kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Til det sidste vil jeg sige, at det da klart er en sag, som jeg løbende er i dialog med Energinet om. Det er også derfor, jeg har sendt et meget klart og tydeligt signal til Energinet om at lytte mest muligt, at tage ud i marken, havde jeg nær sagt, og mødes med lodsejere. Og derfor er jeg jo også meget tilfreds med, at det er lykkedes Energinet at mødes med 500 lodsejere og at have holdt syv borgermøder. Det er nemlig helt afgørende, at der er en stærk lokal dialog. I forhold til det spørgsmål, som herre Søren Egge Rasmussen også var inde på, om behovet for den her ledning, vil jeg bare sige, at Polen altså står et helt andet sted end Danmark. Jeg kunne godt ønske mig, hvis muligheden var der, at invitere herre Søren Egge Rasmussen med på en tur til Polen – jeg ved også, at han har været der – for 80 procent af Polens energiforbrug er i dag baseret på kul. Det tror jeg vi har en fælles interesse i at få udfaset – så langt tror jeg trods alt vi er enige. Skal det lykkes, er man nødt til at finde et alternativ, som er stabilt. Og der må man bare sige, at der er naturgas et alternativ, og det er også sådan, at naturgas har en CO 2 -udledning, som er cirka det halve af kuls.

Svar:  Jamen jeg har været i Polen uden at studere gassystemer, men jeg synes stadig væk, at det, der er ærgerligt ved den her satsning, er, at det er så lang en satsning. Det er jo ikke bare et spørgsmål om, at man så lige på den korte bane hjalp Polen i en omstillingsfase; vi står jo over for at lave en investering i nye gasledninger, som skal bruges frem til 2063. Jeg synes ikke, det er rimeligt, at man prioriterer den slags infrastrukturprojekter i Danmark og generer danske statsborgere med en polsk rørledning. Men jeg kan forstå, at ministeren kommer til at se det her projekt igen, og jeg vil godt høre, hvordan ministeren vil håndtere alle de klager, der har været i forbindelse med de offentlige høringer.
Kommentar:  Jeg mener, det ville være ret vidtgående for eksempel at fortælle dem, der for nærværende hedder Copenhagen Business School, at de skulle holde op med at hedde det. Det synes jeg kræver grundige overvejelser og ikke bare en vi kan da bare-tilgang. Nu ved jeg, at herre Alex Ahrendtsen har beskæftiget sig med det her længe og gjort sig dybsindige overvejelser om det. Jeg synes, jeg også skylder at gøre mig mine.

Svar:  Tak for det, og spørgsmålet er følgende: Vil ministeren sørge for, at alle offentligt støttede uddannelsesinstitutioner har danske navne som hovednavn som betingelse for godkendelse?
Kommentar:  Jamen selvfølgelig tager vi det også dybt alvorligt i Venstre. Det tror jeg at vi har vist meget, meget tydeligt med vores interesse for sagen. Vi har også bedt om at få tingene oversendt tidligere. Det er jo først nu, at der begynder at komme lidt bevægelse i det, så vi kan få nogle flere oplysninger. Nu er der kun kort tid tilbage til det sidste spørgsmål, men der var malet et billede op af det, også i forhold til risiko og usikkerhed. Og eksperterne er ikke enige. Og man får et billede af, at det kunne blive et nyt Wuhan med stor betydning for den globale situation på sundhedsområdet. Så fik vi at vide forleden, at smittetrykket ikke var steget. Er ministeren så ikke enig i, at det ikke hænger helt sammen?

