kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Tak. Hvis jeg må tillade mig at være en lille smule mere hård i filten, vil jeg sige, at det her jo bare er ord. I sidste uge stod mine kolleger Christoffer Aagaard Melson og Ellen Trane Nørby her og spurgte til en konkret handlingsplan, og jeg tror faktisk, det er det, der er behov for. Nu går de unge bare rundt derude, som vi lige hørte fra en tidligere spørger, og venter. De kan ikke engang holde afslutning, og de bliver ikke rigtig afsluttet i deres forløb. Hvordan tager vi hånd om dem? Hvordan hjælper vi dem til at forstå, at vi gerne vil satse på dem i det videre forløb? Der tror jeg simpelt hen, de har brug for en konkret handlingsplan. Har ministeren tænkt videre over det?

Svar:  Ja, det har jeg, og hvis det var sådan, at jeg kom med en konkret handlingsplan, ville jeg kuldsejle de forhandlinger, vi var i gang med. Det ville være imod enhver form for ordentlig forhandlingsetik, hvis jeg stod her og fremkom med en handlingsplan, midt i at jeg forhandler om præcis det her. Så det, jeg kan sige, er, at vi er midt i forhandlingsforløbet, og hvis jeg begynder at komme med handlingsplaner, kan man være sikker på, at der ikke kommer en aftale, så det ville jeg synes var en utrolig dårlig måde at gå til det på, og det tror jeg sådan set heller ikke at man ville fra den anden side af salen, hvis man var dem, der havde regeringsmagten. Jeg ved godt, at de unge mennesker har brug for, at der kommer et svar, og jeg vil sige, at hvad angår de unge mennesker, var noget af det allerførste, vi gjorde i coronakrisen, at give mulighed for, at man kunne afslutte sin svendeprøve.
Kommentar:  Jeg synes, det er interessant, at ministeren blandt andet siger det her med, at der er en negativ opfattelse i udlandet af Danmark som et lukket land. Der var problemer, siger ministeren, med det danske image. Både image og opfattelse har jo noget med smag at gøre, altså noget, som man kan synes hvad man selv vil om – ud fra hvad man lige har læst i avisen, eller hvad man har hørt fra den tyske udenrigsminister, eller hvad man nu har hørt fra en eller anden tilfældig dansk politiker. Det er sådan noget comme ci comme ca, det er ikke noget, man rigtig ved noget om rent konkret. Jeg synes jo, man skal tage udgangspunkt i facts i stedet for. Og der er det jo så, at jeg rent konkret spørger ministeren, når nu ministeren giver udtryk for i Berlingske Tidende, at Danmark har mistet arbejdspladser som følge af den tidligere regerings etablerede grænsebomme: Hvor mange job er det, at ministeren kan dokumentere at Danmark har tabt på baggrund af de her grænsebomme, som ministeren er citeret for at omtale i Berlingske Tidende? For vi har jo en klar opfattelse af, at Danmark ikke har mistet job på grund af grænsebomme. Vi har mistet en masse job, men det er på grund af nogle andre kendsgerninger, som vi kan komme mere ind på senere i den her spørgerunde. Men grundlæggende synes jeg, at ministeren skulle prøve at forklare: Hvad er det for nogle job, vi rent konkret har mistet på grund af nogle grænsebomme? For jeg har ikke kunnet finde det nogen steder, at vi har mistet nogen job på grund af netop grænsebomme.

