kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  For så vidt angår et samarbejde, som indbefatter, at vi også får andre, skal vi sige pædagogiske metoder i brug, skal ministeren ikke høre et ondt ord fra vores side. Det, der er det afgørende, er jo, at vi får givet børn et godt tilbud. Problemet er bare, at ministeren er lidt problemfornægtende i forhold til, at vi også har at gøre med en socioøkonomisk udfordring. Det er den velstillede del af befolkningen, som har mulighed for at sende deres børn til musikundervisning, og det synes vi sådan set er ærgerligt. Men de initiativer, ministeren tager konkret, vil vi gerne se positivt på.

Svar:  Det er rigtigt, at vi skal række længere ud, men det kunne jo være, at et af problemerne netop var, at der er afstand mellem folkeskole og musikskole, og at det er de ressourcestærke, som har en større mulighed for så sent på dagen at få flyttet deres børn fra folkeskolen hen på musikskolen og hjem igen, i højere grad end de ressourcesvage. Der kunne det jo godt være, at man kunne løse en del af de problemer ved at skabe større nærhed, uden at det nødvendigvis kostede mere. Men lad os tage en drøftelse af det. Jeg synes, det er væsentligt, at vi er enige om, at der er et potentiale, som vi skal have høstet.
Kommentar:  Jo, jo. Der er dog en forhåbning om, at der vil komme en overenskomst, men det, jeg beder om, er, at finansministeren som medejer af SAS får sendt det utvetydige signal, at det er decideret provokerende, og at det– som piloten sagde før – gør folk sindssygt provokeret, at man overhovedet skal læse sådan et udkast til en aftale. Det er da rigtigt, at det ikke er det, som aftalen ender med, men hvad er dog ideen med at sende sådan noget ud? Vi kan se, at ejeren af det andet firma siger: »Hvis ikke det var fair, ville jeg ikke tilbyde det.«  Her taler vi vel at mærke om pilotlønninger på mellem 13.000 og 20.000 kroner, altså noget, der ligger langt, langt væk fra de forhold, der ellers i branchen.

Svar:  Diskussionen kommer til at gå lidt i ring, for man forsøger at lægge en uenighed ned over det, som vi ikke har. Jeg mener, at der skal være en overenskomst på det her område. SAS mener, at der skal være en overenskomst på det her område. Jeg tillader mig at tro, at spørgeren mener, at der skal være en overenskomst på det område. Så det er jo det, der er i gang med at blive forhandlet. Fordi jeg i den her sag både er repræsentant som ejer af SAS, men også som politiker, vil jeg bare ikke som politiker blande mig i, hvordan man fører overenskomstforhandlinger. Det overlader jeg til arbejdsmarkedets parter, i det her tilfælde virksomheden og så det, der hedder FPU. Jeg tror på, at de også på det her område ligesom på andre områder er i stand til at lave en god aftale med det her selskab.
Kommentar:  Jeg synes, det ville være en god idé, hvis man var helt klar, for jeg fik ikke helt fat i, hvad ordførerens holdning var. Jeg spurgte helt konkret ind til det der med at drive erhverv i overflødiggjorte landbrugsejendomme. Det tordnede miljøministeren imod og kritiserede Venstre for, at vi smadrede naturområder og så videre, og at det ikke er meningen, at landbrugsejendomme skal bruges til det. Jeg var blandt andet i en timelang debat med hende på P1, hvor vi debatterede det her. Jeg spørger bare til ordførerens holdning, da ordføreren jo er en af dem, der ligesom jeg kommer ude fra landzonerne. Synes ordføreren personligt ikke, at det ville være en god idé, hvis man tillod at drive erhverv i landzonerne, altså som en af dem, der kommer ude fra landzonerne?

