kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Tak til ministeren for besvarelsen. Værdierne er vi helt enige om. Det er en aftale, vi har lavet sammen. Men der er også en anden slags værdier på spil her, nemlig dem, der handler om kommunernes mulighed for at have nogle tilbud, og det hænger jo sammen med den slags værdier, der opgøres i kroner og øre, og hvad det er for en økonomi, man sikrer at kommunerne har til at løfte den her opgave. Der kom en undersøgelse fra Gallup – man kunne læse om den i Jyllands-Posten før jul. Den viser, at der er – ja, hvordan skal vi sige det pænt – et meget forskelligt niveau i kommunerne, når det kommer til at have en indsats over for borgere, der får demens, mens de stadig er hjemmeboende. Et enkelt nedslag i det kan jeg jo bringe her: For eksempel er det kun 32 procent af kommunerne, der har tilbud om socialpædagogisk støtte i hjemmet, viser den her undersøgelse. Derfor vil jeg gerne spørge ministeren, om hun ud over al den rigtige og vigtige snak om at have de rigtige værdier, når det kommer til tryghed og selvbestemmelse og så videre, også har et bud på, hvordan vi kan sikre, at ligegyldigt hvilken kommune man har, så skal der altså være et tilstrækkeligt tilbud, hvilket vi jo kan se at der ikke er i dag. Og hænger det ikke også sammen med, hvad det er for nogle værdier i kroner og øre, man fra regeringens side er villig til og indstillet på at kommunerne skal have?

Svar:  Med aftalen om satspuljen for 2016-2019 blev regeringen og satspuljepartierne jo netop enige om en økonomisk ramme for den nye nationale demenshandlingsplan på 470 million kroner, og det er første gang, at der er blevet afsat så mange penge til demensområdet på en gang. Så derfor har jeg da også lagt mærke til, at eksempelvis Socialpædagogerne i deres hvidbog netop roser os for at have prioriteret området højt, og det glæder mig bestemt med de afsatte midler og aftaler og initiativer. Dermed har regeringen og satspuljepartierne jo sikret kommunerne og regionerne et godt grundlag for at løfte indsatsen på demensområdet.
Kommentar:  Der er altså et sekretariat under Landsskatteretten i dag, som er alment accepteret og ser ud til at være fagligt dygtig, og tilsvarende er der et mindre fagligt dygtigt sekretariat under vurderingsankenævnet og skatteankenævnene. Når man blander koldt og varmt vand sammen, giver det altså ikke nødvendigvis varmt vand – så får man lunkent vand. Og fordi man samler de her to sekretariater til et sekretariat – det er jo de samme medarbejdere, der sidder der – så tror jeg altså ikke på, at man nødvendigvis får en højere kvalitet alene på grund af det. Jeg ved ikke, om herre Thomas Jensen kan garantere, at de der 78 procent af vurderingsankenævnssagerne, som i dag bliver videregivet til Landsskatteretten, helt vil forsvinde – altså, vil man få en rigtig sagsbehandlingsmængde nu, så man kommer op på 100 pct.? For jeg kan forstå, at skatteministeren i kommentarerne til høringssvarene siger, at der ikke vil være en eneste sag, der kan klages videre til byretterne. Kan man så garantere fra socialdemokratisk side, at der ikke vil være en eneste sag fremadrettet, der vil blive afgjort forkert?

Svar:  Det, der jo sker i dag, og det, der også vil ske i fremtiden, er, at når man klager over en afgørelse fra SKAT, tager sekretariatet først kontakt til den myndighed i SKAT, der har truffet en afgørelse. Så får den myndighed mulighed for at lave en sagsfremstilling, og den får mulighed for at lægge frem, hvorfor man har truffet den konkrete afgørelse. Og nogle af de afgørelser vil jo blive omgjort med det samme hos SKAT, og så vil der ikke nødvendigvis være begrundelse for en lang procedure med ankesag, simpelt hen fordi SKAT med det samme erkender: Hov, her er der blevet begået en fejl. Og det er jo særlig noget af det, der er sket på vurderingsområdet, hvor den måde, man laver afgørelserne på, kører sådan lidt mere mekanisk og automatisk. Når der kommer menneskeøjne på, finder man ud af, at der skal rettes til, og så bliver borgeren også imødekommet, hvis der er begået en fejl. Så jo, jeg tror rent faktisk, at det her sekretariat vil blive en væsentlig styrkelse af retssikkerheden. Og i forhold til herre Dennis Flydtkjærs vandmetafor lyder det jo mere, som om herre Dennis Flydtkjær altid ser glasset som halvt tomt frem for halvt fuldt.
Kommentar:  Hvad er ministerens holdning til det udkast til en national læsestrategi, som Danmarks Biblioteksforening står bag?