Svar:  Når udenlandske virksomheder i fremtiden tænker over, hvor de skal placere deres virksomhed, kigger de også på, om landet er åbent, er interesseret i omverdenen, aktivt deltagende i globaliseringen, og om det er muligt for for eksempel medfølgende ægtefæller, børn og så videre at være en del af den pakke. Der må vi bare erkende, at under den tidligere regering er Danmark blevet lidt sig selv nok. Med det image sender vi også et klart signal til investorer i omverdenen om, at vi egentlig ikke har brug for dem. Når man siger til investorer, at man ikke har brug for dem, er det ikke underligt, at de vælger at kigge andre steder hen. Og så vil spørgeren spørge – og jeg mener, at det er vigtigt at svare på de spørgsmål, der bliver stillet – hvad det konkrete tal er. Jeg har ikke noget konkret tal, jeg kan bare notere mig, at når jeg taler med mine kollegaer rundtomkring i Europa – og det har regeringen gjort på adskillige møder, siden vi tiltrådte – så har samtlige lande nævnt det, at vi har afskaffet toldkontrolaftalen, som noget positivt, noget, der gør, at Danmarks brand i verden er godt. Vi må erkende, at noget af det, Udenrigsministeriet bruger rigtig mange kræfter på, jo netop også er at sørge for, at vores brand er godt. Det har taget skade af grænsekontrolaftalen, det er der bare ingen tvivl om, og det har også haft konsekvenser for, om udenlandske investorer har villet bruge deres penge i Danmark.
Kommentar:  Nu er der kommet fokus på området, og der er også blevet sendt nogle ret klare signaler og opfordringer til de virksomheder, som investerer penge bredt rundtomkring i verden, om at tage et samfundsansvar og have en etik i den måde, de investerer på. Vi har som det første land i verden gennemført en meget vidtgående lovgivning omkring samfundsansvar, der gør, at de store virksomheder i Danmark simpelt hen skal redegøre for det i deres årsregnskab, og jeg siger til fru Pernille Frahm, at tallene faktisk nu begynder at se meget, meget flotte ud, når det gælder pensions- og forsikringsselskaberne, og man kan også tydeligt høre, at det samme gør sig gældende, når det gælder resten af den finansielle sektor, nemlig at man bliver mere og mere opmærksom. Jeg tror, at næste skridt er at prøve at arbejde med den her vejledning, som jeg talte om, og se, hvor meget det flytter. Jeg vil så også sige til fru Pernille Frahm, at hvis det så viser sig, at vejledningen ikke er tilstrækkelig og ikke flytter nok, så vil jeg gerne tage diskussionen igen hernede og se på, om der skal endnu skrappere våben til. Jeg tror selv på, at den vejledning er vejen frem fremfor sortlistninger, men jeg er enig med fru Pernille Frahm i, at det her er en dagsorden, vi skal blive ved med at sætte meget fokus på, for det er den eneste måde, hvorpå vi kan få presset virksomhederne til at gå i den retning, vi ønsker.

Svar:  Så vil jeg gerne spørge direkte: Vil det så sige, at næste gang, vi hører en direktør for en eller anden investeringsfond sige, at alt, hvad der ikke er forbudt, direkte forbudt, i lovgivningen, er lovligt, og at han går efter pengene, vil det være økonomi- og erhvervsminister Lene Espersen, der som minister går ud og siger i medierne: Det accepterer vi ikke. Så kommer lovgivningen. Men det vil ikke være Pernille Frahm, der siger det, jeg vil slet ikke behøve at gøre det, for ministeren vil have overhalet mig med flere længder. Er det et løfte, jeg får nu?
Kommentar:  Der er mange, der gerne vil afholde løb på Storebæltsforbindelsen og Lillebæltsforbindelsen og andre centrale trafikinfrastrukturbygninger i Danmark. Indtil nu har praksis været, at foreningerne i Slagelse og Nyborg kunne få lov til at afholde deres løb, og så kunne den tidligere cykelrytter Jens Veggerby få lov til at afholde et motionscykelløb. Men der er mange andre, der også ønsker det. Jeg vil gerne høre Socialdemokratiets Rasmus Horn Langhoff her: Hvor mange løb ønsker herre Rasmus Horn Langhoff at tillade?

Svar:  Jeg synes, det giver rigtig god mening at have et løb hvert tredje år, som vi har haft indtil videre. Broløbet i 2011 forløb fuldstændig uden problemer. Broløbet i 2014 blev så ramt af et trafikuheld, det dannede kø, og det er så derfor, vi skal have den her diskussion i dag, og det er derfor, regeringen så er flippet på en tallerken, hvilket jeg mener er fuldstændig ude af proportioner. Du kan ikke gardere dig imod, at det blæser en dag, eller er der er uheld eller noget som helst andet. Det giver rigtig god mening at fortsætte det her broløb, og jeg håber, regeringen bliver klogere. Men er statsministeren med på den her holdning?
Kommentar:  Men når jeg brugte tid på det, var det i virkeligheden bare for at kvantificere løsningsfeltet. For når vi står i en situation, hvor der er en anden retstradition, som vi så kan kalde det, tror jeg simpelt hen ikke, det er inden for handlingsspektret at forvente, at man grundlæggende kan få ændret den. Det vil sige, at så bliver man jo nødt til på de præmisser – givet det, at det er et internationalt samfunds samarbejde – at finde ud af, hvad vi så har af handlemuligheder. Og noget af det, vi har som handlemulighed, er selvfølgelig at italesætte problemet.