Svar:  Der er en klar risikovurdering fra regeringens rådgivere og sundhedsmyndighederne og Statens Serum Institut om risikoen ved fortsat minkavl. Det er derfor, at vi jo desværre har været nødt til at starte nedslagtningen af mink i hele Danmark, og det er ikke kun på baggrund af, at det er til fare for folkesundheden i Danmark. Det er også mutationer, der kan påvirke fremtidige vacciner, samt at det internationale samfund har kig på Danmark, i forhold til hvordan vi håndterer den her situation. Så det kan også skade dansk eksport, hvis ikke vi vil håndtere det her helt resolut.
Kommentar:  Så det er i virkeligheden journalisterne, der har spurgt forkert, kan vi så forstå på ministeren. Men kunne ministeren ikke selv have ræsonneret sig frem til, hvad det var, der ligesom var spørgsmålet her? For det, som borgerne er interesserede i – når vi nu igen oplever forsinkelser, når vi nu igen oplever kaos, og når vi nu igen oplever fordyrelser – er, at der er nogen, der skal stå til regnskab for det her. Borgerne har da ikke nogen forventning om, at det er lykkedes os at lave en kontrakt med Alstom og Thales-Strukton, og hvem der ellers er involveret i det her, hvor det ikke er skrevet ind, at hvis det bliver forsinket, eller hvis det, man har stillet os i udsigt, ikke kan lade sig gøre, så hænger vi ikke på regningen. Det, som jeg tror mange borgere, navnlig dem, der sidder ude i togene og bliver forsinkede, gerne vil vide, er, om de, der har solgt den her vare, som de så ikke kan levere, ikke skal betale, når den ikke bliver leveret.

Svar:  Herre Rasmus Prehn gentager igen, at signalprogrammet er blevet dyrere. Altså, det budget, vi står med i dag, er cirka 5 milliard kroner mindre, end da man besluttede sig for signalprogrammet. Dengang havde man et budget på godt 24 milliard kroner, og nu har man et budget på næsten 19 milliard kroner Det vil sige, at det blevet billigere, i forhold til da man traf beslutningen om at bygge et signalsystem. Da man traf den beslutning, sagde man: Et nyt signalprogram kræver et budget på godt 24 milliard kroner I dag kigger vi på en pris på knap 19 milliard kroner, så det er ikke blevet dyrere, det er blevet billigere.
Kommentar:  Det er jo en gammel planlægning, som ligger bag Bispeengbuen og forskellige andre anlæg. Det er fra en tid, hvor man tænkte byplanlægning på en ganske anden måde, og tilbage fra en tid, hvor der måske også var en anden tilgang til kollektiv trafik i København. Jeg er selv født i et år, hvor der stadig væk kørte sporvogne i København, og det gør der jo som bekendt ikke længere. Der er mange ting, man sådan kan begræde på den måde. Men det er i hvert fald klart, at skulle man ønske at få vejstykket overdraget i Københavns og Frederiksberg Kommuner, vil der følge penge med, som også tilkendegivet. Det er som sagt et løfte, jeg gerne står ved.

Svar:  Tak. Det er selvfølgelig rigtig, rigtig fint med statens garanti for, at de penge, der alligevel ville blive brugt til en nedrivning af Bispeengbuen, som jo er statens ejendom, så selvfølgelig kan blive puttet over i et projekt. Og det er jo rigtig godt for hovedstaden og det projekt, men samtidig har en tidligere fungerende ordfører fra Socialdemokratiet under valgkampen sidste år givet udtryk for, at man gerne vil være med til yderligere medfinansiering. Hvordan forholder ministeren sig til det?
Kommentar:  Jeg kan jo så fortælle, at for Venstre er det også rigtig vigtigt, at vi måske endda får sat øget fokus på at få skabt endnu bedre muligheder for handicappede, måske især i forhold til den del, der hedder retssikkerheden for de handicappede. Det er jo desværre sådan, at der blandt andet er rigtig mange kommunale afgørelser, som bliver omgjort, også i Ankestyrelsen, og det er i hvert fald noget af det, som jeg håber at regeringen har nogle værktøjer til, nemlig hvordan man også kan få sikret en bedre retssikkerhed for mennesker med handicap. Og der tænker jeg lidt, om det også var noget, som ministeren kunne sige et par ord om, altså hvordan man konkret vil tage fat på den opgave.