Svar:  Igen tak til spørgerne for at sætte fokus på et kolossalt vigtigt område. Vi er i en situation, hvor vi stadig væk har for mange børn, der har svært ved at læse, men hvor også nogle af de børn, der rent faktisk kan læse, ikke bruger tilstrækkelig meget tid på at kaste sig over den skattekiste af eventyr, det er at læse god litteratur. Der vil jeg gerne sige, at jeg er kisteglad for Danmarks Biblioteksforenings flotte arbejde med den her redegørelse og det her udspil, som de er kommet med – i øvrigt i tæt samarbejde med andre gode parter, blandt andet BUPL, Danske Skoleelever og andre. Jeg har kigget på det med meget, meget stor interesse. Vi ved, at der er et stort problem med børn og unge, der fravælger det at læse en god bog, måske fordi de kaster sig over internet eller spil eller noget andet, og der har vi en kæmpe opgave i at anspore vores børn og unge til at læse noget mere. For det er altså noget, der virkelig beriger os, udvikler os, stimulerer os på allerbedste vis. Jeg tror, og regeringen tror, at vi skal passe meget på med løftede pegefingre og at tale ned til især dem, der har det allersværest med det med læsning. Derfor er jeg også glad og stolt over, at vores undervisningsminister har lanceret et udspil til en ordblindeindsats, hvor vi rækker ud til dem, der virkelig har svært ved det her, også i forhold til at hjælpe de forældre, der er til ordblinde børn, med at hjælpe noget mere. Nogle af dem er også selv ordblinde og skal have noget ekstra hjælp. Der nytter det ikke noget, at vi kommer med løftede pegefingre og moralprædikener. Det handler om at komme med muligheder, engagement, begejstring over det at læse en god bog. Hvis det er, man har svært ved det, kan man blive hjulpet på vej med elektronisk udstyr og andet. Der er en hel masse ting, vi skal gøre på det her område. Konkret sætter vi nu 6 million kroner af til et initiativ, hvor skolefritidsordning og biblioteker skal arbejde sammen om at skabe nysgerrighed, eufori og begejstring omkring det at læse gode bøger. Det er jo en fornøjelse at sidde og læse for eksempel Kim Fupz Aakesons serie om Vitello eller Anne Sofie Hammers børnebog om Villads fra Valby. Der er meget god litteratur, også til vores børn. Det er om at kaste sig over det, og jeg synes, at det udspil, der er fra Danmarks Biblioteksforening, er fyldt med gode initiativer. Jeg glæder mig til at arbejde videre med det her. Tak for, at I sætter fokus på det.
Kommentar:  Altså, jeg er ked af, at jeg ikke kan få et tilsagn omkring det. Det må jeg indrømme at jeg faktisk havde troet. Når ministeren selv har været i dialog med Fussingøbrugergrupper og kan se, at det jo faktisk er rigtig, rigtig mange mennesker, de repræsenterer, havde jeg egentlig troet, det var meget nemt for ministeren bare at sige: Jamen selvfølgelig ønsker jeg at inddrage også dem, nemlig brugerne af skoven ved Fussingø, sådan at vi sikrer den naturlige balance, så vi både får naturen og får dyrene, men at vi så sandelig også får brugerne. Så jeg prøver igen, måske lidt naivt og optimistisk: Kan ministeren ikke godt se, at det er vigtigt, at ministeren også inddrager de her over 900 medlemmer?

