Kommentar:  Men jeg er bestemt også meget tilfreds med, at vi har lavet en skatteaftale, på mange måder en rigtig glimrende skatteaftale – ligesom mange af de andre ting, vi har gjort med regeringen, jo har været glimrende, om end det jo for en dels vedkommende har været i kontrast til regeringens tidligere positioner, før regeringen blev regering, altså nedsættelse af selskabsskatten og andet. Da vi i sin tid lavede beskæftigelsesfradraget, var Socialdemokratiet imod, men det har været en glæde, at vi har kunnet udvide det. Derfor er vi jo også lidt i en situation nu, hvor det i et vist omfang kan betale sig at arbejde. Jeg har også noteret mig, at statsministerens partifæller jo i ugens løb har gjort sig sådan lidt lystige over, når vi har fokuseret på den problemstilling, at der altså ligger noget, der minder om 1.000 kroner i gevinst. Og jeg vil egentlig gerne prøve på at komme lidt tættere på, hvordan statsministeren vurderer det her, fordi 1.000 kroner i gevinst – og det er så i øvrigt en gevinst, der slet ikke vokser, medmindre man kommer op på et meget, meget stort beløb i indtægt – svarer til, at forskellen ved at være på kontanthjælp og så tage et arbejde på et lavtlønsområde er 6 kroner i timen. Jeg vil egentlig bare spørge statsministeren, om statsministeren vurderer, at 6 kroner i timen er en tilstrækkelig stor gevinst.

Svar:  Det er jo rigtig nok, at der har været nogle voldsomme kontraster. Den største kontrast har jo nok været, at Venstre, hver gang de haft muligheden for at gå ind og diskutere skat, sådan set ikke har koncentreret sig om dem, der har de laveste lønninger. Da Venstre sad for bordenden som statsministerparti i 2009, lavede man jo en skattereform, som gav de største skattelettelser til de allerrigeste. Da beskæftigede man sig ikke så meget med dem, der havde de laveste indkomster. Og da Venstre troppede op til skatteforhandlinger med os i 2012, havde Venstre på ingen måde travlt med at kigge på beskæftigelsesfradraget. Næh, igen foreslog de lempelser i topskatten. Så det er rigtigt, at der er store kontraster. De ligger hos Venstre, fordi man, hver gang man har haft mulighed for at ændre på skatten, så har været koncentreret om de største indkomster og ikke de laveste indkomster. Heldigvis var det så os, der sad i regering på det tidspunkt, og vi foreslog det med at øge beskæftigelsesfradraget, også for de enlige forsørgere. Og det er jo derfor, det er der nu; det er ikke, fordi Venstre forlangte det på nogen måde. Så har jeg godt lagt mærke til, at Venstre er gået ind i den her debat om, hvorvidt det kan betale sig at være på arbejdsmarkedet, når man er på kontanthjælp. Jeg glæder mig over, at Venstre indser, når de har sagt forkerte tal. I lang tid rejste Venstre jo rundt med, at man skulle tjene 35.000 kroner, for at det kunne betale sig at arbejde. Det passede så ikke. Det passede ikke, at par, hvor begge var på kontanthjælp, skulle tjene 35.000 kroner, for at det kunne betale sig at være på arbejdsmarkedet. Det rigtige tal var 16.200 kroner, immer væk en meget stor forskel. Men det glæder mig, hvis Venstre nu igen, fordi man har et lidt afslappet forhold til nogle af de her tal, må æde et af sine egne tal og anerkende, at de 35.000 slet ikke var 35.000 – det var tværtimod 16.200.