Svar:  Jo, men jeg er fuldstændig enig med miljøministeren i, at i de tiltag, vi gør, skal der være en balance, sådan at der også bliver taget hensyn til miljøet. Så lad mig sige, at der ikke findes nogen snuptagsløsning med hensyn til at rette op på den ubalance, der er i forhold til landdistrikterne. Vi præsenterer en lang række initiativer, som skaber ny vækst og arbejdspladser, ligesom vi gennem vores periode altså har skabt arbejdspladser – mellem 46.000 og 50.000 arbejdspladser, og det kommer også landdistrikterne til gode. Vi har også været inde og lave en reform af planloven, som har givet kommunerne større frihedsgrader. Og jeg mener, at kommunerne skal have sat fokus på at udnytte de nye muligheder, der er i det, vi allerede har gjort.
Kommentar:  Nu er der jo flere forskellige måder at sige det på, men jeg synes sådan set, at jeg sagde det meget klart i min indledning, nemlig at vi statistisk kan se, at der, hvor det især halter, er den ikkevestlige indvandring, og vi ved også, at en stor del af den ikkevestlige indvandring kommer fra muslimske lande. Så ja, der er et problem, og jeg synes lige så godt, man kan sige det, som det er. Så er jeg også fuldstændig enig med herre Christian Langballe i, at man ikke kan udpege et vestligt eller et europæisk land, hvor integrationen er gået godt, det kan man faktisk ikke. Jeg er også fuldstændig enig med herre Christian Langballe i, at der er fuldstændig forskellige tilgange til, hvordan man griber det her an, men ligegyldigt hvad er man faktisk ikke lykkedes med det. Det er jo både deprimerende og et bevis på, at det er helt afgørende, at vi i fællesskab har fået strammet væsentligt op på udlændingepolitikken, for det går bedre nu, end det gjorde før.

Svar:  Tak. Det vil også være at gå for langt at sige, at muslimer ikke kan blive integreret, for det er der faktisk nogle der er blevet. Men når man ser objektivt, sagligt på det, synes jeg bare, det virker, som om islam og den islamiske kultur er en hæmsko for integrationen og i øvrigt også en hæmsko for udviklingen i de muslimske lande. Jeg tror ikke, at vi får gjort det her bedre, før vi så at sige kalder trolden ved navn og så siger, hvad der egentlig er det grundlæggende problem. For det er jo ikke folk fra Thailand, der er vanskelige at integrere, og kinesere går også relativt nemt ind på arbejdsmarkedet, men der er altså et problem med de muslimske indvandrere.
Kommentar:  Statsministeren svarede desværre ikke rigtig på mit spørgsmål. Altså, man begynder at lave en forkert udlægning af, hvad det var for lovgivning, vi lavede. Det er jo rigtigt, at man kunne sende børnechecken ud, når man havde optjent retten til den. Det, der var hele pointen, var, at når man havde været på det danske arbejdsmarked i 6 måneder, fik man en begyndende ret til noget af børnechecken, og efter 2 år fik man den fulde ret. Det, der er interessant, tror jeg – også for danskerne – er at få at vide, hvad statsministeren egentlig synes om det. Men man må jo forstå, at statsministeren ikke synes det ene eller det andet. Det er noget, man kan leve med. Det er vel også derfor, at man de facto har siddet på hænderne igennem 6 måneder uden at afdække alternativer. At man så øjensynligt nu vil gå i byen i forhold til Kommissionen med et eller andet, man øjensynligt ikke selv tror på, er jo ikke nogen særlig offensiv forhandlingsstrategi. Men altså, igen vil jeg sige, at jeg gerne vil vende mig mod et nyt emne, men det når vi nok ikke i dag. Vi møder op til alle de møder, vi bliver inviteret til. Vi synes, at regeringen har spildt mange gode måneder, hvor der kunne have været afsøgt alternativer, og jeg er nødt til at sige, at for Venstre vil det afgørende for vores opbakning til noget andet end det, regeringen allerede har lagt frem, være, at vi oplever, at det virker umiddelbart, altså at der opstilles noget, som kan være med til at værne om den danske børnecheck. Det er ligesom det, der vil være vores lakmusprøve på, om det er interessant eller ikke er interessant.