Svar:  Nu er vi jo desværre begrænset af utrolig kort taletid her i salen, for jeg kunne tale meget længe om det her. En af de ting, som er afgørende for mig, er jo netop inddragelsen, også lokalt – at det er godt lokalt forankret, og at der er en god proces omkring dét. Så det, vi har vedtaget, er jo, at der er to nationale styregrupper, en på urørt skov og en på naturnationalparker, og at der i de konkrete områder også er en projektgruppe, hvor man netop inddrager alle de lokale stemmer, som også er så vigtige i det her. Jeg var selv til møde så sent som i mandags med en række af dem, som er aktive, lige fra dem, der kører mountainbike, til hundelufterne og til naturelskerne, sådan at vi får alle de stemmer repræsenteret. Så selvfølgelig skal de inddrages.
Kommentar:  Tak for svaret. Jeg tror, vi er meget enige om, at situationen omkring IC4 er meget alvorlig, og at hele IC4-affæren er problematisk for togdriften i alle dele af Danmark, og at vi derfor skal have fundet en løsning i fællesskab, forhåbentlig i bred politisk enighed. Det er i hvert fald det, vi går efter, og det tror jeg også ministeren gør. Jeg tror også, at rigtig mange danskere længes inderligt efter en afslutning på den her endeløse IC4-føljeton, der startede allerede i 1999 med indgåelse af en smal trafikaftale mellem SR-regeringen, SF og Enhedslisten om køb af dieseltog, selv om alle andre lande på det tidspunkt købte eltog. Siden har der jo så været en endeløs række af problemer, der har forsinket IC4-projektet, og der er fortsat voldsomme problemer med de leverede tog, hvoraf mange står i Aarhus og ikke kører.  Så er det rigtigt, som det er kommet frem her tidligere i dag, at ministerens forgænger i maj måned i år iværksatte en handlingsplan med det mål, at vi en gang for alle får en afklaring af IC4-sagen. Et af de vigtige spørgsmål er, om IC4-togene nogen sinde kommer til at kunne opfylde deres tiltænkte rolle i landsdelstrafikken, eller om IC4 kører helt af sporet, eller om man kan forestille sig en tredje vej. Derfor vil jeg spørge ministeren: Undrer ministeren sig ikke over, at Socialdemokraterne og SF ikke ønskede at tage et ansvar tilbage i maj måned for den handleplan, vi nu fået lavet, og som vi forhåbentlig hurtigt skal forholde os til? Og hvad kan ministeren fortælle om den uvildige rapport, som foreligger? Jeg tror, at den må være lige på trapperne.

Svar:  Først vil jeg sådan set notere mig, at det historiske rids jo var meget parallelt med det, jeg gav for ikke så forfærdelig lang tid siden her i salen. Jeg vil bare konstatere, at jeg er glad for, at vi får Atkinsrapporten, for det vil forhåbentlig betyde, at vi så får et overblik over, hvad det er for nogle politiske beslutninger, der skal træffes efterfølgende. Det, jeg vil garantere herre Pihl Lorentzen, er, at stort set samtidig med at jeg måtte få den, vil jeg sørge for, at også Transportudvalget bliver informeret om den, for lige præcis konsekvenserne af IC4-sagen er måske noget af det vigtigste, vi skal beslutte her i den kommende tid. Så jeg håber, at både spørgeren og jeg inden for ikke så forfærdelig lang tid bliver klogere på den her situation. Jeg håber og beder til, at IC4-togene rent faktisk kan komme til at fungere, for ellers har jeg en fornemmelse af, at vi alle sammen står med et ganske, ganske alvorligt problem.
Kommentar:  Jeg kan ikke lade være med at tænke på, at i den ideelle verden ville vi selvfølgelig alle sammen helst have, at alle kendte deres fædrene ophav – i den ideelle verden. Men nu nævnte jeg jo i min tale et eksempel, som jeg også godt vil tage frem her og spørge lidt ind til. Hvis man nu har et par, hvor manden begår vold af utrolig voldsom grad mod kvinden, som flygter og tager på krisecenter og finder ud af, at hun er gravid, så vil der jo være sandsynlighed for, at hun vil blive presset ud i en abort, hvis der ligger et senere krav om, at han, altså voldsmanden, skal ind og tage en faderrolle og tage et faderansvar. Så vil der være nogle, som siger nej, og som vælger at få en abort i stedet. Og så tænker jeg bare, at så er vi ude i nogle konsekvenser, som jeg ikke er sikker på at Socialistisk Folkeparti har medregnet. For der er også hændelser med konsekvenser, hvor ikke alt er som i den ideelle verden.