Svar:  Der kommer jo ikke nogen løsning ud af at italesætte det. Altså, vi er nødt til at være konkrete her. Jeg kom med to konkrete forslag, et fra Luxembourgdomstolen, et fra Strasbourgdomstolen, og ministeren har endnu til gode at kvittere for eller afvise dem begge to. Kunne det ikke være en idé at undersøge, om vi virkelig skal respektere såkaldte domme, der er afsagt af måske en eller syv personer i Strasbourg, af folk, som overhovedet ingen erfaring har fra højesteretter, landsretter, eller hvad det nu måtte hedde i deres lande, altså som overhovedet ikke er i nærheden af den samme saglighed, som vi kender fra dansk Højesteret?
Kommentar:  Det er fuldstændig rigtigt, at regeringen som en del af folkeskoleloven havde ønsket, at en kommune kunne beslutte at lave en international grundskole, der simpelt hen var en folkeskole, men hvor der selvfølgelig var nogle andre muligheder med hensyn til sprog. Det vil sige, at den fuldstændig ville leve op til alt det, der er i folkeskoleloven. Det var Dansk Folkeparti imod. Det syntes både regeringen og de øvrige forligspartier var utrolig ærgerligt, for vi ville gerne havde givet mulighed for, at man kunne få nogle regulære internationale folkeskoler helt i forlængelse af folkeskoleloven. Men vi handlede i respekt for, at Dansk Folkeparti var imod det, hvad jeg i øvrigt synes er ganske svært at forstå, for det er noget, der er efterspurgt ude i kommunerne, og noget, der er med til at skabe vækst i kommunerne, altså at man har udenlandske medarbejdere. Men det ønskede Dansk Folkeparti ikke, og det var jo ærgerligt. Så tog vi det ud. Det, vi så har gjort, er at lave et helt andet slags skoletilbud, der hviler på principperne for de frie grundskoler. Så derfor skal man ikke leve fuldt op til folkeskoleloven. Der sker ikke nogen ændringer i forhold til folkeskoleloven på grund af de frie internationale grundskoler, som det drejer sig om her. De har deres egen hovedlov med nogle andre frihedsgrader, end folkeskolen har.

Svar:  Det er jo ikke helt rigtigt, at folkeskoleloven ikke bliver ændret. Der kommer jo en teknisk ændring af folkeskoleloven. Det har ministeren selv i et svar til mig sagt. Dermed er folkeskoleforliget jo også berørt, for hvis man skal ændre i folkeskoleloven, skal man snakke med forligspartierne. Det er jo ikke et tag selv-bord. Så vil ministeren ikke bare bekræfte 1) at der kommer en lille ændring, en såkaldt teknisk ændring i folkeskoleloven, og 2) at det så også vil betyde, at man dermed bliver nødt til at inddrage forligspartierne?
Kommentar:  Men det besvarer sådan set ikke det spørgsmål, jeg har, for de 6.200 t er relativt meget set i forhold til de 7.800 t, som man må forstå ministeren stadig væk mener det skal reduceres med. Så hvis det er, at man har det mål, at der skal reduceres med 7.800 t, og man har politisk besluttet, at man skal nå de 6.200 t, men bare ikke hvordan, hvordan vil man så sikre, at de, der måtte levere de 6.200 t, bliver orienteret om og ikke mindst inddraget i den høringsproces, der skal være i forbindelse med den reduktion?

Svar:  Jamen punkt 1 er, at når et enstemmigt Folketing vedtog, at den supplerende høring, der tidligere har været krav om, som jeg må forstå man ønsker gennemført – Venstre må jo selv svare på, om det er sådan, man skal forstå det – var det for at sikre, at vi også kunne komme ud og virke med de indsatser, som vi beslutter. Punkt 2 i forhold til de 6.200 t er det sådan, som jeg har gjort rede for, at det jo er et indsatsbehov, der er vurderet af DHI og Aarhus Universitet. Det indsatsbehov vil det embedsmandsudvalg, som regeringen har nedsat, også se på i det her udvalgsarbejde. Så der vil være en vurdering af indsatsbehovet, og der vil være en vurdering af, hvorvidt man i forbindelse med, at vi har en model for målrettet regulering, kan nå noget af det indsatsbehov i den sammenhæng. Det vil regeringen træffe beslutning om, når det embedsmandsudvalg har tilendebragt deres arbejde.
Kommentar:  Jeg er egentlig ked af, at spørgeren ikke forholder sig til det, som jeg svarer, altså at man, hvis man bytter en lejlighed, jo også har ret til det samme. Hvis man bor i en privat lejlighed og man bytter med en, der bor i en anden udlejningslejlighed, uanset om den er privat eller almen, så har man jo ret til at kræve, at vedkommende, som man bytter med, skal flytte ind i stedet for en selv. Og der tager man jo også tilsvarende magten fra udlejeren i forhold til at bestemme, hvem der flytter ind, når der sker et skifte på adressen. Hvor mange procents kommunisme det så er, må herre Jan E. Jørgensen jo udmåle, men det er jo præcis det samme princip, der gælder.