Svar:  Jeg beklager over for herre Lars Løkke Rasmussen, at min holdning er, som den er. Jeg synes ikke, det er en katastrofe, men jeg synes heller ikke, det er fantastisk. Det er min holdning til det, og jeg lever med det, også fordi det altså er en regering, der må sørge for, at tingene er lovlige, og det gør regeringen naturligvis. Hvis herre Lars Løkke Rasmussen spørger mig, om man kunne få et lidt mere passioneret svar, vil jeg sige, at hvis jeg skal være helt ærlig, synes jeg, der er voldsommere angreb på vores velfærdssamfund end dem, som EU kommer med. Jeg synes, det er et voldsommere angreb, når herre Claus Hjort Frederiksen siger, at man skal have 40 kroner i timen i Danmark og vores lønninger skal kunne tåle sammenligning med Tysklands; jeg synes, det er et værre angreb på vores velfærdssamfund, når man skal have nulvækst i den offentlige sektor; jeg synes, det er et værre angreb, hvis man vil spare 4 milliard kroner på vores beskæftigelsesindsats; jeg synes, det er et værre angreb, hvis man mener, at man kan udlicitere halvdelen af de offentlige opgaver. Hvis jeg skal rangere, hvad jeg synes er værst for vores velfærdssamfund, så vil jeg have lov til at tage de ting først, for det er et langt hårdere angreb på det solidariske velfærdssamfund, vi kender, end denne børnefamilieydelse. Så det er mit svar.
Kommentar:  Jeg vil bare forsikre om, at Socialdemokratiet er meget opmærksom på de balancer – meget opmærksom. Men vi er også opmærksom på, hvor skadelig virkning ammoniakken har, som det er i øjeblikket. Vi skal ikke længere tilbage end weekenden, hvor der var en stor forskningsrapport, som DR refererede. Den beskrev, hvor presset heden er, hvor presset de rødlistede dyr på heden er af ammoniakforurening. Jeg refererede tidligere, hvad det betyder for folkesundheden. Så der er nogle balancer, vi skal finde, og det er jeg helt enig med ministeren i. Men hvis man var oprigtigt interesseret i at løse den her udfordring, er det jo underligt, at man skubber løsningen helt til slutningen af regeringsperioden, fordi jo tættere vi kommer på, at NEC-direktivet skal være opfyldt, jo vanskeligere bliver det jo. Regeringen har ikke gjort det lettere for landbruget at håndtere den her problemstilling, fordi man hele tiden skubber de initiativer, som skal løse problemet.

Svar:  Jo, det har vi sådan set. Det er jo vanskeligt at spå, særlig om fremtiden, og når vi siger, at vi ikke er sikre på, hvordan vi når i mål, så er det jo en oprigtig bekymring, vi har. Det er derfor, vi afsætter midlerne til det og siger, at vi er nødt til at sætte kloge mennesker sammen, således at de kan rådgive os om, hvordan vi når det her uden at underminere et helt erhverv. Det glæder mig, at Socialdemokratiet deler den bekymring. Jeg har ikke set eller hørt forslag til at komme i mål med den her reduktion fra Socialdemokraternes side, men hvis der er sådan nogle forslag, så hører jeg det meget gerne.
Kommentar:  Undskyld, men det er lidt, som når vi hører begrundelserne fra S og SF om, hvad man vil gøre for at finde de her 33 milliard kroner, eller hvad man nu skal ud at finde for at få det hele til at løbe rundt, når man overtager magten her i kongeriget, for man vil lave nogle drøftelser og sætte sig ned ved kaffebordene og så videre Helt konkret har vi haft nogle år, hvor der har været overskridelser på 5 milliard kroner på serviceudgifterne i kommunerne. Nu tager vi et eksempel. Efter næste valg er fru Meta Fuglsangs parti i regering, og der er en massiv overskridelse i kommunerne. Hvor skal pengene komme fra? Det er spørgsmål nummer et. Det andet spørgsmål er: Hvad vil SF stille op som alternativ for at sikre sig i årene frem? Hvis ikke man vil det, som ligger i det her forslag, har man, så vidt jeg kan se, ikke nogen som helst muligheder andet end lidt løs snak og nogle gode forventninger og så ellers et pænt smil. Det er jo ren lak og ikke andet.