Svar:  Som lovgivningen er i dag, skal man opgive en far på fødselsattesten, og det, fru Mai Mercado er inde på, er, at for at undgå en abort, skal man have en rettighed til at anføre en forkert far. Jeg forstår simpelt hen ikke, hvor logikken er i fru Mai Mercados argumentationsrække. Det, vi taler om, er at forlænge den tidsfrist på ½ år, der allerede eksisterer – ikke til en tidsubegrænset tidsfrist, men dog længere end de 6 måneder. Hvad det har at gøre med, at lovgivningen allerede er klar i forhold til opgivelse af faderskab, forstår jeg ikke.
Kommentar:  Jeg mener, at den her del af vores uddannelsestilbud er blevet behandlet alt for stedmoderligt. Jeg kan også pege på andre dele af vores uddannelsestilbud, hvor jeg mener at det er det samme; det kunne være voksen- og efteruddannelse, og det kunne i øvrigt også være, når vi taler om de frie fagskoler. Så er der stu'en. Det er simpelt hen nogle områder af vores uddannelsessektor, som jeg mener har fået alt, alt for lidt opmærksomhed, og man kunne ikke forestille sig det samme med folkeskolen som det, der er tilfældet her, for det ville forældrene til børn i folkeskolen samlet set simpelt hen ikke finde sig i. Der ville gå under en uge, og så ville hele Slotspladsen være fyldt med forældre til børn i folkeskolen. Det er et meget stort arbejde at være forældre til et barn med handicap, og derfor er ressourcerne til at protestere, når tingene ikke er i orden, måske knap så store, som de er for alle andre. Så jeg er fuldstændig enig i, at her skal der ske noget.

Svar:  Tak. Hvilke konkrete initiativer vil ministeren iværksætte for at bevare dansk som forskningssprog i henhold til ministerens besvarelse af spørgsmål S 96 fra folketingsåret 2018-19, 2. samling?
Kommentar:  Vi har et alternativ klar. Vi arbejder i øjeblikket på udarbejdelse af nogle BRIKS-strategier. Arbejde går meget snart i gang. Derudover prøver vi i øjeblikket at organisere et BRIKS-sekretariat i Udenrigsministeriet, så vi i virkeligheden får lavet den løbende koordinering mellem det, der sker i Udenrigsministeriet, og det, der sker på ambassaderne. Så skal man jo være opmærksom på, at det, vi laver ude på vores ambassader, i den grad er handelsrelateret. Vi har jo medarbejdere, der sidder og snakker med både kinesiske, brasilianske og indiske virksomheder for ikke alene at finde ud af, hvad der skal til for at hive investeringerne til Danmark, men så sandelig også for at finde ud af, hvad der gør det nemmere at få danske virksomheder ud på de her markeder, og det er ganske komplekst. Vi har mange forskellige ordninger, som jo har eksisteret et stykke tid. Dem kigger jeg på med nye briller, men mange af dem fungerer godt, og de får selvfølgelig lov til at fortsætte. Men vi skal hele tiden turde tage nye briller på. Bare fordi man har gjort noget altid, er det ikke nødvendigvis det bedste.

Svar:  Jeg er ikke lige enig med ministeren i det med: bare fordi vi har gjort det altid. Det er en ordning, der har eksisteret i 4 måneder. Den har ikke rigtig fået mulighed for at vise, om den fungerer, og hvor godt det fungerer. Ministeren ønsker så at have nogle AC'er, eller hvad ved jeg, ude på ambassaderne til at gøre arbejdet. Det er netop i de lande, hvor man ved, at det er særlig vigtigt at have ambassadører, personer, til at bane vej, som har en lidt tung fortid, og det er positivt ment – altså nogle, som har et godt image, og som kan åbne døre. Jeg kan gennem pressen forstå, at ministeren vurderer, at det er ministeren selv, der skal ud at åbne døre. Hvordan kan man påstå, at en ordning, som har eksisteret i 4 måneder, er noget, som man altid har gjort? Og vurderer ministeren, at ministeren selv kan komme ud og åbne lige så mange døre, som de fire ambassadører?
Kommentar:  Jeg synes jo, det her er helt vildt. Den 11. november står chefen for hæren, general Lollesgaard, i en facebookvideo og fortæller, hvordan flere hundrede soldater er i gang med, hvad han kalder operation minkaflivning. Når jeg så spørger ministeren, hvem der har beordret soldaterne ud, kan jeg ikke få et klart svar. Jeg kan ikke komme i tanke om et tidspunkt i danmarkshistorien, hvor soldater er blevet sendt ud på en opgave, hvor der ikke var nogen, der beordrede dem af sted. De har simpelt hen bare pakket deres ting og draget af sted af dem selv. Så nu spørger jeg ministeren for fjerde gang: Hvem gav ordren om at sende danske soldater ud på gårde med raske mink?

