skal forstå, at ministeren i hvert fald ikke er fløjtende ligeglad med, hvilke aktører der deltager i forsøget på ikke at skabe en fredsaftale, men en våbenhvile, som vi ikke kender betingelserne for?

Svar:  Til at opretholde den danske retstilstand er det dansk politi og de danske domstole, som er inde over. I det forhold, som vedrører forældres ansvar for at opdrage deres børn til at blive gode samfundsborgere, overlader jeg det altså til forældrene at tage fat i den sag. Det er en stor pligt, som de alle sammen må tage på sig, og det er ligegyldigt, i hvilken relation det er, så har forældre en pligt over for deres børn.
Kommentar:  Jeg vil først og fremmest lige sige, at fru Inger Støjberg overhovedet ikke kan konkludere, som hun gør. Jeg har valgt at svare på det spørgsmål, som fru Inger Støjberg selv har stillet her i Folketingssalen. Hun kan ikke så godt lide svaret, men det ændrer ikke ved, at jeg rent faktisk har svaret meget fyldestgørende på spørgsmålet. Jeg skal bare sige en gang til, at det ikke er mig selv, der har opfundet det her med, at det bør være sådan, at ressortministeren svarer på de spørgsmål, der stilles. Der har jeg faktisk kigget meget på den praksis, som har været anvendt tidligere, og da statsministeren hed herre Lars Løkke Rasmussen, blev det udtrykt klokkeklart. Altså, jeg er nødt til at citere en gang til, hvad herre Lars Løkke Rasmussen sagde til Folketingets Udvalg for Forretningsordenen: Jeg skal understrege, at det forhold, at jeg eksempelvis på et pressemøde bliver spurgt om og svarer på spørgsmål om en sag – eksempelvis et lovforslag, som vi har behandlet på dagens ministermøde eller en anden aktuel enkeltsag – naturligvis ikke betyder, at jeg »overtager« ansvaret for den pågældende sag, og at alle spørgsmål fra Folketinget vedrørende denne fremover skal rettes til mig. Det er den praksis, vi har fulgt, og det vil sige, at når der sendes et spørgsmål om for eksempel kontanthjælp eller fattigdomsydelser, så har vi bedt spørgeren om at stille spørgsmålet til ressortministeren. Det er fuldstændig den praksis, der er fulgt.

Svar:  Ja, nu hænger der jo hele to spørgsmål i luften. Det ene er, om det her under »God regeringsførelse« bare var noget, man skrev, eller om det rent faktisk var noget, man mente. Men statsministeren tager jo helt fejl, når statsministeren siger, at jeg ikke kan spørge ind til det konkrete, nemlig om det skal kunne betale sig at arbejde eller ej, for statsministeren har jo selv været inde på det i sine tidligere besvarelser – ikke bare til mig i dag, men også til herre Claus Hjort Frederiksen, netop i forbindelse med hele diskussionen om, hvorvidt det skal kunne betale sig at arbejde. Man må sige, at det jo efterlader Folketinget, og i hvert fald mig, med en dyb, dyb mistro til statsministeren, når statsministeren nu pludselig ikke længere vil bekræfte, om det altid skal kunne betale sig at arbejde i Danmark. Man prøver på at snige sig uden om med alle mulige mærkelige proceduresvar, som ingen mennesker forstår. Så jeg vil sige til statsministeren: Chancen er her sådan set for at fortælle Danmarks befolkning, om det altid skal kunne betale sig at arbejde i Danmark, eller om regeringen er ved at gøre op med et helt grundlæggende princip, faktisk det princip, der bærer velfærdssamfundet Danmark.
Kommentar:  Det var en helt ny vinkel, som jeg tror det er meget svært at forberede sig på til spørgetiden her i dag, men måske ikke en  uvæsentlig vinkel, og derfor vil jeg sådan set opfordre til, at man stiller det spørgsmål skriftligt.