Svar:  Tak for det. Man kan jo ikke have beskæftiget sig mange minutter med det her område eller mødt mange pårørende til borgere med handicap uden at kunne nikke genkendende til, at der er en tillid her, som er tyndslidt, og at der er en alt for udbredt opfattelse af, at det system, der er sat i verden for at hjælpe folk, skal man kæmpe nogle meget ulige kampe med. Jeg tror, at den vigtigste årsag til den her mistillid, eller at tilliden er tyndslidt, er, at vi har set så presset en økonomi i kommunerne, som vi har, og kommunernes kasser hænger sammen. Der er kommet flere børn, og der er kommet flere ældre, men man har ikke fra den tidligere regerings side villet lade pengene følge med, og der hænger kommunernes kasser jo altså sammen. Så når vi ser det pres, der har været, på det her område, tror jeg, det er den væsentligste forklaring på den mistillid, vi har set. Og nu må jeg hellere holde, inden formanden irettesætter mig igen.
Kommentar:  Jeg er sådan set med på, at der givetvis kan findes eksempler på, at mennesker, som godt kan modtage digital post, i nogle tilfælde vil have svært ved at håndtere de ganske ofte forholdsvis indviklede digitale selvbetjeningsløsninger, som det offentlige tilbyder. Det er jeg sådan set med på. Men spørgsmålet går i den anden retning. Altså, er der nogen grund til at tro, at der, hvis man tager udgangspunkt i borgerens interesse, findes nogen eksempler på, at en borger efter at have opnået ret til ikke at modtage digital post alligevel vil være i stand til at benytte sig af digital selvbetjening? Og når jeg spørger sådan, er det, fordi jeg ved at spørge for eksempel i Aalborg Kommune har fået det svar, at det har man indtil nu ikke set noget eksempel på.

Svar:  Det er jo så præcis det, vi får afdækket ved den dialog og det initiativ, jeg beskrev i min besvarelse. Men rent strukturelt synes jeg det forholder sig ganske enkelt: Der er ganske stor forskel på at være forpligtet til at modtage al sin post fra det offentlige i en digital postkasse, også den post, man ikke ved er på vej, om man så må sige – det er jo det, der er tilfældet med den her type henvendelser – og så at kunne betjene de simpleste digitale selvbetjeningsløsninger, sådan som man jo også gør for mange borgeres vedkommende i den, om man så må sige, private del af ens tilværelse, for eksempel med netbank, rejsebestillinger, nethandel og alt muligt andet.
Kommentar:  Jeg er jo altså nødt til at gå tilbage til det spørgsmål, som er blevet stillet, nemlig om jeg er af den opfattelse, at rådighedsreglerne i dagpengesystemet er en større barriere end det, at indretningen af det danske ydelsessystem betyder, at der er en stor gruppe danskere, der har et ringe incitament. Det er jo spørgeren, der beder mig om at afveje de to problemstillinger mod hinanden, og derfor efterlades man jo med den oplevelse, at det tilsyneladende også er Venstres oplevelse, at der er en afvejning af de to problemstillinger. Det er der jo ikke fra regeringens side. Vi har lavet en skattereform, som gør, at det bedre kan betale sig at arbejde ved målrettet at sætte ind med skattelettelser til de laveste indkomstgrupper, og det betyder, at vi øger beskæftigelsen over årene, og at vi markant reducerer andelen af danskere med et svagt incitament til at arbejde. Men ved siden af det er det stadig væk vores klare opfattelse, at det er vigtigt at sørge for, at rådighedsreglerne håndhæves, for uanset om man har et stærkt eller svagt økonomisk incitament, skal man stå til rådighed.

Svar:  Med henvisning til ministerens ønske om både en ny kontanthjælpsreform og dagpengereform mener ministeren så, at disse reformer skal adressere det faktum, at 230.000 danskere selv efter skattereformen er fuldt indfaset, vil have et svagt incitament til at arbejde, og vil ministeren oplyse, om det er en enig regering, der i givet fald står bag dette ønske?
Kommentar:  Jeg ved ikke, om finansministeren på et tidspunkt vil komme op og forklare, hvem der er med i det indre marked, men mig bekendt er Norge jo en del af det indre marked – i øvrigt sammen med Island og Liechtenstein. Så hvor herre Morten Messerschmidt får den idé fra, at Norge ikke skulle være en del af det indre marked, ved jeg ikke. Men der er et eller andet, der i et historisk perspektiv er gået herre Morten Messerschmidts næse forbi.