Svar:  Det eneste, der er helt vildt her, er, at Konservative igen og igen jagter en problemstilling, der ikke er der. Der har til fulde været lovhjemmel til forsvarets aktiviteter, og derfor skal man altså ikke indhente en eller anden ministeriel godkendelse, hver eneste gang forsvaret foretager sig noget, når det er inden for loven. Og det her  er  inden for loven, og lige meget hvor mange gange Konservative spørger, ændrer det ikke ved, at de opgaver, som forsvaret og forsvarets soldater har løst, er inden for forsvarslovens § 7.
Kommentar:  Tak, formand. Det, som udenrigsministeren sagde, da vi mødtes her for et par uger siden, var jo, at den her aftale ikke indeholder bestemmelser om liberalisering af adgangen til det europæiske arbejdsmarked. Det var ikke et spørgsmål, om det var en generel karakter eller en snæver karakter. Det var sådan bare helt generelt i den forstand, at vi i hvert fald i Dansk Folkeparti er ganske bekymrede for, hvis man begynder at åbne over for store mængde kinesisk arbejdskraft, vel vidende at der er enorme problemer med især specialiseret kinesisk arbejdskraft. Mange danske virksomheder melder om problemer med industrispionage og så videre Jeg behøver næppe gentage over for udenrigsministeren hele den debat, vi har haft om for eksempel Huawei. Hvad hvis nu Huawei kommer og siger, at de har en hel masse specialister, som de godt kunne tænke sig at placere i Danmark, er det så ikke rigtigt, at det vil de efter den her nye aftales artikel 6bis kunne gøre uden om de almindelige visumregler, uden om de almindelige regler, der gælder for kinesisk arbejdskraft? Det er jo det, der er sagen her, udenrigsminister. Nu har vi så fået, i modsætning til for 14 dage siden, adgang til at kunne læse aftalen, og med formandens tilladelse vil jeg lige læse op. Den foreligger kun i engelsk version; jeg skal nok oversætte det bagefter: The permissible length of stay shall be for a period of up to ninety days in any twelve months periode for business visitors, for establishments purposes and up to three years for managers and specialists. Altså, den lovlige længde skal være op til 90 dage i en 12-månedersperiode for virksomhedsbesøgende og så op til 3 år for managers og specialister. Og »specialister« er så defineret lige over – det er stykke 5 i artiklen her – som en bred vifte af folk, som altså er engagerede i en kinesisk virksomhed. Så det er jo en meget, meget bred gruppe af folk, man har mulighed for at sende til Danmark, til Europa, til EU nu uden om de almindelige visumregler, og derfor må jeg bare gentage spørgsmålet: Hvorfor sagde udenrigsministeren for 14 dage siden, at der ikke var tale om nogen liberalisering af adgangen til det europæiske arbejdsmarked?