Svar:  Tak, det vil jeg så gøre. Og det sidste spørgsmål skal gå på, at jeg er sikker på, at ministeren er enig i, at togpassagerer i hele Danmark har krav på moderne, komfortable, miljøvenlige og driftsikre tog. Det har ministeren jo tilkendegivet tidligere her i salen i dag, og derfor vil jeg gerne have ministerens kommentarer til nyhederne i pressen om, at sjællandske pendlere står op i toget næsten dagligt, og nogle bliver så efterladt på perronen. Og det er jo et problem, der vil blive forstærket, hvis man gennemtrumfer en betalingsring, for så er det for at få flere passagerer over i togene. Dem er der slet ikke plads i, og det vil så komme oven i de materielproblemer, vi har i forvejen. Det kunne jeg godt tænke mig at få ministerens kommentar til. Hvordan hænger det sammen med den fortvivlende materielsituation, der er i forvejen, at man vil gennemtrumfe en betalingsring? For det andet er der nyheden om, at man vil indsætte over 30 år gamle MR-tog i store dele af Jylland. Det er jo heller ikke noget, der vækker begejstring rundtomkring. Det er en nødløsning, det medgiver jeg, som vi er nødt til at gribe til, men det er jo ikke noget, der vækker begejstring. Så derfor vil jeg høre, om ministeren vil være helt åben over for en bred vifte af beslutningsmuligheder nu, med eller uden IC4 fremover, for der er ingen tvivl om, at vi er nødt til at trække en streg i sandet nu og træffe nogle beslutninger, der kan blive dramatiske, og som peger frem imod, at vi har driftsikre tog i hele Danmark. Er ministeren klar til at indgå i en forhandling om hele paletten af beslutningsmuligheder for at løse IC4-problemet?
Kommentar:  Der stemmes om ændringsforslag nummer 1 af et mindretal (EL), tiltrådt af et mindretal (ALT, RV og SF). Afstemningen er slut. For stemte 23 (EL, ALT, RV og SF), imod stemte 81 (S, DF, V, LA og KF), hverken for eller imod stemte 0. Ændringsforslaget er forkastet. Herefter er ændringsforslag nummer 2 og 3, stillet og tiltrådt af de samme mindretal, bortfaldet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.

Svar:  Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Kommentar:  Jeg er meget enig. Det er derfor, vi er nødt til at se og erkende, at Grønland har nogle særlige udfordringer, i forhold til hvad der sker her i Danmark. Og det er det med at sikre, at der er kommunefogeder, og at der er nogen, der har lyst til at være det, så man også kan sikre retssikkerheden for de enkelte borgere. Jeg tror, vi skal være åbne over for at kigge på, hvordan vi kan tage nogle initiativer med hensyn til at oplyse og informere mere på Grønland om, hvad der ligger i jobbet at være kommunefoged. Jeg kan også forstå, at man nu er ved at lave en organisation, hvor de ligesom slår sig sammen, så der er noget fællesskab mellem kommunefogederne. Måske kunne man forestille sig, at en slags fagligt fællesskab også ville gøre det mere interessant, og at befolkningen fik mere oplysning om de muligheder, der ligger i det, for vi er jo enige om, at opgaven skal løses.

Svar:  Man kan jo overveje, om man skal gøre noget helt andet. Det er nødvendigvis ikke sikkert, at det med, at det er kommunefogeder, er løsningen. Måske skal man tænke helt nyt. Altså: Er tiden løbet fra det, man kalder for kredsretterne, altså der, hvor man har det her, og hvor det ikke behøver at være en jurist, der varetager ens sag, hvis man har begået et eller andet, eller i modsat fald ikke har? Det synes jeg er meget betænkeligt.
Kommentar:  Nu må man lige have mig undskyldt, men det er jo ikke nogen tanker, forsvarsministeren har. For at citere ham korrekt har han sagt, at det er en gevinst for samfundet at have flere værnepligtige. Udenrigsministeren siger så, at der ikke er brug for flere værnepligtige, og så er spørgsmålet bare, hvad udenrigsministerens holdning er. Er det, at der ikke kommer flere værnepligtige under den her regering?

Svar:  Jeg konstaterer bare en ting helt stille og roligt, og det er, at regeringen ikke på nuværende tidspunkt har en politik om flere værnepligtige. Der står i regeringsgrundlaget, at vi ønsker et substantielt løft, og så må alle vente med tilbageholdt åndedræt på at finde ud af, hvad det så betyder konkret. Og det vil man kunne læse i det udspil, der kommer fra regeringen. Det er det, jeg konstaterer.
Kommentar:  Jamen jeg anerkender fuldt ud de tal. Det er helt fint, altså, det er kun godt. Jeg bekymrer mig bare om den gruppe, som er tilbage, som ikke kan få lov til at få en afklaring, som ikke kan få lov til at komme i ressourceforløb, og som måske har fået at vide: Jamen du har en meget lille arbejdsevne, men du bliver bare puttet lidt til side; det der med afklaring til fleksjob er tiden ikke til nu; du skal lige have 2 år på ressourceforløb og så måske 1 år mere. Det er den gruppe, jeg bekymrer mig om. Det er kun godt for dem, som har fået en løsning, som har fået en afklaring. Det var også det, jeg sagde: Tillykke til dem. Hvis man kan gøre en indsats, der får folk væk fra det dumme system, man har, hvor de går på kontanthjælp og er syge, og hvis de kan få en afklaring til fleksjob, eller de kan få en førtidspension, eller de måske på en eller anden måde kan blive omskolet gennem en uddannelse, så de kan få et job, så er det alle tiders. Det er slet ikke det, der er problemet. Det tror jeg vi alle sammen er fuldt ud tilfredse med, men vi har den gruppe tilbage, som ikke har nogen arbejdsevne, og som stadig væk er gemt væk i systemet.