Svar:  Nej, jeg tror, det er herre Jens Rohde, der taler udenom for at undgå den åbenlyse pointe, nemlig at Norge jo ikke bidrager til de pakker, som herre Jens Rohde mener vi skal bidrage til, fordi vi er en del af det indre marked. Og derfor ville det være rart at vide, når nu herre Jens Rohde siger, at det er meget vigtigt, at danske skatteydere kaster guld over Sydeuropa eller Østeuropa, eller hvem der nu skal have de her hjælpepakker, og kobler det direkte op på muligheden for at eksportere til det indre marked, om herre Jens Rohde er bekendt med, at over 50 procent af også Norges eksport går til det indre marked, selv om Norge altså ikke finansierer de her hjælpepakker.
Kommentar:  Det er jo sådan, at Sundhedsstyrelsen tror jeg det er, hvert år udgiver den rapport, der hedder »Narkotikasituationen i Danmark«, hvor man ikke alene kan læse om udfordringerne, men også om de mange tiltag, der er i Danmark. Selv om vi jo har haft samråd på samråd om, hvorvidt kommunerne lever op til den forpligtelse, de har om at yde behandling, kan vi jo ikke lave om på, at Danmark er et land, hvor man har ret til at få behandling inden for 14 dage, hvis det er sådan, at man søger behandling. Det her forslag går så et skridt videre, og med det prøver vi på at hjælpe de mennesker, som endnu ikke er motiveret til at komme i behandling, eller som af forskellige årsager stadig væk er i en periode i deres liv, hvor de hverken er på vej ind i stoffri behandling eller i substitutionsbehandling. Selv hvis de er i metadonbehandling, kan de jo godt falde tilbage, og så vil det her også redde deres liv, altså at de går ind i et stofindtagelsesrum og får hjælp igen og i hvert fald overlever deres stofmisbrug. Så kan ordføreren ikke godt se, at vi på mange områder i Danmark, også på det øvrige sundhedsområde, godt kunne ønske os, at tingene var lidt bedre? Vi må derfor hele tiden tage nye skridt for at forbedre kræftbehandling og hjertebehandling og dermed også alkoholbehandling og stofmisbrugsbehandling, når det eksisterende nu ikke nødvendigvis er perfekt.

Svar:  Vi er fuldstændig enige i, at man skal gøre en stor indsats på de her områder. Man kan sige, at med sådan noget som for eksempel lægeordineret heroin, som man har kørt forsøg med, får man faktisk gode resultater, der betyder, at misbrugerne både kommer ud af deres kriminalitet og faktisk bliver motiveret for hen ad vejen at komme videre med deres liv og at komme ud af misbruget. Det er jo helt klart nogle positive forsøg, og vi skal arbejde videre i den retning. Vi er bare ikke overbevist om, at man rent faktisk i kommunerne gør alt det, man kunne gøre, og vi mener stadig væk, at det derfor for kommunerne bliver en lidt nem løsning. I stedet er vi nødt til primært at satse på alle de andre tiltag, vi kan gøre, og så kan vi snakke igen om det her på et senere tidspunkt.
Kommentar:  Jamen, altså, de der penge, man har brugt, må man jo have brugt forkert i forhold til de prioriteter, man har, fordi man kan forstå, at altings omdrejningspunkt er, hvor mange offentligt ansatte der skal være. Og man har altså leveret 13.752 færre i det hele; 12.600 færre i kommunerne, og der er i dag 3.090 færre pædagoger end dengang, statsministeren gik til valg på flotte slogans om, at nu skulle der være to lærere i alle klasselokaler, kommunerne skulle vokse, fædrene skulle på orlov, og hvad ved jeg. Det kan godt være, at det her er lidt trivielt, men, altså, jeg interesserer mig bare lidt for at få svar på de spørgsmål, jeg stiller. Jeg tilbyder mig i øvrigt gerne til en duel med statsministeren hvilken dag, det skal være, og i hvilket medie, statsministeren foretrækker, hvis vi alligevel ikke skal have folketingsvalgkamp. Jeg vil meget gerne i diskussion med statsministeren – også om den rolle, Socialdemokratiet havde, den lidt tvivlsomme rolle, Socialdemokratiet havde i de sidste år, inden regeringsmagten skiftede, hvor det jo kneb med at tage ansvar. Men det må blive en anden dag, fordi i dag er vi til spørgetime med statsministeren. Noget af det, jeg kan se rundt omkring på disse skræmmekampagneannoncer, er, at hvis vi får magt, som vi har agt, så kommer der færre politifolk på gaderne. Og derfor vil jeg gerne spørge: Er der flere eller færre ansatte i politiet i dag, end da statsministeren blev statsminister? Og hvor mange flere eller færre ansatte er der i politiet i dag?

