kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Hvilke initiativer finder ministeren, at der bør tages i forhold til Region Syddanmark for at sikre borgerne et betryggende beredskab, efter det er kommet frem, at det fortsat bygger på stærk underbemanding og (for) meget overarbejde?

Svar:  Endnu en gang tak til herre Karsten Hønge for spørgsmålet. Der bliver så i den her omgang spurgt til, hvilke initiativer jeg finder der bør tages i forhold til Region Syddanmark for at sikre borgerne et betryggende beredskab. Spørgeren henviser til samme artikel som ved det foregående spørgsmål. Med fare for at komme til at gentage mig selv, ja, så er det altså regionerne, og i det her konkrete tilfælde Region Syddanmark, som er ansvarlige for at stille præhospitalt beredskab og ambulanceberedskab til rådighed for borgerne, som har behov herfor. Det ansvar går jeg ud fra at det enkelte regionsråd – herunder regionsrådet i Region Syddanmark, ligesom jeg forventer det af alle andre regionsråd i Danmark – er bekendt med og lever op til. Jeg går også ud fra, at man fra regionens side gør alt, hvad man kan, for at sikre, at borgerne selvfølgelig kan være trygge ved det ambulanceberedskab, som regionen stiller til rådighed. Derfor finder jeg ikke, at der er behov for at fratage regionerne det ansvar for ambulanceberedskabet, som regionerne har, og som jeg altså må forstå på spørgerens sidste spørgsmål er det, som SF egentlig foreslår vi skal fratage regionerne ansvaret for. Men selvfølgelig har jeg fokus på sagen, jeg følger den, og det er jo også baggrunden for, at ministeriet i to omgange, som spørgeren også må være bekendt med, har anmodet Region Syddanmark om en status for ambulanceberedskabet i regionen, og jeg har også en forventning om, at regionen orienterer mig, hvis der måtte ske væsentlige ændringer i sagen.
Kommentar:  Mit udgangspunkt er jo, at vi skal have ventetiderne ned, og at for mange børn og unge venter i for lang tid. Det tror jeg sådan set er noget, vi er enige med regionerne om. Det er jo også derfor, at vi har afsat den pulje i fællesskab i satspuljeaftalen, som der nu kan søges om, så vi kan sørge for at få nedbragt de her ventetider. Det er jo meget rigtigt, som spørgeren også siger, at der bliver behandlet flere. Og man kan sige, at det på den måde helt klart er positivt, men når ventetiderne så samtidig bliver ved med at være for lange, er det jo ikke godt nok. Når man kan se, at de kan gøre noget ved det i nogle regioner ved at lægge nogle metoder om, altså ved at have en anden tilgang til det, kan jeg ikke forestille mig andet, end at de andre regioner også vil tage ved lære af det. Det er jo noget af det, vi har lagt ind i den pulje, som vi har udmøntet under satspuljen, altså at det ikke bare er et spørgsmål om at søge om midler, men også er et spørgsmål om i den ansøgning, man laver, at påvise, hvordan man kan få en øget aktivitet. Det kan man jo gøre ved at kigge på den måde, de har gjort det på i Region Syddanmark. Man kan gøre det ved at kigge på den måde, de har gjort det på i Region Sjælland, som jeg, da jeg var ude at høre om det, selv synes er meget inspirerende. Her har de simpelt hen sagt, at det tager for lang tid, og at de bliver nødt til at fokusere ved at have færre børn inde i maskineriet – var jeg ved at sige – ad gangen og til gengæld nå at behandle dem på meget kortere tid. Det tror jeg er til gavn for alle parter.

