Kommentar:  Jamen der er da ingen tvivl om, at den politik, præsident Obama har lagt frem, synes vi er langt mere konstruktiv i forhold til den måde, verden ser ud på, og i forhold til at løse de problemer, verden står over for, end den, som præsident Bush stod for. Sådan er det. Jeg har da også bemærket, at præsident Obama har udtalt sig klart og tydeligt om lige præcis den type aktiviteter, som vi er ved at finde ud af om Danmark har været med til at støtte, nemlig hvorvidt fanger er blevet transporteret rundt i verden til tortur i specielle fængsler, hvilket er helt uacceptabelt. Det kan vi selvfølge hverken acceptere at en Bushregering står bag eller en Obamaregering står bag.

Svar:  Tak. Jeg vil først lige sige, at jeg ikke kunne forstå, hvorfor det her skulle være en hasteforespørgsel. Jeg må indrømme, at vi i hvert fald blev lidt irriterede over, at vi skulle til at have en hasteforespørgsel om noget, som jo slet ikke haster. Altså, det her er en 5-6-7 år gammel sag, og så pludselig haster det. Det var irriterende, og jeg mener, at det er et misbrug af den måde, vi har hasteforespørgsler på i salen. Men lad det nu være. Jeg vil gerne lige ultrakort opridse substansen i den her sag, og den mener jeg er, at man fra dansk side i juli 2008 bad USA om en række oplysninger og garantier vedrørende de her overflyvninger, at man fra dansk side indskærpede reglerne over for USA, og at man fra amerikansk side imødekom ønsket om en skriftlig garanti for, at USA ikke ville gennemføre fangetransporter igennem dansk territorium uden på forhånd at indhente tilladelse. Det er substansen i den her sag. Det vil med andre ord sige, at to nære allierede og gode venner, USA og Danmark, over for hinanden bekræfter, at man kender hinandens regler, og at man vil acceptere dem. Så burde den sag være ude af verden, så vi kan komme til at løse en hel masse af de andre store opgaver, som vi har foran os. Men sådan tænker socialister beklageligvis ikke. De er nemlig besjælet af en helt anden tankegang, og derfor skal der igen og igen kaldes til debat om denne sag, som i den grad er blevet endevendt på alle leder og kanter både i forespørgsler, i beslutningsforslag og i hundredvis – jeg tror faktisk, at det er i tusindvis – af spørgsmål stillet til diverse udenrigsministre, justitsministre og transportministre. Den tankegang, der ligger bag den fromme overflade og ønsket om en undersøgelse, lyder sådan: Hvordan kan vi bedst muligt skabe mistillid til USA og skabe kurrer på tråden i forhold til vores venner? Hvordan kan vi bedst muligt lægge hindringer i vejen for dem, der vil bekæmpe den internationale terrorisme? Hvordan kan vi bedst muligt komme den frie vestlige verdens fjender til undsætning? Hvorfor er det, at jeg står her og føler, at jeg oplever et 25 år gammelt deja-vu til scener, jeg som tv-seer oplevede her fra Folketingssalen lige midt i 1980'ernes fodnoteperiode? Jeg ser den samme flok som dengang – socialdemokrater, folkesocialister, radikale, kommunister – samlet i skøn forening om det selv samme formål, nemlig igen og igen at forsøge at skabe mistillid til USA. Jeg må sige, at den gamle fodnoteforsamling nu på ny har rottet sig sammen i kampen for at genere USA mest muligt, og det giver mig yderligere bange anelser for Danmarks sikkerhed med tanke på det folketingsflertal, der vil kunne vise sig efter det næste valg. Er det virkelig disse folk – herre Frank Aaen, herre Villy Søvndal, herre Ole Sohn og herre Holger K. Nielsen – som fru Helle Thorning-Schmidt agter at underkaste sig alene med det formål at få magten? Er det virkelig fru Helle Thorning-Schmidts hensigt at alliere sig med sådanne mennesker, som jo altid kun har et eneste formål, nemlig at gøre livet så surt som overhovedet muligt for vore venner i alliancen af frie vestlige lande? I fodnoteperioden i 1980'erne, hvor Socialdemokratiet på samme måde skejede ud, var det sovjetkommunistiske kredse, der svang taktstokken over Anker Jørgensen og dennes blinde førerhund, Lasse Budtz; i dag er det såmænd stadig væk en gammelkommunist med nostalgisk trang og hang til Sovjetunionen, herre Frank Aaen, som fører an og koster rundt med en desværre alt for villig fru Helle Thorning-Schmidt og kompagni. I dag har konstellationen heldigvis ikke flertal i denne sal, som de i sikkerhedspolitikken havde det i 1980'erne, men ulykken, at de får det, kan jo forekomme. Indtil da vil jeg nøjes med at glæde mig over, at vi i dag har et flertal i Folketinget, som værdsætter det gode, trygge samarbejde i NATO og det varme, sikre samarbejde med briterne og amerikanerne. Jeg ved godt, at denne appel ikke har særlig store chancer for at vinde gehør hos Socialdemokraterne – i hvert fald ikke de socialdemokrater, som sidder her i salen. Ude i landet tror jeg at det er anderledes. Men jeg har bare lyst til for landets skyld at opfordre til, at Socialdemokratiet ikke i sikkerhedspolitikken lader sig trække rundt ved næsen af herre Frank Aaen, herre Villy Søvndal og herre Holger K. Nielsen på den måde, som det sker præcis lige nu og her. Tak.