Svar:  Nej, jeg synes ikke, det er præcis det samme princip at sige, at en lejer, der bor i en lejlighed i forvejen, kan udleje for eksempel til sine børn, hvis man er død og børnene har boet der, eller på anden vis, eller man kan bytte lejligheder. For det er jo nogle lejerettigheder til nogle, der i forvejen er lejere i ejendommen. Men det her er et spørgsmål om, at ministeren vil bestemme, at nogen helt udefra kan komme ind og bosætte sig i 10 procent af lejemålene i en privat udlejers ejendom, og hvis det ikke er et indgreb i den private ejendomsret, så har jeg simpelt hen svært ved at se, hvad det er.
Kommentar:  Der foregår en intern dialog, og der skal foregå en intern dialog i regeringen på baggrund af det, som der står i regeringsgrundlaget. Det er bare det. Det blev bare til en pressehistorie om, at regeringens linje nu var lagt fast, og så konstaterede jeg bare, at nej, der er ikke en fast regeringslinje om, at der skal komme flere værnepligtige. Der er en fast linje i regeringen om, at vi skal have et substantielt løft af Forsvaret, og det er vi enige om, det står vi skulder ved skulder om, og det tror jeg også min gode konservative kollega, der sidder her ved siden af mig, kan konstatere. Det, som alle, inklusive spørgeren, så med tilbageholdt åndedræt skal vente på, er, hvad det så konkret kommer til at betyde i det udspil, som kommer fra regeringens side. Jeg glæder mig også til, at vi får den drøftelse, når vi når dertil.

Svar:  Er det helt umuligt at finde ud af, hvad udenrigsministerens holdning er? Nu ved vi, at forsvarsministerens er, at der er brug for flere værnepligtige, og så har udenrigsministeren meldt ud, at der ikke er brug for flere værnepligtige. For offentligheden kan det vel godt fremstå på den måde, at der er en uenighed. Det må vel være helt fair, når udenrigsministeren er her, at spørge, hvad udenrigsministerens holdning er til det. Står udenrigsministeren fast på, at Liberal Alliances og udenrigsministerens politik er, at der ikke skal være flere værnepligtige? Det synes jeg man har krav på at vide.
Kommentar:  Jamen altså, som minister har jeg ansvaret for at sætte nogle gode rammer op og udstikke en kurs, og det synes jeg vi har gjort i de sidste tre finanslove. Vi har lavet værdighedspolitikker, og sammen med Dansk Folkeparti har vi løftet ældreområdet – og sidst her til bedre bemanding. Så faktum er, at Bornholm bare på de sidste tre finanslove faktisk har fået 18,4 million kroner på ældreområdet til en bedre ældrepleje. Og det er et beløb, der kommer hvert år. Så jeg har det jo sådan, at jeg ser det her som et spareforslag. Jeg kan slet ikke begribe, at man kan finde på at sende det ud, men jeg vil gerne se, hvordan de lokale politikere, der nu skal stå på mål for det her, tager imod det. Lad os nu se, hvad der sker, når de skal tage stilling til det. Det er et forslag.