Svar:  Færre børn i maskineriet – det synes jeg da var et interessant statement at komme med her. Så bliver jeg jo nødt til at spørge ministeren: Betyder det så, at der er nogle børn, der ikke skal behandles, og hvad stiller vi så op med dem, som er syge, men som der tilsyneladende ikke er plads til, når vi skal have færre børn i maskineriet?
Kommentar:  Ja, og jeg tror også, at borgerne i Albertslund er glade for, at politiet har forsøgt at tage hånd om det her, men det er også klart, at når man oplever så mange skyderier – altså, da jeg skrev det her spørgsmål fredag formiddag, var tallet fem, men det steg så til seks, fordi der også havde været et skyderi i Oksens Kvarter, som ikke var kommet til offentlighedens kendskab på det tidspunkt, hvor jeg skrev spørgsmålet – så er det utrolig intimiderende. Det at vide, at når man går i Kvickly for at handle ind, er det 50 eller 100 m fra, hvor der er blevet skudt, betyder rigtig meget for folks tryghed i hverdagen, det er klart. Derfor må man jo også sige til justitsministerens svar: Er det nu nok? Er vi i virkeligheden ude i noget symptombehandling her? Vi har haft en lang periode sidste år i efteråret, hvor der var store problemer på Nørrebro, og nu har vi så en situation på Vestegnen, hvor der er store problemer. Vi ved jo alle sammen godt, at det er de her bandegrupperinger, som står bag det, og vi ved, at en meget stor del af dem, som er i de her bandegrupperinger, er personer, som er af anden etnisk herkomst. Vi ved, at der er problemer med at få dem udvist – altså, der er en bandeleder, som man har forsøgt at få udvist, og som så efterhånden et par gange er blevet udvist med forbehold. Er det virkelig tilfredsstillende for ministeren, at man for eksempel ikke kan komme af med sådan nogle bandemedlemmer og bandeledere, der gør hverdagen utryg for borgerne?

Svar:  Der fik spørgsmålet vist lige en ny drejning, men det synes jeg også er interessant at diskutere. Jeg vil først lige starte med at sige, at jeg jo ikke mener, at der kan være to meninger om den her sag – eller det kan der sikkert, men jeg tror i hvert fald, at spørgeren og jeg er fuldstændig enige. Hvis folk skyder i gaderne, er der kun en vej, og det er, at de skal tages væk, og at de skal sættes i fængsel, og der skal de sidde i lang tid, hvilket vi har set at den bandepakke, som spørgerens parti og regeringen har lavet sammen, har betydet. Politiet er i gang med efterforskningen. Indtil videre har der ikke været noget, der har indikeret, at det skulle være en konflikt mellem bandefraktioner, men at der mere er tale om et lokalt kriminelt miljø i Albertslund. Men uanset hvad det er, er det jo lige alvorligt, og vi skal slå hårdt ned på det, for jeg stiller mig ikke tilfreds, så længe der er et eneste tilfælde af skyderi – det må jeg jo aldrig gøre, og det håber jeg ikke at nogen af os gør.
Kommentar:  Det synes jeg er et ganske betryggende svar, lad mig sige det, og jeg håber sandelig også, det holder. Men ministeren skylder måske en forklaring på, hvordan det kan være, at ministerens egen styrelse går ud med et budskab om, at det fremover bliver 24 minutter hver time. Det er jo klart, at det får det til at løbe koldt ned ad ryggen på hver eneste nordjyde, der skal den vej omkring. Det var den ene ting. Den anden ting er: Hvis nu de her tal ikke holder, og det har jeg en sær fornemmelse af at de ikke gør – jeg har i al beskedenhed boet der i 30 år, lige ved siden af – er ministeren da villig til at se på en anden løsning for trafikken?