Svar:  Jeg sagde i spørgetiden den 20. januar, at aftalen ifølge Kommissionen ikke indeholder bestemmelser om liberalisering af adgangen til det europæiske arbejdsmarked eller ændringer i visumregimet, men i vid udstrækning følger samme tilgang som i dag. Det siger Kommissionen, fordi aftalen ikke handler om fri bevægelighed for arbejdskraft, men derimod om at fremme investeringer. Derfor er bestemmelserne netop indskrænket til investors koncerninterne udstationeringer for en snæver grupper af højt kvalificeret personale, og hvor der er tale om midlertidigt ophold. Formålet er således ikke at åbne adgang til arbejdsmarkedet.
Kommentar:  Forsvaret har ikke deltaget i nogen ulovlig ordre. Det arbejde, som Forsvaret har udført, er under forsvarslovens § 7, og det eneste, der er nyt her, er, at spørgeren får det til at fremstå, som om det er Forsvaret, der har bidraget til aflivning af mink. Og det har Forsvaret ikke. Forsvaret løser mange forskellige opgaver, også i forbindelse med corona, bl. a. i forhold til transport, Hjemmeværnet og bemanding af callcentre, smitteopsporing og så videre, og her er der altså tale om et fuldt legitimt arbejde under forsvarslovens § 7. Så jeg kan ikke genkende, at Forsvaret skulle have udført opgaver, som der ikke er lovhjemmel til.

Svar:  Jeg tænker, om ministeren kan forstå, hvis nogle af hendes soldater måske står med opfattelsen af, at de har bidraget til noget ulovligt her. Der er også udtryk for, at det kan blakke soldaternes ry og rygte i den danske befolkning, at de har deltaget i det her. Og hvad vil ministeren gøre, for at denne tillid opbygges, og at ministeren ikke i fremtiden er med til at sende sine soldater ud på ulovlige missioner?
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling, og hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling, og hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Kommentar:  Lige nøjagtig i forhold til det med plejefamilierne vil jeg sige, at vi jo også ser et kæmpe svigt på det område, når nu ministeren kom ind på det. Jeg er da helt enig med ministeren i, at der er rigtig mange kommuner, der gør deres bedste og gør en god indsats, men det, vi har fokus på, er jo de kommuner, der ikke gør det, og derfor er det også vigtigt at italesætte det. I forhold til plejefamilierne kunne jeg godt tænke mig at høre ministeren om det, der foregår i øjeblikket, med, at de anbragte børn ligesom bliver taget som gidsler, når der skal forhandles vederlag til plejefamilierne, og hvis plejefamilien ikke vil gå ned i vederlag, ja, så kan den risikere, at barnet bliver fjernet. Og det vil sige, at der sker et sammenbrud i anbringelsen. Hvordan vil ministeren så sikre, at det ikke sker?

Svar:  Det er vigtigt for mig at sige, at vederlagsdiskussionen tager udgangspunkt i den danske model, og det betyder, at man har to aftaleparter, og det er der ikke tradition for at vi politisk blander os i. Jeg har også indtryk af, at der er rigtig mange kommuner, som sådan set arbejder fornuftigt med vederlagsmodellerne. Men når det er sagt, er der mange andre ting og mange andre stræk, hvorpå man kan gå ind og styrke plejefamilieområdet. Det kan for eksempel være ved i højere grad at være opmærksom på, hvad for et behov barnet kommer med, og være opmærksom på, at en plejefamilie ikke kun skal kunne levere det at være familie og have nogle stabile familiemæssige relationer, men at der også for nogle børn er behov for en lidt mere behandlingskrævende vej, altså, hvor der simpelt hen er en plejefamilie, som har nogle kompetencer. Det har vi jo i dag i de typer, der er, og det tror jeg vi godt kunne styrke.
Kommentar:  Tak for det. Jeg tager imod den del af svaret, der var et tilsagn om, at det er godt at snakke sammen. Det synes jeg vi skal gøre om den her sag, for jeg tænker, at der kan findes en løsning, der er mere optimal for lønmodtagerne. Så vil jeg faktisk godt gribe det, ordføreren sagde, om forcer, ikke hvad det betyder, men mere det her med, at ordføreren sagde, at hun hader at bruge engelske udtryk. Jeg har lyst til at spørge, om ordføreren mener, at det her e-learningkursus eller e-læringskursus, hvis vi skal blive på den danske bane, alene bør udbydes på dansk.

Svar:  Nej, det kan jeg ikke se at det kun skal. Altså, hvis man har en medarbejdergruppe, der er spaniere, eller hvad ved jeg, så synes jeg, det vil være fint at give de folk kurset også. Der kan man jo netop sige, at styrken ved e-learning er, at man kan lave en oversættelse.