Svar:  Jamen så vil jeg godt høre ministeren om noget, netop fordi jeg kan forstå, at ministeren er enig med Dansk Folkeparti i, at det er fuldstændig uacceptabelt, at bad skal reduceres fra en gang om ugen til en gang hver anden uge. Her vil det netop være det individuelle behov, der er afgørende. Der vil være nogle, der har behov for et bad oftere, og dem vil det jo gå ud over, ligesom man dermed ikke vil overholde servicelovens regler. Men så vil jeg godt høre: Har ministeren så haft kontakt til Bornholms Regionskommune for ligesom at præcisere, at det her faktisk er uacceptabelt?
Kommentar:  Når der nu er den her stærke efterspørgsel efter at holde sig til sandheden, så må jeg sige, at man da kan slå op i Økonomisk Redegørelse og se, at det, regeringen opererer med fra 2015 til 2016 – det vedrører altså den første finanslov, efter at vi har haft et folketingsvalg – er en realvækst på 0,1 procent, altså 1 promille. Er det rigtigt, eller er det ikke rigtigt? Det vil jeg sådan set bare gerne spørge om. Når statsministeren så beskriver vores mærkesag nummer 1, som at det skulle være et udgiftsstop, må jeg sige, at jeg så alligevel har forsømt lejligheden til at repetere, hvad der er Venstres mærkesag, over for statsministeren, for det er ikke vores mærkesag. Vores mærkesag nummer 1 er, at det skal kunne betale sig at arbejde. For ganske almindelige mennesker, der har mod på at tage et job, også på lavtlønsområdet, skal det bedre kunne betale sig at arbejde, end det gør i dag, så vi undgår den situation, at vi, mens vi har ledighed, har et stigende antal østeuropæere, der kommer hertil for at arbejde – og fred være med dem, jeg er glad for, at de er her, men det er alligevel barokt, at vi har dem i en situation, hvor vi stadig har ledige danskere gående rundt. Vi skal skabe en større tilskyndelse til at skabe flere private arbejdspladser – det er vores anden mærkesag – og et drivmiddel til det er at holde igen på de offentlige udgifter. Så når jeg angriber det med, at regeringen kun har 1 promille i realvækst i 2016, er det ikke, fordi jeg er uenig, så er det bare, fordi jeg synes, det er lidt uredeligt, at man skaber et billede af guld og grønne skove, når det, man møder op med,  (Formanden:  Ja tak!) altså er 10 øre ekstra per hundredkroneseddel set i forhold til, hvad jeg har – altså 10 øre, 1 promille.

Svar:  Når det er uredeligt på den måde, som herre Lars Løkke Rasmussen stiller det op på, så er det, fordi herre Lars Løkke Rasmussen jo må vide, at det dækker over, at der har været lidt mere vækst i 2015, og at der så bliver lidt mindre vækst i 2016. Nu er det jo ikke mig, der stiller spørgsmålene, men er det ikke rigtigt – og det ville være befriende, hvis herre Lars Løkke Rasmussen ville bekræfte det – at herre Lars Løkke Rasmussen tager fejl, og at jeg har ret, når jeg siger, at vi i forhold til Venstres nulvækst har 20 milliard kroner mere at gøre godt med i den offentlige sektor, og at det sådan rundt regnet, for det er naturligvis i gennemsnit, bliver til 3 milliard kroner ekstra om året. 3 milliard kroner er ikke guld og grønne skove, og jeg vil godt sige åbent og ærligt til den danske befolkning, at der ikke bliver luksus i den offentlige sektor; det gør lige præcis, at vi kan følge med i den offentlige sektor. Men det er immer væk bedre end de 0,00, som Venstre har til den offentlige sektor. Hvor ville det dog være friskt og befriende, hvis vi i denne spørgetime kunne få bekræftet, at vi har 20 milliard kroner ekstra til den offentlige sektor over de næste år, og at Venstre har lige præcis 0. Det ville være rigtig dejligt, og så ville vi få noget ud af den her spørgetime.
Kommentar:  Jeg er ikke helt enig i, at vi går uden om de problemer, som spørgeren nævner, for udfordringen er jo ganske reel. Vi laver altså også en skrotningsordning for de gamle dieselbiler, for det er altså de gamle dieselbiler, som udgør problemet her. De ældste af dem er de store syndere, og det er jeg meget enig med spørgeren i. Derudover afsætter vi altså det her beløb på 160 million kroner til at imødegå den her ammoniakudledning. Jeg synes, at det er ganske ambitiøst.

