Kommentar:  Det er overhovedet ikke ubehageligt. Altså, Enhedslistens ordfører spørger, hvorfor vi for nogle år tilbage sparede. Det var, fordi vi mente, at der dengang var for meget bureaukrati. Det var dengang, jeg talte om, altså at man talte om, at det var en kaffeklub. Og vi fik en rigtig god diskussion og en debat i både vores parlament og i de nordiske landes parlamenter, i forhold til hvad man skulle, og der var det, man gik ind og lavede en nedskæring. Og ja, jeg synes, det var en fin idé, at man gik ind og kiggede på det. Det skal vi gøre i alle organisationer engang imellem, altså rydde op, for en gang imellem er der godt nok nogle penge, man kan undvære. De penge, vi så sparer i år, kunne vi ikke bruge dem på Journalisthøjskolen eller nogle andre ting, hvor man står og mangler penge? Der er steder, vi kan spare. Det mener jeg.

Svar:  Tak. Det er sådan set også det, der er planen med en redegørelse: at vi får den fremlagt og vi diskuterer den og får stillet spørgsmål til den, sådan at vi bliver klogere, og derfor tillader jeg mig også at stille et par spørgsmål undervejs. Det håber jeg er en del af programmet. Jeg vil gerne sige tak for de to redegørelser. Jeg læste først den fra foråret og bagefter den, vi lige fik her for nylig. De ligner lidt hinanden, men den sidste var mere uddybende end den første. Lad det være sagt med det samme: Jeg er vild med det nordiske samarbejde. Jeg deltager ikke i ret meget politisk arbejde, der som det nordiske samarbejde giver en tilbagevendende glæde, selv om der ikke altid er opbakning til mine forslag, og selv om der kan gå en rum tid, fra at man stiller et forslag, til at det bærer frugt. Selv om jeg ikke forstår et ord finsk og kun nogle få ord grønlandsk og islandsk og færøsk, ja, så glæder jeg mig til møderne i partigruppen, hvor vi på alle vores møder tager en runde om, hvordan det går i vores lande, udveksler politiske idéer og erfaringer fra arbejdet, og til møderne i udvalgene, i plenum og i præsidiet, hvor jeg er på fornavn med de andre partigruppers deltagere, og til møderne, hvor startreplikken som regel er: Kære nordiske venner! Ja, og jeg vil gerne indrømme, at nogle gange trives jeg mere i Nordisk Råd end i Folketinget. Det er, som om vi har noget at sige hinanden, at vi vil være noget for hinanden. Men til sagens kerne: den danske del af aktiviteterne. Danmark har haft formandskabet i Nordisk Ministerråd i år, og det har været stærkt præget af coronakrisen, kan vi se i redegørelsen, med alvorlige indskrænkninger i kontakten til vores venner i de andre lande. Vi har kæmpet med det nye kommunikationsprogram, og nogle har været ved at opgive det hele. Det er godt, at mange af os kender hinanden, så vi ikke for første gang skal se hinanden på skærmen og blive irriteret over besværet med at komme på programmet, ved forkerte tolkninger og manglende lyd. Men mon ikke, det kommer til at fungere på et tidspunkt, sådan at alle kan bruge redskabet og endda fornøjes ved det og se, at der kan være en fordel i, at vi kan mødes oftere, ved at vi har de elektroniske muligheder? Trods coronaen synes jeg ikke, at det danske formandskab i ministerrådet har sat så mange og stærke fingeraftryk i det nordiske samarbejde, som jeg egentlig havde håbet på og forventet. Først lidt om økonomien: Jeg er hamrende træt af, at vi på hvert præsidiemøde i Nordisk Råd har måttet debattere den økonomiske administration. Det gavner ikke nordisk samarbejdes renommé, at der er så store problemer i Nordisk Ministerråds økonomi, at Rigsrevisionen ikke kan godkende regnskabet, eller sagt på en regnskabsmæssig måde: at de ikke kan sige, at det er retvisende. Jeg ved, at problemerne er opstået under flere formandskaber, men det skal løses, og jeg vil gerne høre, om ministeren har overvejet, om tiden ikke er inde til snart at skifte de ansvarlige for det her ud, hvis ikke tingene ændrer sig. Jeg mener, det er ganske uholdbart. Et sted, hvor vi sammen i Norden kan spille en meget større rolle, end vi gør, er Arktis. Her er virkelig et område, hvor vi kan gøre noget sammen. Det her er virkelig et område, hvor der er noget at gøre. Vi ser en øget stormagtsrivalisering mellem USA, Rusland og Kina. Selv om Kina formelt set ikke er en arktisk nation, så blander de sig jo. Der sker en øget jagt på undergrunden og råstofferne og på rådigheden over de nye trafikveje, for nu skal der tjenes penge. Vi er nødt til i Norden at udvikle en fællesnordisk arktisk strategi. Vi er nødt til at være den fjerde stormagt – den stormagt, der holder fast i Ilulissaterklæringens principper om samarbejdet i Arktis, og som først og fremmest lyder på, at vi skal arbejde for militær afspænding. Vi skal arbejde for hensynet til klima og miljø, og vi skal give garanti for, at udviklingen i arktisk først og fremmest skal gavne de mennesker, der bor i området. Der er ingen af de tre andre stormagter, der