Svar:  Jeg er ked af, at spørgerens fantasi ikke rækker længere end til, at det enten er kaos, eller også er det det her, for det er ikke virkeligheden. Virkeligheden er, at der er en lang række instrumenter omkring styring, som går på, at man faktisk holder de aftaler, der er indgået. Det, der ligger i forslaget her, er jo, at man laver et bødesystem for overskridelse af nogle budgetter, samtidig med at man fastholder, at man ikke giver nogen garantier for noget som helst, andet end at de forudsætninger kan ændre sig, fuldstændig som de blev det i slutningen af 2010. Så vi kunne jo starte med at sige, at vi skal have nogle aftaler, som vi også fra regeringspartiernes side faktisk overholder. Alene det ville være en fornyelse, som vi ville kunne komme rigtig langt med.
Kommentar:  Men det koster jo i forvejen. Institutionspladsen koster. Den er dyrere, end hvis man havde videreført overvågningen. Og så er det rigtigt, at mange forældre har løst opgaven på en anden måde, og det er selvfølgelig ikke regnet ind i regnestykket. Men summa summarum løber beløbet måske op i 25 million kroner Altså, skulle vi ikke være i stand til at kunne finde det lille beløb, der skal til, for at løse det her problem, som vi er så enige om skal løses? Og forestiller ministeren sig så helt konkret, at det er med, i det mindste i forhold til finanslovsforhandlingerne?

Svar:  Det er et meget større beløb, vi kigger ind i. Altså, Deloittes rapport, hvor man jo har kigget på to løsninger, går jo fra, at det koster 80-90 million kroner om året, som er den mindste model, og så helt op til den meget store model, som koster flere hundrede millioner kroner om året. Det er jo også derfor, at vi i drøftelserne med KL ser på, om vi på nogen måde kan indhegne det, således at vi får holdt hånden under især de borgere, som er unge, som bor hjemme, og som måske ikke er parate til at flytte på en institution. Og så ved jeg godt, at det rent intuitivt ikke giver mening, at man betaler mere for en plads på et botilbud i forhold til overvågning, men jeg kan bare ikke lave det regnestykke, hvor man giver lidt og tager lidt. Og det er jo det, som lige præcis gør, at den her problematik er svær og bliver ved med at være svær. Spørgsmålet er, om der er en vilje til at løse den efter et valg. Hvis de røde vinder regeringsmagten, kan jeg i hvert fald godt have mine tvivl.
Kommentar:  Jamen det tilsagn er jeg meget glad for. Vi politikere kan sagtens blive klogere, endda meget klogere, og det bliver vi så forhåbentlig i denne sag, så vi kan få grundlag for at træffe nogle beslutninger. Men jeg vil godt vende mig lidt til Italien, fordi vi oplever i denne barske tid en accelererende gældskrise, specielt i den sydlige del af Europa, og her er også Italien kommet i svære økonomiske vanskeligheder. Desuden har der i pressen været rygter om, at den italienske IC4-leverandør, Ansaldo Breda, er kommet i alvorlige økonomiske problemer, ja, nogle gisner endda om en truende konkurs. Derfor vil jeg bede ministeren om at oplyse, om DSB i sine kontrakter med Ansaldo Breda har taget højde for en eventuel konkurs hos leverandørerne af IC4, og hvad en eventuel konkurs kunne betyde for fremtidige leverancer af reservedele til IC4-togene.

Svar:  Det var en helt ny vinkel, som jeg tror det er meget svært at forberede sig på til spørgetiden her i dag, men måske ikke en  uvæsentlig vinkel, og derfor vil jeg sådan set opfordre til, at man stiller det spørgsmål skriftligt.
Kommentar:  Tak. Reglerne for forsørgelsesydelser og reglerne for inddrivelse af offentlig gæld regulerer to helt forskellige forhold. Reglerne for inddrivelse indeholder retningslinjer for lønindeholdelse, og de fastsætter, hvilke afdrag skyldneren skal betale opgjort ud fra nettoindkomsten. Personer med en indkomst under indkomstgrænsen for lønindeholdelse vil som udgangspunkt få henstand med gælden. En række kontanthjælpssatser er også før kontanthjælpsloftet og 225-timersreglen under den nederste indkomstgrænse, for eksempel de satser for unge under 30 år, som blev indført under den tidligere regering, mens min forgænger, Mette Frederiksen, var beskæftigelsesminister. Så hvis en borger gør indsigelse i forhold til inddrivelsen, kan der gennemføres en betalingsevnevurdering. Ved denne betalingsevnevurdering anvendes fastsatte rådighedsbeløb, således at borgeren har et vist beløb tilbage at leve for. Reglerne om inddrivelse og de fastsatte rådighedsbeløb har ikke noget at gøre med, hvilke forsørgelsesydelser eller hvor meget hjælp den enkelte skal kunne modtage fra det offentlige, og hvad der her er et rimeligt niveau. Indkomstgrænserne i inddrivelsesreglerne kan derfor ikke bruges som retningslinjer for, hvilke rådighedsbeløb forskellige ydelsesmodtagere skal have, hvis de modtager for eksempel kontanthjælp.

