Kommentar:  Nu synes jeg sådan set, at man som minister skal passe på med ligesom at latterliggøre, at der er blevet spurgt til det her flere gange, for det kunne jo faktisk være, fordi vi ikke har fået svar fra regeringens side. Så simpelt kan tingene jo nogle gange hænge sammen, og det er sådan set også det, der er essensen i det her i dag. Vi diskuterede det jo også lidt med statsministeren i går. Nu skal man jo ikke tale ondt om nogen, der ikke er her, men jeg havde måske håbet lidt på, at økonomi- og indenrigsministeren i dag var lidt mere klar i mælet end statsministeren, som ligesom har for vane ikke at svare på det, vi spørger om. Men nok om det. Jeg vil sådan set bare gerne spørge økonomi- og indenrigsministeren, om de reformer, som vi nu har gennemført sammen – og det synes jeg jo er godt – opfylder hele det ambitionsniveau, som Det Radikale Venstre og økonomi- og indenrigsministeren har. Hvis vi kigger på det, når det hele er indfaset inklusive skattereformen, tror jeg, at vi er fremme ved cirka 2022, men på det tidspunkt er der stadig væk omkring en kvart million danskere, der har et meget, meget lille incitament til at arbejde. Så er jeg godt klar over, at ministeren sagde, at der både skulle være færre på offentlig forsørgelse og flere i job. Men er ambitionen ligesom udfyldt med en kvart million danskere, for hvem der kun er et meget lille incitament til at arbejde i 2022? Jeg synes, at det er en ringe ambition, og det er i hvert fald ikke, som jeg kender Det Radikale Venstre. Jeg kender jo sådan set Det Radikale Venstre som et parti, der i den grad har fokus på, at man skal yde, hvis man har mulighederne og kapaciteten til det. Så det undrer mig lidt, at ambitionen ikke er højere.

Svar:  Sådan kan vi jo godt tale om tingene. Det undrer jo mig, at man kunne lave en skattereform under VK-regeringen, hvor man ikke adresserede det her problem mere direkte, fordi når det er det antal, som fru Inger Støjberg her nævner, er det jo, fordi den skattereform, som den her regering har stået fadder til, ganske markant reducerer antallet med omtrent en tredjedel, i forhold til det vi overtog. Derfor vil der jo gradvis over årene blive flere og flere, der får et stærkere og stærkere incitament til at arbejde, og det er jo bare de faktiske vilkår. Men derfor kan vi jo godt bekræfte hinanden i, at det er en væsentlig problemstilling. Det, jeg så bare vil tilføje, er to ting. Det ene er, at heldigvis er det jo sådan, at langt størstedelen af dem, der har en svag tilskyndelse til at arbejde, gør det alligevel. Og det er jo vigtigt at holde sig for øje. Det skyldes jo blandt andet det, vi talte om under det forrige spørgsmål, nemlig at man skal stå til rådighed, uanset om man har en stærk eller en svag tilskyndelse, og derfor er jeg i den her lidt enøjede diskussion bare bekymret for, om vi glemmer den anden side af sagen, nemlig at vi gerne vil have et stærkt socialt sikkerhedsnet, som gør, at man kan være tryg på arbejdsmarkedet, også hvis det ender med, at virksomheden må lukke og man skal ud at finde et andet arbejde. Det er derfor, at min pointe er, at det da er afgørende, at vi sørger for, at folk står til rådighed for arbejdsmarkedet, og at det gælder, uanset om man er i den gruppe, der har et svagt incitament, eller i den gruppe, der har et stærkt incitament, uanset at vi selvfølgelig også gerne i fremtiden vil lave nye reformer, som i endnu højere grad end det, vi har gjort, adresserer den her problemstilling. Det ser jeg ingen problemer i at tilkendegive.