Svar:  Herre Lars Løkke Rasmussen vil gerne diskutere fortiden og fremtiden på samme tid. Jeg benægter ikke, at man brugte for mange penge, dengang herre Lars Løkke Rasmussen var statsminister. Man havde for høje udgifter, og derfor er det meget muligt, at der var flere ansatte dengang. Men det ændrer jo ikke ved, at vores opgave blev at rydde op efter herre Lars Løkke Rasmussen, og min appel i dag til vælgerne og til danskerne i det hele taget er: Lad nu være, at vi skal rydde op en gang til efter en borgerlig regering, det har været svært nok, så lad nu være. Og derfor skylder herre Lars Løkke Rasmussen jo stadig svar på en kampagne, som åbenbart har været meget traumatisk for ham. Kan man ikke bare få svar på, hvem det er, der skal fyres? Vi har lige fået at vide, at det ikke er pædagogerne, det er ikke lærerne, det er ikke politifolkene, det er ikke nogen i forsvaret, det er ikke nogen i sundhedsvæsenet. Hvem er det, der skal fyres i den offentlige sektor, når Venstre ønsker at indføre et eksperiment, der hedder nulvækst, som vi aldrig har haft i Danmark tidligere? Hvem er det, der skal fyres i den offentlige sektor? Vi andre kan jo kun gætte, når vi ikke kan få svar fra herre Lars Løkke Rasmussen.
Kommentar:  Fra Udvalget til Valgs Prøvelse har jeg modtaget indstilling om, at 1. stedfortræder for Enhedslisten i Nordjyllands Storkreds, Peder Hvelplund, godkendes som midlertidigt medlem af Folketinget fra og med den 22. december 2018 i anledning af Stine Brix’ orlov. Er der nogen, der ønsker ordet? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes om udvalgets indstilling. Afstemningen er slut. For stemte 106 (S, DF, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF) imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Udvalgets indstilling er vedtaget enstemmigt.
Kommentar:  I Dansk Folkeparti er vi dybt bekymrede for vores ældre på plejehjem, og vi ønsker, at de skal have lov til selv at bestemme, hvem de ønsker at få besøg af. I dag skal de vælge mellem deres nære pårørende, og det vil sige, at hvis man er en ældre med fire børn og en ægtefælle, så bliver man jo nødt til at sortere nogle fra. Derfor vil jeg godt stille et spørgsmål til ministeren. For i Dansk Folkeparti er vi jo kommet med adskillige forslag til, hvordan vi kan gøre det her, også på en sikker og forsvarlig måde: Kan vi gøre det, ved at man viser en negativ test? Det har ministeren afvist. Vi har spurgt: Er det så muligt at få besøg af sine pårørende ved egen indgang? Det har ministeren også tidligere afvist. Og det gælder alle de forslag, vi er kommet med fra Dansk Folkepartis side, for at sikre, at de ældre får ret til at få besøg. Det er altså i deres egen bolig, vi snakker om. Det vil sige, at man jo har frataget de ældre deres selvbestemmelsesret i egen bolig. Det vil vi jo gerne spørge ministeren til, også i forhold til det juridiske. Vi er helt enige i, vi skal passe godt på de ældre, men de ældre har også lov til selv at bestemme i egen bolig. Kunne man derfor gøre det sådan – jeg er jo helt sikker på, at de pårørende vil passe på deres ældre – at man sikrer hurtige test og hurtige svar? Det samme gælder i forhold til plejehjemmene. Altså, vi kan jo se, af plejehjemspersonalet slet ikke bliver testet i den grad, de burde blive det, og at man ikke overholder eller opretholder, kan man sige, den aftale, der faktisk er indgået mellem regeringen og KL, altså om, at man ligesom skulle teste personalet. Jeg har mødt personale, der ikke er blevet testet. Jeg har også mødt personale, der bliver testet hver sjette uge, og som selv undrer sig over det lange tidsperspektiv. Altså, man bliver jo også nødt til at sikre, at det hele går hånd i hånd. Det gælder både i forhold til at sikre test og overholdelse af anbefalingerne, men også i forhold til at sikre, at de ældre kan få besøg af deres kære i julen.