Svar:  Det er jo lidt interessant, for SKAT har fastsat et månedligt minimumsbeløb på 6.020 kroner, som sikrer, at man kan opretholde en såkaldt – det er dem, der bruger det ord, det er ikke mig – beskeden husførelse og levefod. Og hvis man har under det beløb at leve for, vil SKAT ikke inddrive gæld til det offentlige hos den enkelte person. Først vil jeg høre, om ministeren er enig i det her fastsatte minimumsbeløb, og om ministeren er enig i, at det er rimeligt og fair, at hvis man har mindre at leve for end 6.020 kroner, skal SKAT ikke gå ind og inddrive den her gæld. Er ministeren enig i det?
Kommentar:  Det rimelige og det eneste rigtige er at sikre en ordentlig sagsgang, således at man selvfølgelig får belyst sagen ordentligt. Det skal være grundigt, men samtidig skal det også sikres, at kommunerne holder sagsbehandlingstiderne nede. Det er en prioritet, og det er det jo, fordi det har en rigtig stor betydning for borgere, som sidder og venter i alt for lang tid. Derfor er jeg sådan set enig i, at de kommuner, som har meget lange sagsbehandlingstider, bør gå ind og finde den her rapport med det samme, hvis de ikke allerede har gjort det, og læse, hvilke gode muligheder der er for på en let måde rent faktisk at få implementeret en række af de her gode anbefalinger for dermed at sikre, at sagsbehandlingstiden bliver nedbragt til gavn for de borgere, som så ikke kommer til at vente unødigt.

Svar:  Skal jeg forstå det sådan, at ministeren nu vil sende et krav ud til kommunerne om, at de skal efterleve best practice, og at ministeren stiller krav om, at de sagsbehandlingstider, der er i forhold til at få en handicapbil, skal sættes ned? Dansk Folkeparti fik indført, at sagsbehandlingsfristerne skulle offentliggøres også på kommunernes hjemmeside, men kritikken har så lydt på, at hvad hjælper det med sagsbehandlingsfrister, når kommunerne ikke efterlever egne sagsbehandlingsfrister på deres hjemmeside. Det er den anden ting, jeg lige vil spørge om her på falderebet.
Kommentar:  Altså, de vejprojekter, som vi kan støtte i Nordsjælland, er forlængelsen af Hillerødmotorvejen og Frederikssundsvejen. Men vi forestiller os ikke, at der skal bygges anden vejkapacitet i Nordsjælland. Vi forestiller os i stedet for, at man skal satse på at få noget velfungerende kollektiv transport, at vi skal have noget roadpricing, som vi forhåbentlig snart kan komme i gang med at teste, så vi får reguleret transporten bedre, og at vi anvender nye teknologier til at løse fremtidens vejtransport. Også fordi, at i længden er den transport og det trafikspring, man genererer, når man bygger nye veje – også når vi laver det til Frederikssund og Hillerød – noget, som jo skal reguleres bedre, hvis ikke det bare skal sande fuldstændig til med støj og forurening inde omkring hovedstaden. Så nej, vi forestiller os ikke et alternativ til Ring 5.

