kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Når ministeren til Boligen, nummer 11, oktober 2011, udtaler: »Enten tilslutter en ny regering sig det boligforlig, der ligger, eller man forhandler et nyt på plads« og dele af regeringen allerede er dækket af forlig med boligaftalen fra 2010, lægger ministeren så med den førnævnte udtalelse i Boligen op til, at regeringen er parat til at begå forligsbrud på boligområdet?

Svar:  Lediggang er roden til alt ondt. Jeg tror, at Venstre sådan er gået rundt i de senere dage og har tænkt: Hvad kan vi dog finde på? Det er utroligt, at Venstre kan tolke min udtalelse til Boligen på den måde. Jeg siger jo intet om forligsbrud, jeg siger netop, at enten tilslutter regeringen sig forliget, eller hvis regeringen ønsker at ændre aftalen eller dele heraf, skal det forhandles på plads. Jeg har indbudt til forhandlinger i morgen klokken 14.00, og jeg håber, at fru Louise Schack Elholm har tid til at møde op. Jeg håber, at Venstre tager arbejdstøjet på i stedet for at være sure, som jeg sådan kan lytte mig lidt til at de er. Det siger sig selv, at forhandlingerne skal ske med aftalepartierne, da dele af regeringen er med i boligaftalen, så jeg kan klart afvise, at der er tale om et forligsbrud. Jeg går ud fra, at fru Louise Schack Elholm er bekendt med, at regeringen ønsker at fremrykke renoveringerne fra Landsbyggefonden, og det er jo dækket af boligaftalen. Jeg har derfor også, som jeg sagde, indbudt forligspartierne til en drøftelse i morgen, og jeg har stor tiltro til, at Venstre her ikke blokerer med alle mulige øvelser om proces og så videre, men at vi på dette punkt kan blive enige om, at en fremrykning er vigtig, også sådan at vi kan skabe en vækstpakke, der siger sparto og sætter gang i væksten. Det er 30.000 boliger og 5.000 håndværkere, der kan få beskæftigelse, vi taler om her.
Kommentar:  Er ministeren enig i rektor på SDU, Henrik Dams, udtalelser om, at de nedskæringer, SDU gennemfører på forskning som følge af regeringens sparekrav, har konsekvenser for landet som helhed?

Svar:  Jeg mener, vi har god grund til at være stolte af både vores uddannelser og vores forskning. Dansk forskning klarer sig flot, når vi sammenligner med andre lande. Regeringen ønsker at fastholde et højt niveau for de offentlige forskningsudgifter. Faktisk ønsker vi at fastholde det på mindst 1 procent af vores bruttonationalprodukt. Det er et højt niveau, også når vi sammenligner os med andre lande. Samtidig er der ikke blevet sparet på basisforskningen. Men i alle dele af den offentlige sektor er det vigtigt, at vi løbende prioriterer, hvordan vi får mest ud af de penge, set i lyset af de behov der er. Jeg har noteret mig, at Syddansk Universitets rektor har udtalt, at universitetet har prioriteret at lukke nogle miljøer helt med henblik på at fastholde kvaliteten på øvrige uddannelser frem for at skære lidt fra alle steder. Syddansk Universitet løfter en meget væsentlig forskningsopgave i det danske forskningssystem, ikke mindst regionalt. Det vil universitetet også gøre fremover, også selv om der nu bliver lidt færre forskningsaktiviteter på en række områder. Jeg har tillid til Syddansk Universitets konkrete ledelsesmæssige prioriteringer, og jeg vil gerne anerkende Syddansk Universitet for at inddrage samfundsmæssige og ikke mindst regionale hensyn i deres effektiviseringsovervejelser ved fortsat at have fokus på forsknings- og uddannelsesaktiviteterne i alle universitetets campusbyer. Så for at opsummere: Der bliver lidt færre offentligt finansierede forskningsaktiviteter fremadrettet, men regeringen har fortsat et meget højt niveau for forskningsinvesteringer, som vi kan være stolte af. Så skal man huske på, at der jo også er et potentiale for, at institutionerne kan styrke forskningsindsatsen ved at hente eksterne forskningsmidler. Tak.
Kommentar:  Regeringen har ikke nogen forslag liggende om regel- eller lovændringer på det her område. Ministeren har en holdning til, at der er en sammenhæng – og det tror jeg også at spørgeren anerkender – mellem det samlede omkostningsniveau for en virksomhed i forhold til at tage elever ind og antallet af praktikpladser, og der er også en sammenhæng med, hvilke elever der kommer ind. Og så er det arbejdsmarkedets parters opgave og ansvar at sørge for, at der er en fleksibilitet i tingene, der både giver en motivation for nogle af de meget dygtige unge, men som også sørger for, at nogle af de unge, der har svært ved at komme ind og få en praktikplads, har en mulighed for at komme ind. Og det er noget, arbejdsmarkedets parter skal tage ansvar for.