vil tage den opgave op. De tænker på sig selv og siger: America first, og hvad de nu ellers kalder deres slogans rundtomkring. Vi i Norden er nødt til at tage den her opgave på os, og jeg går ud fra, at vi i det kommende år også skal diskutere en fælles arktisk strategi og også indsats, fordi ellers kan det ende i en vild kamp om penge og ressourcer og adgang til områderne, og det vil ikke blive kønt. Der ville det være pinligt, at vi sad som hver sit land bagefter og sagde: Ja, vi gjorde ikke noget, mens tid var. Vi i Norden kan, hvis vi vil. På et andet område, nemlig kulturen, er et stort set enigt præsidium uenige med ministerrådet om væsentlige dele af budgettet for næste år. Det drejer sig blandt andet om nedskæringer på Nordisk Kulturfond, Orkester Norden, nordisk litteraturuge, de nordiske kulturhuse og Norden i Skolen og en afvisning af ønsket om at oprette et nordisk ministerråd for transport, hvor vi kunne udvikle den grænseoverskridende togdrift og indføre nattog mellem alle hovedstæderne til stor gavn for den grønne tænkning. Jeg vil også pege på behovet for en styrkelse af Nordgen, som har en unik samling af genetisk materiale fra naturen og fra landbruget, hvis værdi vi ikke kan overvurdere. Også den nordiske undervisning af journalister i Aarhus på Nordisk Journalistcenter står i en meget kritisk økonomisk situation. De skal sikres, og jeg ved, at I har fået en henvendelse i Nordisk Ministerråd, og jeg vil bede samarbejdsministeren kigge på sagen her i elvte time, og jeg vil også gerne høre, hvad han har tænkt sig at gøre ved det. Vi har i Nordisk Råd økonomiske udfordringer, fordi et flertal for få år siden gennemtvang en ødelæggende nedskæring på 9 procent på Nordisk Råds budget. Den beslutning  bør  genovervejes. Det er urimelige vilkår at arbejde under i så vigtigt og godt et samarbejde som Nordisk Råd. Så er der strategien om samfundssikkerhed. Vi har mange områder, hvor vi kan hjælpe hinanden: naturkatastrofer, skovbrande, oversvømmelser og storme. Og Nordisk Råd har igennem et år arbejdet med og vedtaget en visionær strategi for samfundssikkerhed, der lægger op til et meget tættere samarbejde blandt brandmænd og reddere og alt muligt andet, der skal være der, når vi har brug for det. Det har vi sendt til Nordisk Ministerråd, og selv om Danmark har formandskabet, får vi halve svar, hvilket nu gør, at præsidiet vil have konsultationer med hver enkelt fagminister fra formandslandet for at få ordentlige svar. Det er jeg lidt flov over, når jeg er dansker, altså at mødes med folkene i Nordisk Råd. Det kunne vi godt have gjort bedre, uanset at vi har haft travlt med corona. Et andet område, hvor det vil give nordisk nytte at samarbejde, er på arbejdsmarkedet. Inden for bygge- og anlægsområdet er mafiaen fra blandt andet Bulgarien og Italien trængt ind på byggeområdet i Norge, Sverige og Danmark og sandsynligvis også Finland. Det betyder systematisk social dumping og snyd med skat og usikre arbejdsforhold. Vi er nødt til at få vores myndigheder, skattevæsen og arbejdstilsyn til at arbejde sammen, så vi kan stoppe den stigende kriminalitet, som vi ikke kan leve med. Så vil jeg gerne rose det arbejde, der bliver lavet på grænsehindringsområdet, som er meget konkret, og som herre Bertel Haarder har været inde på, delvis, men som virkelig fortjener interesse. Jeg synes, det er helt klart, at vi i en kritisk situation som corona er nødt til også at benytte os af at lukke grænser, hvis det kan fremme, at vi får bugt med den forbandede virus. Men det er rigtig træls, når vi skal samarbejde, at vi ikke kan mødes. Så mener jeg, at vi på medieområdet – det har jeg også nævnt herfra flere gange – har en stor mulighed for at bytte film og bytte udsendelser og dokumentarprogrammer, som vi alle sammen kan have gavn af. Og hvis vi øvede os lidt, tror jeg, at i hvert fald de fleste kunne snakke de nordiske hovedsprog og på den måde også endda få glæde af film og tv uden at skulle have det oversat. Et andet område er livet i havene og ikke mindst i Østersøen. Jeg vil gerne høre ministeren, om han har taget initiativ til at evaluere den Baltic Sea Action Plan, altså indsatsen for et rent og godt havmiljø i Østersøen og muligheden for, at fiskene kan trives dér. For det er ved at være på tide nu. Det lovede vi jo hinanden for nogle år siden, og det er ved at være oppe over. Kort sagt: Der er masser at gøre i Norden. Danmark skal i 2021 havde formandskabet for Nordisk Råd, hvor Annette Lind og Bertel Haarder er klar til at tage førerskabet. Jeg vil gerne opfordre os til at være ambitiøse, mere ambitiøse, hvis det er det, men i hvert fald ambitiøse. Lad os være visionære, lave samarbejder og investere mere i Norden og skabe verdens mest sociale, verdens mest bæredygtige og verdens mest integrerede region. Vi kan det, hvis vi vil det. Det er alene et spørgsmål om politisk vilje. Tak.