Kommentar:  Det kan herre Lars Løkke Rasmussen tro at vi har. Det passer jo ikke helt, at jeg ikke svarede på spørgsmålet, for jeg blev bedt om at svare på, hvad regeringens prioriteter er i den kommende tid. Det er jo rigtigt, at vi har utrolig mange gode resultater, som vi gerne vil fortælle om, men selvfølgelig har vi også ambitioner for fremtiden. En af de ambitioner, som jo adskiller Venstre og regeringen, er, at vi ikke arbejder med nulvækst i den offentlige sektor. Det gør jo hele forskellen. For det betyder, at hvor Venstre har et stort rundt nul hvert eneste år til at udvikle den offentlige sektor, har regeringen 3 milliard kroner om året – det er fuldt finansieret, og der er ikke nogen ubetalte regninger – til at udvikle den offentlige sektor. Det betyder så selvfølgelig også – og det tror jeg de fleste godt kan se – at vi har bedre muligheder for netop at udvikle den offentlige sektor for at forbedre vores service, og vi slipper jo for det, som Venstre vil skulle, nemlig at sige farvel til en hel del personer i den offentlige sektor. Det er jo bare rigtig ærgerligt, at Venstre ikke vil fortælle vælgerne, hvordan tingene hænger sammen. Men vi har jo sagt meget tydeligt, at det er vores plan. Noget af det, som vi kommer til at bruge rigtig mange penge på og selvfølgelig også langt flere penge, end Venstre har mulighed for, når man har nulvækst, er selvfølgelig sundhed. Vi har over de kommende år afsat lidt over 6 milliard kroner til at udvikle vores sundhedsvæsen fra 2015 til 2018, og de penge kommer Venstre ikke i nærheden af at have, når man har nulvækst – sådan er det jo bare. Vi har givet patienterne ret til hurtig udredning for både fysiske og psykiske sygdomme, og det betyder selvfølgelig, at mennesker hurtigere kan få afklaret, hvad de fejler, og selvfølgelig også komme i gang med den nødvendige behandling. Det er et godt resultat. Vi ønsker selvfølgelig at sætte patienten i centrum for behandlingen, og vi arbejder også med, at man skal modvirke stigende ulighed inden for sundhed. Det er rigtigt, at vi har gjort nogle ting markant anderledes, og det vil vi selvfølgelig også fortsætte med. Vi har afskaffet fradraget for private sundhedsforsikringer, og det har vi gjort for at styrke vores fælles sundhedsvæsen. Vi har været meget optaget af at få løftet psykiatrien og har løftet psykiatrien med 2,2 milliard kroner Alt sammen – nu kan jeg se, at formanden rejser sig op – er gode eksempler på målrettede ting, som vi har sat i gang, men som jo ikke er færdige. Det er målrettede ting, som vi kan, fordi vi ikke arbejder med nulvækst, og som Venstre ikke vil komme i nærheden af at kunne.

Svar:  Det kan godt være, det kun er mig, men jeg synes ikke, jeg rigtig fik nogen bud på, hvad man sådan konkret vil gøre fremadrettet. Der kom den her snak, som vi har hørt så mange gange, om, hvad man kan, når man ikke har udgiftsstop. Så skal man ikke sige farvel til nogen offentligt ansatte. Det kunne være spændende lige at bede statsministeren – bare i en lille parentes – om at oplyse, hvor mange færre offentlige ansatte der er i dag, end der var, da jeg forlod Statsministeriet. Det kunne være meget rart lige at få det på bordet. Jeg kender godt svaret. Det er små 14.000. To ud af tre kommuner har i dag færre penge at drive kommune for, end de havde, da jeg var statsminister, og i de kommuner drømmer de om et udgiftsstop, og de drømmer om tanken om, at de kunne have bare de penge, de havde. Men det er jo bare en sidebemærkning, for det med, hvad man kan og ikke kan, er jo også et spørgsmål om, hvordan man prioriterer. Og lad mig tage et tema op her. For et af de steder, hvor statsministeren sidste gang gik til valg på noget, der rent faktisk overlevede mødet med det sorte tårn, var jo spørgsmålet om, hvor meget vi skal bruge på udviklingsbistand. Man gik til valg på, at der skulle bruges 1 procent af BNI. Det blev skrevet ned i regeringsgrundlaget: Regeringen vil opjustere udviklingsbistanden, så den over en årrække kommer tilbage på 1 procent af BNI. Jeg tror, det aktuelle niveau er 0,83 procent, og det svarer til 17,5 milliard kroner Det er unægtelig noget fra ambitionen. I forhold til den her prioriteringsdebat vil jeg jo gerne åbent her sige, at vi foreslår at skære 2,5 milliard kroner i udviklingsbistand, som vi hellere vil bruge på noget andet. Jeg går ud fra, at regeringen vil opfylde sine mål, og derfor skal mit spørgsmål, som også er relevant i forhold til, hvad vi kan med sundhedsområdet, og hvad vi kan med ældreområdet, være: Bliver det næste år, regeringen vil indfri sin egen ambition? Er det sådan, at man næste år vil bruge 3,6 milliard kroner mere, end man gør i år, på udviklingsbistand? For så bliver den der økonomiske forskel, der er mellem statsministeren og mig, hurtigt spist op. Er det næste år, eller hvornår er det, regeringen er parat til at bruge 3,6 milliard kroner mere på udviklingsbistand for at nå sin målsætning? (Tredje næstformand ( Lone Loklindt): Ja tak!) Vi kommer ikke til at medvirke til det. Vi vil hellere reducere på det her område for at bruge pengene herhjemme, blandt andet på en oprustning af vores sundhedsvæsen.