Svar:  Altså, jeg baserer mit svar på et notat fra Banedanmark – som tidligere har udarbejdet dette notat med henblik på at besvare en pressehenvendelse fra netop TV2 Nord – hvor man tilbageviser den her påstand om de 24 minutters lukketid. Vi skal gerne stille notatet til rådighed for herre Preben Bang Henriksen.
Kommentar:  Tak for svaret. Det er jo selvfølgelig prisværdigt, at ministeren holder fast i sin beslutning, også når der er en bekymring og det kniber med forståelsen for det her i det nordjyske. Det forstår jeg jo sådan set godt det gør, når man har svært ved at se, hvad bevæggrundene for det her er. Forleden var der en artikel i Nordjyske, hvor Statens Serum Institut havde oplyst, at der ikke var cluster-5 på Læsø, og det fik jo de gode folk på Læsø til at undre sig over, hvorfor det så var, Læsø skulle lukkes nederst Og som min kollega fru Anne Honoré Østergaard nævnte tidligere, fremgår det i et svar i går til Folketingets Miljø- og Fødevareudvalg, at det kun er to kommuner, der har været ramt af cluster-5. Der er for mig at se jo en ekstrem vigtighed i, at der er ordentlige og saglige forklaringer bag de initiativer, som regeringen tager. Og man kan jo godt undre sig, når der har været markant kritik i de syv kommuner og meget stor bekymring for, hvad bevæggrunden for det her var: Var det nødvendigt? Kunne det have været gjort på anden vis? Og der har jo helt entydigt været en meget, meget stor kritik af beslutningen, og der har været bekymring for, hvordan det her rammer virksomhederne. De har store udfordringer, i forhold til at mange medarbejdere ikke kan krydse kommunegrænser. Det er en ret stor regning, regeringen udskriver på den konto. Så oplever man, 2 dage efter restriktionerne træder i kraft, at statsministeren skriver på sin Facebook: Det kan nok godt være, at vi kan lukke lidt op igen. Kan ministeren forstå, hvorfor så divergerende meldinger i løbet af så få dage skaber en frustration og en opfattelse af, at det her virker for tilfældigt, at der ikke er sammenhæng og faglighed bag?

Svar:  Jeg forstår både frustrationen og også det store behov for, at der bliver kommunikeret med hensyn til det sundhedsfaglige belæg og argument, og hvad der gælder nu, og hvorfor det så er, at man ændrer det undervejs. Vi har – og det gjorde jeg selv på skærmen flere gange – givet nordjyderne, borgmestrene, der repræsenterer alle de relevante kommuner i Nordjylland, og regionsrådsformanden håndslag på, at vi ikke kommer til at holde de her kommuner lukket og holde de her tiltag i gang i én dag længere, end de sundhedsfaglig myndigheder indstiller til, og det må vi jo leve op til.
Kommentar:  Jeg anerkender fuldt ud, at vi skal få folk i arbejde, særlig mennesker på kontanthjælp. Der, hvor uenigheden opstår, er jo, når det drejer sig om, hvilke redskaber vi skal bruge, og om vi er villige til at betale den pris, som blandt andet Arbejderbevægelsens Erhvervsråd peger på er forbundet med at indføre kontanthjælpsloftet. Jeg kunne afslutningsvis egentlig godt tænke mig at få ministerens kommentar til, at Red Barnet har kaldt regeringen og Dansk Folkepartis tiltag for skammelige samlet set. Og når de bruger det begreb, henviser de helt præcis til den gruppe, som ender i fattigdom som en konsekvens af tiltagene.

Svar:  Jeg synes, at de, der udtaler sig om de her ting – her tænker jeg ikke på spørgeren – skal tænke over, hvad det er for ord, de bruger. Når vi sammenligner en kontanthjælpsfamilie med en anden familie i samme situation, som arbejder til en overenskomstmæssig mindsteløn og betaler fagforeningskontingent og a-kassebidrag, så er det meget, meget marginalt, hvad der er af forskel imellem de to rådighedsbeløb, og der er ikke tale om fattigdom. Arbejdsmarkedets parter i Danmark skaber ikke fattigdom, og det, at vi sikrer dette lille bånd imellem de to indkomsttyper, har intet med fattigdom at gøre.
Kommentar:  Tak for det. Det kan jeg meget nemt give et holdningsmæssigt tilsagn om. Nu kan historien jo ikke skrives om, men jeg kan da sagtens se for mig, at hvis den daværende regering havde præsenteret nogle forslag i den retning, som fru Mette Frederiksen nu lægger op til, så ville mit parti, også da vi var i opposition, have været åbne over for det. Sådanne forslag kom ikke, og det siger jeg ikke for at være polemisk. Men det siger jeg jo for at understrege det, jeg sagde før, nemlig at vi skal finde en måde til at håndtere det, der er et reelt dilemma, på: at vi lever i et retssamfund, at vi hylder ytringsfriheden, forsamlingsfriheden – det er det kæreste, vi har; det var det, der blev angrebet i weekenden i Paris, ligesom det blev angrebet i København i februar – og så skal vi håndtere den, ja, undskyld mit danske, nærmest perverse udfordring, der ligger i, at nogle netop bruger disse rettigheder til at sprede had og arbejde målbevidst for, hvis de fik held til det, at få alle de her rettigheder til at erodere. Det er et dilemma, og jeg gentager mig selv, når jeg siger, at så langt vi kan inden for rammerne af vores grundlov, er vi parat til at bekæmpe det. Vi er jo i gang, også med nogle af de beslutninger, der blev truffet i politiske aftaler før folketingsvalget, og som nu skal udkrystalliseres, om at opbygge kompetencer bredt i hele det danske samfund, 3.000 fagpersoner, der får større viden om antiradikaliseringsarbejde. Men jeg er åben over for alle ideer. Rent ressortmæssigt ligger det jo hos justitsministeren, og hans dør vil stå åben for en diskussion af de her temaer.