Svar:  Den relativt nye miljøminister har jo også haft et politisk liv, inden han blev miljøminister, og i den forbindelse kan man jo gå tilbage og se på, hvad miljøministeren har sagt og ment omkring NEC-direktivet. Kigger man på det, kan man jo godt blive lidt i tvivl om, om man har en minister, som oprigtigt arbejder for, at Danmark skal opfylde NEC-direktivet. Ministeren har eksempelvis skrevet i 2015, at det ville smadre dansk landbrugs konkurrenceevne, hvis vi skal leve op NEC-direktivets målsætning på ammoniak. Kan ministeren forsikre – jeg siger ikke, at det er motiverende for ministeren at forsikre  mig , men så forsikre danskerne – om, at der bliver arbejdet ihærdigt og oprigtigt for, at vi skal nå NEC-direktivets målsætning, og vil ministeren love, at planen kommer på den her side af et folketingsvalg?
Kommentar:  Jamen det er fortsat sådan, at det er kommunens kompetence at føre tilsyn med den VVM-tilladelse, som kommunen har givet, så derfor er det et spørgsmål, der henhører under Frederikshavn Kommunes kompetencer.

Svar:  Ja, hvis formanden tillader, må jeg sige, at tiden jo også er forpasset i forhold til spørgsmålet, men jeg har stadig væk nogle spørgsmål, jeg gerne vil stille under det her spørgsmål: Vil ministeren flytte myndighedsansvaret for den eksisterede VVM vedrørende efterforskningsboringen i Dybvad til Miljøministeriet?
Kommentar:  Det, jeg blandt andet har noteret mig som noget meget positivt, er, at man i modsætning til for eksempel projektet på Køge Bugt-banen deler arbejdet op i to. Det vil sige, at man tager en etape i år og en etape næste år. Jeg tror, det er rigtig godt at gribe det an på den måde. Jeg hører så ministeren sige, at man måske vil overvåge det, hvis det ikke lige overholder tidsplanen. Kan ministeren blive sådan lidt mere konkret og gå lidt mere til biddet? Vil man gøre andet end at overvåge? Vil man ikke være lidt mere konkret, med hensyn til hvad man vil gøre, hvis det ikke overholder tidsplanen?

Svar:  Der er jo en fast procedure for det, hvis der er forsinkelser i projekter af den slags. Så melder Banedanmark ind til ministeriet, og ministeriet forhører sig om, hvad der er årsagen til det, og hvad der kan gøres ved det, og så tages der nye initiativer, der er passende til det, der sker. Det er, som det er. Det er sådan på Kystbanen, og det er sådan andre steder. På Kystbanen ville man kunne opnå en forbedring af regelmæssigheden, hvis man for eksempel kørte med færre tog, som til gengæld var længere, men det forstår jeg på folk langs Kystbanen de ikke ønsker. Men det ville være en løsning til at opnå en i hvert fald noget større punktlighed end i dag.
Kommentar:  Som jeg sagde, er det virkelig begrænset, hvor meget der kan komme på en uge. Altså, det, som jeg også sagde på samrådet, og som jeg har sagt rigtig mange andre gange, er, at vi kigger på de forskellige modeller, der nu er. Vi vurderer. Vi går i dialog. Og så tager vi en beslutning. Og som jeg også har sagt hele vejen: Det gør vi allerallersenest til efteråret.

Svar:  Ministeren siger, at der ikke er sket så meget på 1 uge. Nu har ministeren jo ikke haft 1 uge, men 6 måneder til ligesom at vælge retningen. Det, jeg egentlig godt kunne tænke mig at vide og gentagne gange har spurgt til, er faktisk meget nemt. Det er sådan set det samme spørgsmål, som vi også havde gentagne gange i samrådet i sidste uge. Det er, om regeringen agter at lovgive på området, når man gerne vil arbejde for flere kvinder i bestyrelser eller på ledende poster. Grunden til, at jeg spørger, er selvfølgelig, at jeg synes, at der er et klart signal fra danskerne om, at vi ikke vil have tvangslovgivning om, hvordan ligestillingen skal ske. Skal det være staten, der regulerer og lovgiver? Bare et eksempel: Det er ikke den undersøgelse, der blev lavet for Jyllands-Posten i starten af marts måned, men så sent som i går var der en konference i Aarhus, hvor 150 virksomhedsrepræsentanter var til stede. Man spurgte de her repræsentanter, om de gik ind for lovbestemte kvoter, og der var et klart signal, for 87 procent sagde nej til det, 12 procent sagde, at det kunne være en mulighed, hvorimod en enkelt procent sagde »det ved jeg ikke«. Det betyder jo noget, når jeg spørger ministeren, og det er også, fordi der er rigtig mange, der gerne vil høre om retningen. Vil der være lovgivning i den retning, vil det være ad frivillighedens vej, eller kan der indgå lovbestemte kvoter?