Svar:  Skal man forstå det sådan, at Det Radikale Venstre har nogle ideer om, at til den tid skal der anlægges jernbaneskinner i en ring rundt om København? Og har Det Radikale Venstre gjort sig nogen overvejelser om, hvad det vil koste, og hvor mange der vil have lyst til at stige på sådan en jernbane rundt i ringkorridoren? For de løsningsforslag, som herre Martin Lidegaard lægger på bordet om længere Hillerødmotorvej og længere Frederikssundsmotorvej, løser jo ikke kapacitetsproblemer i ringen. Og derfor er spørgsmålet: Hvad er det for nogle jernbaner, der skal anlægges derude i ringen for at løse de problemer?
Kommentar:  Nu synes jeg stadig væk, at vi har en ganske generøs ydelse i forhold til, at vi har 30.000 kroner som loft over børnefamilieydelsen. Igen vil jeg gentage, at når man skal lave en genopretningspakke af den størrelse, som vi er ude i her, så kan man ikke undgå, at der er nogle, der vil mærke det i det her samfund. Det er sådan set også sådan, at vi alle sammen bidrager og bærer til i forhold til at finde de 24 milliard kroner, som sikrer, at der er ro og stabilitet om dansk økonomi, som sikrer, at vi fortsat kan have et velfærdssamfund, der ikke bliver truet af spekulanter og dermed også af problemer i forhold til, at vi kan sikre en sund økonomi i Danmark. Derfor synes jeg, at det er godt, vi har fået en genopretningspakke, som skaber ro omkring dansk økonomi, så vi derved også kan sikre, at vi fortsat kan gøre noget for de svageste i vort samfund.

Svar:  Ministeren sagde det ordret: Nogle skal jo mærke det. De her »nogle« er de mest udsatte familier, vi har i Danmark. Det er både etnisk danske børn, og det er også nydanske børn. Jeg synes, det er ret tankevækkende, at en socialminister, som burde tænke inkluderende, som hun selv påstår at hun gør, kan rejse sig op og sige: Nogle skal jo mærke det. Den her genopretningspakke er målrettet til at ramme bestemte grupper i samfundet, de mest udsatte familier og familier med nydansk baggrund. Det er da hverken ansvarligt eller på nogen som helst måde respektfuldt over for de mennesker, der bor i det her samfund. Så jeg vil egentlig gerne høre ministeren: Når ministeren bliver ved med at fremhæve, at genopretningspakken er nødvendig, fordi vi skal skabe bedre velfærdsforhold og så videre og så videre, hvorfor er det så lige, at det er børnene, der skal betale denne pris for den forfejlede økonomiske politik, som regeringen har lavet? Synes ministeren, det er fair, at prisen bliver betalt af børn?
Kommentar:  Ministeren fremhæver ret og pligt. Men vi skal have en diskussion om, hvad indholdet i ret og pligt er. For man kan sige, at hvis pligten først indtræder i det øjeblik, den ene kan gå ud og finde sig et arbejde til 35.000 kroner, så mener jeg sådan set, at det med ret og pligt smuldrer. Så igen: Har fjernelsen af kontanthjælpsloftet øget incitamentet til at finde et arbejde, eller har det ikke øget incitamentet til at finde et arbejde for personer i de familier, vi taler om?

Svar:  Jamen for at kunne give et retvisende svar på det spørgsmål, bliver man jo nødt til at have alle nuancerne med. For spørgeren ved godt, at de nedsatte sociale ydelser, der tidligere gjorde sig gældende på kontanthjælpsområdet, kom til at omfatte en meget, meget stor og meget varieret gruppe af mennesker, hvor nogle kan honorere de forpligtelser, vi lægger på bordet foran dem, og kan svare på dem, og andre ikke kan. Fra regeringens side synes vi fortsat – og det står jeg meget gerne ved også i dag – at det var og ville være et problem, at man bare systematisk satte menneskers ydelser ned uden at have blik for, om det er folk, der kan gå ind på arbejdsmarkedet eller ej. Og det gælder for kontanthjælpsloftet, som det gælder andre steder. Men det ændrer jo ikke på, at vores mål altid skal være at sikre, at der er et ordentligt forsørgelsesgrundlag, som mennesker kan leve på, hvis de bliver ramt af arbejdsløshed eller bliver syge. Ja, det skal kunne betale sig at arbejde, og vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at nå derhen, hvor det kan betale sig at arbejde for så mange som overhovedet muligt. Og heldigvis er vi jo i den situation, at det kan det for langt, langt de fleste lønmodtagere på vores arbejdsmarked.