Svar:  Jeg kan se, at justitsministeren nikker, og jeg kan jo også nu sige, at statsministeren og jeg har indgået i hvert fald en holdningsmæssig aftale om en forstærket indsats mod hadefulde prædikanter og indrejse af imamer, som ikke vil det danske samfund det godt. Og med den holdningsmæssige aftale er jeg sådan set sikker på at vi efterfølgende kan få teknikken og det praktiske på plads, for det er holdningerne, vi skal mødes om. Når vi nu er i så god gænge og der er sekunder tilbage, så lad mig stille det næste konkrete spørgsmål ...
Kommentar:  Herre Lars Løkke Rasmussen vil gerne være i en position, hvor han kan svare på spørgsmål, men herre Lars Løkke Rasmussen er oppositionens leder, og herre Lars Løkke Rasmussen bør jo egentlig bare kunne svare på det enkle spørgsmål: Hvordan skal eksperimentet med nulvækst udmøntes i de næste år frem mod 2020? Det er et fuldstændig enkelt spørgsmål, som kræver et enkelt svar. Hvorfor kan vi ikke få svar på, hvordan den offentlige sektor skal indrettes, når man skal have nulvækst? Det er det, herre Lars Løkke Rasmussen siger han gerne vil være i stand til at svare på. Jeg tror også, der er rigtig mange danskere, som ville ønske, at herre Lars Løkke Rasmussen var i stand til at svare på det. I forhold til det konkrete spørgsmål er det jo fuldstændig rigtigt, at der blev iværksat en meget stor tilpasning af økonomien, efter at herre Lars Løkke Rasmussen havde været statsminister. Der var nemlig en del år, hvor man ikke havde styr på budgetterne. Budgetterne skred år for år, og noget af det nye i dansk politik er jo netop, at vi overholder budgetterne. Der skal ikke lægges skjul på, at kommunerne har gennemført en stor tilpasning af økonomien. Hvis vi bare kigger på nogle af tallene – og jeg forstår egentlig ikke, at herre Lars Løkke Rasmussen er så stolt af de tal – så kan vi se, at overforbruget kulminerede i 2009, hvor der blev brugt 5 milliard kroner for meget i forhold til budgetterne. Det er en meget stor understregning af, at herre Lars Løkke Rasmussen var ude af stand til at drive en regering, så man overholdt budgetterne. Derfor har der siden været en tilpasning af økonomien, det anerkender jeg fuldstændig. Sådan er det jo, når man skal rydde op efter en borgerlig regering, når man skal have styr på økonomien igen.