Svar:  Det er sådan, at dem, der kommer i ressourceforløb, er nogle, som før reformen rent faktisk var så svage, at de ville få en førtidspension. Lad os nu sige, at vi ikke havde lavet den her reform. Så var der altså 3 procent af dem på ressourceforløb, der ikke havde været i ordinær beskæftigelse. Der var 12 procent af dem, der ikke havde været i fleksjob, og 1 procent af dem, der ikke havde været i uddannelse. Dansk Folkeparti valgte ikke at gå med i det her, og det vil sige, at Dansk Folkeparti i hvert fald ikke kan tage ansvaret for, at de her mennesker har fået et bedre liv. Jeg kan godt forstå det, som herre Bent Bøgsted siger, nemlig at der er en gruppe, man selvfølgelig også skal tage sig af, og det var også det, jeg sagde fra talerstolen, men anerkender herre Bent Bøgsted ikke, at det her rent faktisk er en fordel, og at det er gået den rigtige vej, også for den gruppe?
Kommentar:  Spørgsmålet lyder: Hvad har regeringen gjort for at få Israel til at underskrive traktaten om ikkespredning af atomvåben?

Svar:  Som vi talte om før, støtter Danmark bestræbelserne på at mindske afhængigheden af atomvåben og målet om en atomvåbenfri verden. Derfor ønsker vi også, at traktatens formål om ikkespredning af atomvåben, som er hovedhjørnestenen i det internationale samfunds bestræbelser på at hindre spredning af atomvåben og i sidste ende afskaffe disse våben, ikke kun støttes, men at også alle lande tilslutter sig. Vi kan ikke tvinge nogen lande til at være med, men vi kan bilateralt og via vores medlemskab af internationale organisationer, for eksempel FN og EU, arbejde for at komme tættere på målet om universel tilslutning. Et væsentligt element, som jeg også sagde under det tidligere spørgsmåls besvarelse, er at få de stater, der i dag ikke er parter i NPT-traktaten, til at tiltræde den. Det gælder også Israel. Derfor tog jeg også emnet op under mit besøg i Israel for et par uger siden. Under mine samtaler med både premierminister Netanyahu og udenrigsminister Lieberman lagde jeg vægt på betydningen af ikkespredningstraktaten og opfordrede Israel til at tiltræde traktaten. Som jeg også sagde tidligere, men som jeg meget gerne gentager, da det jo er lige så fyldestgørende at svare på det under dette spørgsmål, støtter vi også resolutioner i FN og i IAEA, som udtrykker opbakning til etablering af Mellemøsten som en zone fri for masseødelæggelsesvåben. Men det er vigtigt, at hele Mellemøsten er omfattet. Og Danmark og de øvrige EU-lande, som vi koordinerer tæt med, ser gerne, at den igangværende NPT-konference kan bidrage til at skabe de rette betingelser for det videre arbejde mod Mellemøsten som en atomvåbenfri zone.
Kommentar:  Ønskes afstemning om ændringsforslag nummer 1, tiltrådt af udvalget? Det er vedtaget. Der stemmes om ændringsforslag nummer 2 af et mindretal (EL), og der kan stemmes. Afstemningen er slut. For stemte 9 (EL), imod stemte 104 (S, DF, V, LA, ALT, RV, SF og KF), hverken for eller imod stemte 0. Ændringsforslaget er forkastet. Jeg betragter herefter ændringsforslag nummer 3, stillet af det samme mindretal, som forkastet. Det er forkastet. Der stemmes om ændringsforslag nummer 4 af et mindretal (EL), og der kan stemmes. Afstemningen er slut. For stemte 9 (EL), imod stemte 103 (S, DF, V, LA, ALT, RV, SF og KF), hverken for eller imod stemte 0. Ændringsforslaget er forkastet. Ønskes afstemning om ændringsforslag nummer 5 og 6, tiltrådt af udvalget? De er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.