Kommentar:  Det er helt åbenlyst, hvor jeg er utilfreds. Man kan jo tage vores finanslovsforslag; så kan man for eksempel se, at vi lagde op til en oprustning af sundhedsområdet på 1 milliard kroner næste år, som er noget mere end det, regeringen gør, men man kunne også se – og det er jo det, der er relevant for den diskussion, jeg har forsøgt at rejse med det privilegium, at jeg stiller spørgsmål til statsministeren, der er i spørgetime – at hvis vores opskrift var blevet fulgt, ville der have været noget mere holdbar vækst i form af private arbejdspladser. Statsministeren svarer jo ikke på spørgsmålet. Nu snakker statsministeren så om, hvem der er blind. Altså, jeg tror, man skal være døv for ikke at kunne høre, at statsministeren ikke svarer på det, statsministeren bliver spurgt om. Men jeg forsøger mig alligevel en tredje gang her, hvor tiden render ud. Vil statsministeren ikke være så flink at pege på, hvor den her finanslovsaftale bringer mere vækst i form af private arbejdspladser? Når jeg er så optaget af det, er det, fordi vi fortsat har et arbejdsløshedsproblem, men først og fremmest har vi jo brug for at sikre den langsigtede velfærd. Jeg skal vende tilbage til det senere, når jeg har lidt mere tid. Det er jo fint nok, at man drysser lidt sukker ud, og det er fint nok, at man stiller danskerne i udsigt, at om føje år kan man gøre det ene og det tredje, men det skal være holdbart; pengene skal tjenes først. I en verden omkring os, der står stille, hvor der sendes usikre signaler, med Rusland, som ikke længere er storimportør af danske varer, med Tyskland, der er gået ned i gear, er der jo brug for at holde næsen i sporet og satse på bæredygtig vækst, og det er derfor, det er så ærgerligt, at regeringen har valgt dem, man har valgt, og lavet en aftale, hvor man drysser lidt sukker ud. Det er ikke, fordi jeg er noget imod sukker, men det skal jo drysses ud på et holdbart grundlag, og det holdbare grundlag er ved at smuldre for regeringen. Hvor er arbejdspladserne?

Svar:  Men bundlinjen her, vil jeg sige til herre Lars Løkke Rasmussen, er, at Venstre har noget imod det, som man sådan lidt hånligt kalder sukker. Man har noget imod, at vi år for år ønsker at udbygge vores velfærdssamfund og styrke fællesskabet. For Venstre mener jo, at vi skal have nulvækst. Vi skal 0 kroner mere til vores offentlige sektor. På den måde har man jo noget imod det, vi har gjort i dette års finanslov, hvor vi giver lidt mere til de ældre, lidt mere til de medicinske patienter, som ligger på gangene, lidt mere til fødende kvinder, lidt mere til vores børn og meget mere til dem, der har dødelige sygdomme som for eksempel kræft eller kroniske lidelser. Det er det, som herre Lars Løkke Rasmussen vælger at kalde sukker. Det gør vi ikke. Vi fører en politik, som er dobbelt. Vi fører en vækstpolitik, som har sikret, at der siden årsskiftet – og det er jo svar på det spørgsmål, herre Lars Løkke Rasmussen stiller – er kommet 36.000 flere i beskæftigelse, at ledigheden er lavere nu, end den har været i mange, mange år, hvis man lige ser bort fra de år under overophedningen. Det er jo det, vores politik handler om: Ledigheden ned, flere mennesker i beskæftigelse, og samtidig skal der sikres råd til, at vi kan udvikle vores velfærdssamfund. Man skal da sige det, som det er, i Venstre. Det er det sidste, man er imod. Man ønsker ikke at udvikle vores velfærdssamfund.