Svar:  Jeg fik ikke rigtig noget svar på, hvor mange færre offentligt ansatte der er. Der er 13.752 færre offentligt ansatte i dag, end da jeg var statsminister. Det går jeg da ud fra at statsministeren kan bekræfte. Apropos oprydning minder jeg bare for historieskrivningens skyld om, at bare i den lille periode, hvor jeg var statsminister, tog vi tre initiativer til at sikre en bedre budgetopfyldelse i kommunerne. Ikke en eneste gang bidrog Socialdemokratiet til at tage et medansvar for de opstramninger; tværtimod, da vi forsøgte at holde de offentlige lønninger under kontrol, gik statsministeren i sin egenskab af formand for Socialdemokratiet rundt ude på Slotspladsen og demonstrerede for, at vi skulle lade lønningerne stige mere. Derfor klinger det jo hult, at vi nu skal mødes af det her skræmmebillede. Der skal være færre ansatte i kommunerne, hvis jeg får regeringsansvaret, siger statsministeren – og det bekymrer åbenbart. Så vil jeg bare spørge: Hvor mange færre eller flere kommunalt ansatte er der i dag end før regeringsskiftet?
Kommentar:  Tak for besvarelsen, herre minister. Grunden til, at vi stiller det her spørgsmål fra Dansk Folkepartis side, er jo selvfølgelig med udgangspunkt i de delelementer, som også fremgår af regeringens finanslovsforslag for 2020. For hvis man prøver at spole tiden tilbage til eksempelvis den seneste finanslov for 12 måneder siden, så var det jo dengang, det blev besluttet, at der skulle lægges mindre vægt på tilknytning til Danmark og det danske arbejdsmarked, og at der skulle lægges mere vægt på den tilknytning, man har til det hjemland og det sted, hvor man oprindelig kommer fra, i forbindelse med asylspørgsmål, flygtningespørgsmål og også i forhold til familiesammenføring. Det er jo det skisma, vi helt klart har: en situation, hvor regeringen åbenbart vælger at ændre på det, netop i forhold til den her omdiskuterede regel, som ministeren også har svaret på tidligere i dag, altså i forhold til at man åbner op for, at hvis man er på det danske arbejdsmarked i 2 år i en eller anden tilgang til det, så vil man også kunne få lov til at blive i Danmark, selv om der er fred i det land, som man oprindelig kommer fra. Det betyder jo alt andet lige, at man har sværere ved at diskutere repatriering, og at man har sværere ved at diskutere hjemsendelsesstrategi, fordi man giver de personer, som er kommet til Danmark, nogle nye, forøgede rettigheder i forhold til det allerede eksisterende system. Det er derfor, at Dansk Folkeparti spørger ministeren i forhold til selve begrebet repatriering. For det står klart i diskrepans til regeringens egen politik og det, som fremgår af finanslovsaftalen for 2020, hvor man jo efter vores opfattelse i Dansk Folkeparti klart åbner op for, at der bliver forbedrede vilkår for folk i forhold til at kunne blive i Danmark frem for at rejse hjem til de lande, som de kommer fra.

Svar:  Jeg synes faktisk ikke, at der er nogen modsætninger her. Det, som blev aftalt i den sidste finanslov, og som Socialdemokratiet også støttede, var, at man skulle ændre på, hvornår man vurderede at folk havde tilknytning til det danske samfund, og dermed, hvornår opholdstilladelsen kunne inddrages. De regler er der ikke ændret et komma ved. Dem står vi fuldstændig ved. Så har det altid været sådan, at hvis man ikke mere har behov for beskyttelse, har man mulighed for at blive i Danmark, hvis man har haft et arbejde, for eksempel som sygeplejerske, eller hvis man har tjent over 35.000 kroner om måneden. Nu bygger vi en tredje komponent på med hensyn til at kunne blive, hvis du har haft mere end 2 års fuldtidsbeskæftigelse hos den samme arbejdsgiver. Når vi nu lige tager en dyb indånding, tror jeg også, at Dansk Folkeparti faktisk godt kan se fornuften i det. Det er folk, der bidrager til samfundet. Dem har vi da ikke nogen interesse i at sparke ud af landet.
Kommentar:  Den problemstilling, som Abdul Wahid Pedersen belyser her, er, at han oplever, at mange muslimske mænd kommer til ham, når deres hustru har fået skilsmisse, og spørger, om de nu er skilt i muslimsk forstand. Det mener han ikke nødvendigvis de er, og derfor vil han gerne have sådan et råd. Den radikale rådmand i Aarhus er positivt stemt over for det her nævn. Hvordan stiller regeringen sig, hvis Aarhus Kommune støtter op om et sådant råd?