Svar:  Der er jo ikke noget, jeg hellere ville som sundheds- og ældreminister end at sige: Nu åbner vi op i julen. Det kunne jo være et skønt budskab at komme med: Nu åbner vi op for alle besøgende. Problemet er bare, at jeg så samtidig ville skulle sige til de ældre og deres pårørende, at så får vi med sikkerhed smittekæder, hvor smitten breder sig med lynets hast på steder, hvor den ikke skal sprede sig. Selv med de restriktioner, vi har, og omfattende testning har vi jo nu mange smittede. Senest i dag er der i dagbladet Politiken en beskrivelse af en situation ude på et plejehjem på Amager med over 90 smittede.
Kommentar:  Nu stemte vi altså imod budgetloven, som jo er en del af euroen, som Danmark ikke er med i. Og derfor burde vi jo slet ikke være gået ind i budgetloven. Men så er man gået ind i budgetloven, som fastlægger et niveau, som dengang var dikteret af EU til 0,5 procent Det har EU så senere ændret til 0,75 procent Så har vi sagt, at så kan vi da i det mindste udnytte den ramme, som EU har givet os ret til inden for EU-aftalen. Altså, vi ville jo gerne sprænge EU-samarbejdet, men vi har sagt, at når nu EU siger, at man gerne må have lov til at have et lidt større underskud, hvis det gavner beskæftigelsen, så synes jeg, man skal tage imod det i stedet for bare at stadfæste det, som det sker med det her lovforslag.

Svar:  Så udtrykte jeg mig ikke klart nok. Det, jeg taler om, er, om det ikke er et godt princip at overholde det, hvis man aftaler, at man for eksempel skal have – lad os tage et eller andet højt tal – 5 procent vækst om året ude i kommunerne? Så jeg taler mere om princippet end om, hvorvidt vi har en stram eller ikkestram økonomisk politik.
Kommentar:  Tak for svaret. Det er klart nok, at med de udfordringer, der er, kan man som sundhedsordfører godt være en lille smule utålmodig. Der ligger jo antagelig i ministerens skuffe et fremragende udspil fra den tidligere regering, som man bare kunne bygge videre på. Det handler om mere nærhed og tryghed, idet kommunerne, hospitalerne og de praktiserende læger rykker tættere sammen, så ressourcerne udnyttes bedst muligt. Det handler blandt andet også om 20 flere akutberedskaber fordelt over hele landet, som kan være med til at sikre hurtig hjælp, for der ses rent faktisk eksempler på situationer her i Danmark, hvor der går over 30 minutter, før akuthjælpen når frem til skadelidte. Det handler jo i bund og grund om liv og død. Så ville det ikke være hensigtsmæssigt, hvis det var sådan, at man hurtigt kom i gang med at tage hånd om de problemer, vi har, og som hober sig op?

Svar:  Jeg kan godt forstå, at man også som ordfører kan være utålmodig, men vi har fået en ny regering, og det vil sige, at den gamle regerings plan, som man jo ikke kunne få bred opbakning til, kommer jeg ikke til at hive op af skuffen igen. Vores ambitioner er større. Vi vil have et sundhedsvæsen, som gør op med den helt urimelige ulighed i sundhed, vi har i dag, og som langt bedre end det, den tidligere regering ville, sikrer, at vi får skaffet nogle flere kolleger til vores medarbejdere, som løber for stærkt i dag, så de får mere tid til at være der for deres patienter.