Kommentar:  Dette lovforslag har til formål at gennemføre ændringer, sådan at registrerede partnere får adgang til at adoptere danske og udenlandske børn efter samme regler, som gælder for ægtefæller. Det er jo en udløber af beslutningsforslaget fra sidste samling, som Dansk Folkeparti ved den lejlighed stemte nej til. Og derfor kan vi heller ikke støtte det her forslag nu. Men hvorfor kan vi så ikke støtte forslaget? Det er faktisk sådan, at det stadig væk er Dansk Folkepartis holdning, at vi ikke ønsker, at to kvinder eller to mænd, som er registreret som partnere, får mulighed for adoption. Vi mener faktisk stadig, at der bør være mulighed for både en kvinde og en mand i børns liv. Vi er selvfølgelig klar over, at der er mange, som lever deres liv på mange forskellige måder, og det vil vi ikke blande os i; det er helt i orden. Men som udgangspunkt ønsker vi, at børn oplever muligheden for et familieliv med en kvinde og en mand. Kvinder og mænd er jo forskellige, og det har vi set i forbindelse med flere forslag herinde, hvor man sådan vil kønskvotere til bestyrelser og andet; der er forskel på mænd og kvinder. Og mænd og kvinder tilbyder selvfølgelig forskellige oplevelser for barnet, og det er jo faktisk også derfor, at der er så stor søgning efter mandlige pædagoger i daginstitutioner, altså fordi man gerne vil have, at der også er mænd der, fordi børnene får forskellige oplevelser med mænd og kvinder. Vi mener faktisk stadig væk, at det er en kvalitet for et barn at have en mor og en far, en kvinde og en mand. Det er også stadig væk sådan – det viser alle undersøgelser også – at det er en kvalitet for et barn, at mor og far faktisk også bor sammen. Men det er, som om det familieliv, som langt de fleste af os trods alt lever i dag, er blevet gammeldags og utidssvarende. Når man sådan kigger ud på, hvad der sker, kan vi se, at vi alle sammen skal udleve vores drømme. Vi skal være singler hele livet, vi skal ikke stå til regnskab for nogen. Livet drejer sig i dag om en personlig tilfredshed, og den enkelte skal ikke stå til regnskab over for nogen. Det drejer sig om, hvad  jeg  vil have, og hvad  jeg  har behov for. Det her forslag fortæller langt mere om – hvis jeg må bruge det udtryk – hvad de voksne ønsker, i stedet for at fortælle om, hvad børnene ønsker, og hvorfor børnene skal adopteres. Det her forslag er jo, for at de homoseksuelle kan få et barn; det er ikke, fordi barnet skal have nogle forældre. Vi er selvfølgelig fuldt ud klar over, at homoseksuelle par for nogles vedkommende kan give et barn en god og tryg barndom, men vi mener stadig væk ikke, at et barn skal fratages muligheden for at have forældre af begge køn. Og når man gør det her, fratager man barnet det, som er en del af at være barn, nemlig at have de oplevelser, det er at have en far og en mor, en mand og en kvinde. Familielivet er under pres, og det her lovforslag viser, at børn er blevet noget, man har ret til, at børn er noget, man vil have. Og hvis et homoseksuelt par ønsker at vise et billede og det så kræver et barn, jamen så skal også være muligt. Man kan sige, at millioner af børn i verden lever under kummerlige forhold, og at en stor indsats kunne hjælpe, men er det det her, der hjælper? Er det det her, der kan være et positivt skridt i den rigtige retning? Det er nok det argument, der vil komme, men det her er ikke det, der flytter det. Det er for så vidt et ganske udmærket argument at bruge, men det flytter ikke noget. Der er faktisk børn ude i verden, som har det rigtig skidt, og hvordan hjælper vi dem? Det er ikke med det her forslag. Jeg har haft flere møder med Adoption & Samfund, og det viser sig faktisk, at det jo ikke er adoptionsfamilier, der mangler; det er faktisk børn, der mangler. Der er masser af par, ganske almindelige par, en kvinde og en mand, som gerne vil tage imod de her børn. Så det er ikke for at hjælpe børnene; det er, fordi de homoseksuelle ønsker at få et andet billede. Jeg vil sige, at vi i Dansk Folkeparti faktisk understøtter familielivet med en mor og en far, en mand og en kvinde, selv om det er under kraftigt pres fra alle sider, og vi ser faktisk rigtig, rigtig mange kvaliteter i udtrykket kernefamilien og i den tryghed, som kernefamilien faktisk giver et barn. Og så vil jeg i forhold til Emilsagen, som jeg ikke vil gå så meget ind i, sige, at det er et eksempel på, at man virkelig kigger på barnets tarv, hvis man siger, at Emil selvfølgelig skal være hos sin onkel, fordi man der kigger på barnet. Det lovforslag her lægger op til, at man kigger på det homoseksuelle par. Det er det homoseksuelle par, der har et ønske om et barn; det er ikke barnet, der har et ønske om nogle forældre, for muligheden for dem er til stede. Og derfor kan vi ikke støtte forslaget.

Svar:  Jeg vil godt spørge Dansk Folkepartis ordfører, om ordføreren er klar over, hvor mange børn der lever med enten kun en mor eller en far i Danmark, noget, som altså ikke lever op til Dansk Folkepartis prisværdige ideal om kernefamilien og det at have to forældre. Men det er altså en virkelighed for utrolig mange børn, og jeg kunne da godt tænke mig at spørge, hvad ordføreren så har tænkt sig at gøre ved den situation, hvis barnet har ret til en far og mor i sin opvækst. Det, jeg egentlig vil spørge om, er, om ordføreren er bekendt med nogen som helst form for undersøgelse, der viser, at et barn, der vokser op med et forældrepar af forskelligt køn, får en dårligere opvækst end et barn, der vokser op med et forældrepar af samme køn.