Kommentar:  Nu synes jeg, det er noget pjat, når herre Holger K. Nielsen siger, at det er noget vrøvl, hvad jeg står og siger. Vi repræsenterer forskellige partier, der synes, at vi hver især er i vores fulde ret, så derfor synes jeg ikke, at vi skal bruge et sådant ordvalg over for hinanden. Men jeg vil godt have lov til at sige i forhold til det, der står i aftaleteksten omkring kerneområder, at noget af det, som herre Holger K. Nielsen nævner, for eksempel kunne være under det, der hedder formidling af internationale forhold, som skal styrkes, og der er flere andre områder. Det vil sige, at SF er imod, at vi får skrevet de her ting, Dansk Folkeparti er for, at vi får lavet nogle præciseringer i forhold til, hvad det er, Danmarks Radio skal styrke, og hvad de eventuelt også skal øge.

Svar:  Som bekendt var det ikke muligt at indgå et bredt medieforlig før sommerferien, og det er så det smalle medieforlig, som vi skal implementere gennem det her lovforslag ved førstebehandlingen i dag. Vi står jo uden for forliget, og derfor er det selvfølgelig også logisk, at vi ikke kan støtte lovforslaget. Jeg synes, det er ærgerligt, at det blev et smalt forlig. Jeg mener faktisk godt, at man kunne have fået et bredt forlig med lidt større fingerfærdighed fra regeringens side, men regeringen valgte at bruge sit snævre flertal til at køre egne ideologiske mærkesager igennem. Og hvis man vil det, er det jo umuligt at lave brede medieforlig. Jeg vil godt sige, at mediepolitik jo er et område, hvor man udelukkende skal lægge de meget overordnede rammer for medieudviklingen i Danmark. Vi skal ikke have fingrene ind i maskinrummet, vi skal udelukkende lægge rammerne. Derfor er det ideelle sådan set, at man laver, hvad jeg vil kalde en bred rammeaftale, hvor man så løbende hen ad vejen diskuterer de problemstillinger, der kommer op. Men regeringen ønskede at bruge sit snævre flertal og køre sine mærkesager igennem – og specielt det, som jo har været et ønske fra Dansk Folkeparti, nemlig at få svækket Danmarks Radio mest muligt. Det er blevet en mærkesag for Dansk Folkeparti i den kulturkamp, som man fører, at intimidere Danmarks Radio; at blande sig i programmerne i Danmarks Radio; at gå ud og sætte spørgsmålstegn ved med den måde, Danmarks Radio laver tv-programmer på, helt ned omkring dramaproduktion og omkring nyheder. Dansk Folkeparti har gjort det til en mærkesag at køre hetz imod Danmarks Radio, at svække Danmarks Radio så meget som muligt. Desværre har Venstre og Konservative valgt at ligge under for det pres fra Dansk Folkeparti, ved at man svækker Danmarks Radio økonomisk, og ved at der bliver stillet flere politiske krav til Danmarks Radio. Jeg synes, det er sørgeligt, at en kulturminister fra et pænt konservativt parti i den grad er kommet i lommen på fru Pia Kjærsgaard, herre Søren Espersen, herre Kristian Thulesen Dahl og fru Karin Nødgaard i mediepolitikken. Men det må Venstre og Konservative jo selv om, jeg siger velbekomme. Venstre og Konservative må jo selv om, at de nu skal sidde og føre mediepolitik med Dansk Folkeparti. Det her betyder ikke, at vi er ukritiske i et og alt over for, hvad der sker i Danmarks Radio. Som vi kan se i de her dage, er det jo ikke kun økonomiske problemer, Danmarks Radio står over for. Der har også været problemer andre steder. Men det hænger jo også sammen med, at økonomien skal være sammenhængende, hvis Danmarks Radio skal fungere. Og selv om vi ikke er ukritiske, og selv om vi bestemt er villige til at diskutere andre måder at lave medieproduktioner på, vil jeg godt sige, at Danmarks Radio er en fantastisk vigtig institution som et værn imod de mange kommercielle aktører, der er på mediemarkedet. Mediemarkedet bliver mere og mere kommercialiseret, bliver mere og mere internationaliseret, og derfor er det altafgørende –  altafgørende  – at vi i et land som Danmark har et værn imod det. Og det værn er Danmarks Radio. Derfor er det fuldstændig uantageligt, når en regering gør det til sin politik at intimidere og svække Danmarks Radio så meget som muligt. Der bliver snakket meget om den her nye radiokanal, og der bliver sammenlignet med monopolbruddet, da TV 2 blev dannet. Det holder jo ingen steder. Det er en enkelt kanal, der her er tale om; der er jo ikke tale om en hel station eller et helt medie, hvor man får et monopolbrud. Der er tale om et begrænset brud på det monopol, som man påstår der har været, men som ikke har været der. Derfor holder det jo ingen steder. Vi var villige til at diskutere den der alternative kanal, men på baggrund af den svækkelse, regeringen ville gennemføre over for Danmarks Radio, og fordi det var fuldstændig uklart, hvad man ville med den nye kanal, så lykkedes det jo ikke at nå til enighed om det, og vi mener, at man er havnet i en værre gang miskmask: en svækkelse af Danmarks Radio og en ny radiokanal, som det er svært at se meningen med og svært at se konturerne af.