Svar:  Det er jo fint, hvis Aarhus Kommune synes, man skal gå i dialog. Jeg har intet imod dialog. Men det, jeg gerne vil advare imod – og det skal være til alle, som går rundt med de tanker – er på nogen som helst måde at etablere et parallelt retssystem til det, vi har. I Danmark har vi én lov, den gælder os alle sammen, og der skal ikke være nogen anden model. Så det kan jeg selvfølgelig på det klareste afvise at jeg på nogen som helst måde vil bakke op om. Jeg vil gerne minde om, at SFI for nylig har offentliggjort en meget omfattende undersøgelse af parallelle retsopfattelser i Danmark. Den viser jo lige præcis, at det har meget alvorlige konsekvenser for især kvinderne, som ikke oplever at kunne få anerkendt den skilsmisse, som de jo har fået hos de danske myndigheder. Derfor vil jeg gerne sige, at det her jo er et problem, som vi i regeringen tager meget alvorligt. En ting er, at det ikke er et ægteskab i juridisk forstand, man måske ikke kan få opløst ved sharia, en anden ting er, at det her faktisk betyder noget for de her kvinder. Derfor har jeg gjort det, at jeg har nedsat et hurtigtarbejdende embedsmandsudvalg, som ser på, lige præcis hvad vi kan gøre for at hjælpe de her kvinder, som det primært drejer sig om.
Kommentar:  Jeg må sige, at jeg selvfølgelig havde håbet på, at kulturministeren var parat til at prøve at gå tilbage og undersøge, om der kunne være nogle muligheder for at justere nogle ting. Og det kan jeg godt høre er svært at komme igennem med til ministeren her i aften. Jeg synes, det er ærgerligt, for jeg tror, at vi alle sammen gerne vil følge restriktionerne. Men jeg er også ked af, hvis man ikke vil være parat til at kigge på, om der er nogle af de her restriktioner, som simpelt hen ikke giver mening.

Svar:  Men det var heller ikke det, jeg sagde. Jeg sagde: I det øjeblik, hvor der er mulighed for det, vil jeg gerne gå ind at lempe og åbne og give mulighed for endnu flere kulturaktiviteter. Der  er  bare ikke en situation med den virus, vi har lige nu, der giver mulighed for andet, end at vi holder fast og holder afstand og er færre mennesker samlet. Og det er vigtigt for mig, at vi holder gang i så meget som muligt af kulturlivet. Forudsætningen for, at vi kan det, er, at vi voksne giver lidt afkald, er lidt mere fleksible, gør tingene på en anden måde, og at vi er færre mennesker samlet.
Kommentar:  Som jeg sagde, vil jeg meget nødig udtale mig om den her konkrete sag specifikt. Men jeg vil gerne sige mere generelt, at hvis man har stenet sin kone og et barn ihjel, skal der ikke ankomme en check fra det danske samfund med penge. Det kan der jo ikke være to holdninger til i det her parlament. Derfor skal vi have ændret loven. Umiddelbart vil jeg sige, at vi ikke plejer at lave lovgivning med tilbagevirkende kraft, men jeg har til gengæld bedt juristerne i ministeriet om at undersøge, om anden rate kan tilbageholdes, i tilfælde hvor en ansøger begår grovere kriminalitet i udlandet inden udbetalingen af anden rate – altså inden for den eksisterende lovgivning. Jeg kan så forstå på dem, at det ser svært ud, men embedsmændene er sammen med Justitsministeriet ved at vende hver en sten i forhold til den aktuelle situation.

Svar:  Jeg forstår selvfølgelig godt, at man principielt ikke kan udtale sig om personsager, men jeg håber, at ministeren godt kan forstå, at det virker underligt, at ministeren kan udtale sig om det her forhold den 9. maj til Kristeligt Dagblad, mens Udenrigsministeriet ikke vil bekræfte forholdet over for avisen. Det er der altså noget underligt i. Men når det så er sagt, vil jeg gerne have lov til at understrege vigtigheden af, at de her penge selvfølgelig ikke sendes af sted, især hvis man kan bekræfte, at den her mand har stenet sin hustru; så skal danske skattekroner selvfølgelig ikke sendes af sted, og der må det simpelt hen være en bunden opgave for ministeren at sikre, at det bare ikke sker.