Kommentar:  Først og fremmest undrer det mig såre, at herre Lars Løkke Rasmussen, som så gerne vil være statsminister i Danmark, bruger sin tid på at tale dansk økonomi nederst Jeg forstår det ganske enkelt ikke. Det går bedre i Danmark. Det er rigtigt nok, at vi var nødt til rette op på økonomien, for det var snarere reglen end undtagelsen, at man under den borgerlige regering ikke havde styr på budgetterne. De skred dengang. Men det har vi fået nu. Hvis jeg tager fejl, må herre Lars Løkke Rasmussen jo endelig rette mig og give mig nogle år, hvor man egentlig holdt sine egne budgetter. Hvilke år det var, kunne være interessant at få at vide. Man holdt ikke sine egne budgetter. Hvordan går det så nu? Nu er vi ved at få fremgang. Vi har haft fremgang i fem kvartaler med vækst. Det er godt. Der er udsigt til, at vi får mere vækst i år. Der er færre, der mangler et arbejde. Ledigheden er gået ned, beskæftigelsen er gået op. Hvis vi bare kigger på tiden fra foråret 2013, kan vi se, at der er 20.000 flere, der er kommet i beskæftigelse. Er det dårligt for dem? Nej, det er en rigtig god nyhed. Danmarks konkurrenceevne er styrket. Virksomhederne har fået mere at lave. Eksporten er steget. Boligmarkedet har det bedre. Der er fremgang. Hvorfor er det, herre Lars Løkke Rasmussen ikke er parat til at anerkende, at danskerne stille og roligt har kæmpet sig fri af krisen? Vi er ikke helt ude af den endnu, vi har ikke en selvbærende økonomi, men i kraft af en god økonomisk politik og af at danskerne er flittige og arbejder meget, er vi faktisk ved at komme ud på den anden side. Hvorfor er det, herre Lars Løkke Rasmussen har sådan en lyst til at tale Danmark og danskerne ned?

Svar:  Det har jeg bestemt ikke nogen lyst til – og gør det heller ikke. Vi vil sådan set gerne bidrage til, at vi får et selvbærende opsving. Det er jo derfor, vi med glæde har kunnet se, at regeringen har overtaget VK-regeringens økonomiske politik, selv om den gik til valg på det modsatte. Det er derfor, vi har været der, hver gang der har været indbudt til forhandlinger. Nogle af dem har vi jo selv fremprovokeret, og jeg står faktisk her og prøver at gøre forsøget endnu en gang. Statsministeren står lige og siger, at vi ikke har noget selvbærende opsving. Statsministeren holdt en nytårstale, hvor hun selv tilkendegav, at der muligvis var brug for flere vækstinitiativer. Så står jeg her og byder os til og siger: Må vi ikke godt komme, for vi kan få øje på, at der er nogle skævheder? Vi kan få øje på det problem, at der er 330.000 danskere, for hvem der ikke er nogen nævneværdig gevinst ved at gå på arbejde. Vi kan få øje på, at det er et problem, at vi har næsten 800.000 i den arbejdsdygtige alder, som er sat uden for arbejdsmarkedet. Vi kan få øje på, at hen ved halvdelen af ikkevestlige indvandrere er uden arbejde. Vi kan se, at der er brug for, at der bliver gjort noget. Nu, hvor vi snakker om det med at have styr på tallene for eksempel, kan jeg sige, at regeringen jo har givet de flygtninge, der kommer til Danmark, en lønforhøjelse på 10.000 kroner om måneden, så en flygtningefamilie med tre børn nu oppebærer 454.215 kroner om året. Der er ikke styr på tilstrømningen. Det, vi støtter regeringen i senere i dag, er et plaster på såret. Der er ikke finansiering til det. Regeringen har uudmøntede besparelser liggende ovre på Asiatisk Plads, i Udenrigsministeriet, som man skal vende tilbage til i efteråret. Det sejler. Og der tilbyder vi så at komme og hjælpe regeringen med at få styr på de her ting. Jeg spørger egentlig bare: Hvornår må vi komme?