Svar:  Ja, det er selvfølgelig rigtigt; det skal arbejdsmarkedets parter tage ansvar for, så længe § 55 i erhvervsuddannelsesloven ser ud, som den gør. Hvis den havde set anderledes ud, havde det jo været et politisk spørgsmål, som vi skulle tage stilling til, for eksempel om de skulle arbejde på SU. Det ville Socialdemokratiet så være modstander af, og det kan jeg forstå at regeringen også er modstander af. Så langt så godt. Vi har fået slået fast, at ministeren ikke har nogen planer om at ændre den paragraf, og vi har også fået slået fast, at ministeren ikke vil lægge afstand til sine tidligere standpunkter om, at det ville være godt, hvis lærlingelønnen blev sat nederst Det sidste kunne jeg godt lige tænke mig at få bekræftet endnu en gang, altså at det fortsat er ministerens opfattelse, at det ville være fornuftigt, hvis lærlingelønnen blev sat ned, men at ministeren bare anerkender, at hun inden for den nuværende lovgivning ikke har nogen indflydelse på det.
Kommentar:  Det med, at man skulle have en langsom udfasning af de her IC4-tog, var jo noget, der allerede var planlagt under den tidligere regering. Så det forekom lidt mærkeligt, at det lige pludselig skulle frem i lyset igen, at der nu skulle ske et eller andet, når nu der rent faktisk var en plan for det. Men når det er sagt, har Venstre jo gjort et meget stort nummer ud af at pege fingre ad Socialdemokratiet, ad os, der etablerede Togfonden DK, med at sige, at finansieringen ikke var god nok, at der mangler penge, og alt muligt andet. Nu må vi så få afklaringen her på fredag, men hvad er i grunden Venstres forslag til finansiering? For mig bekendt har Venstre slet ikke stemt for den finansiering, der lå i Togfonden DK, så de penge, der måtte være tilbage nu, har Venstre sådan set ikke lod og del i. Hvordan vil Venstre finansiere for eksempel elektrificeringen af jernbanenettet fremadrettet?

Svar:  Jamen nu er vi slet ikke en del af Togfonden DK, og derfor er jeg bare nødt til sige, at hvis man vil diskutere det her, foregår det altså på fredag. Må jeg så ikke bare sige om det med IC4-togene: Nej, problemet er jo netop, at når man går ind og kigger på den kontrakt, der er lavet, og de aftaler, der er lavet, så kan man se, at de bygger på et alt for optimistisk syn på, hvor meget IC4-togene kunne køre. Derfor har vi nu set problemer med, at folk ikke kan komme frem, og derfor ser vi, at de her IC4-tog desværre bliver taget ud af driften. Det er vi nødt til at håndtere, og det kan vi kun gøre, ved at vi går ind og kigger på, hvordan vi så kan skrue det sammen efterfølgende. Og jeg er sikker på, at fredag bliver startpunktet for det.
Kommentar:  Mange tak til ministeren for det her lange svar. Der er jo ikke nogen tvivl om, at regeringen og ministeren taler rigtig meget om det her emne. Man taler om, at man gerne vil gøre mere for at få unge mennesker til at tage en erhvervsfaglig uddannelse. Det er der også brug for, for vi kan se, at der kommer til at være en voldsom mangel på det. Ministeren nævner så i sin besvarelse, at det faktisk er sådan, at man i Nordjylland er så heldig, at der procentmæssigt er flere, der vælger en erhvervsfaglig uddannelse, end der er andre steder. Det er vi jo glade for i Nordjylland. Men siger det ikke en hel del om, hvor galt det er fat, når det, vi står med her, tager udgangspunkt i en historie fra TV2 Nord om akut mangel på nordjyske vvs-lærlinge? Her taler man jo om, at det er hver fjerde virksomhed, der står uden de lærlinge, de har brug for. Og næstformanden i det, der hedder TEKNIQ-råd Nordjylland, Morten Fals, siger, at det på sigt kan blive en alvorlig stopklods for den positive udvikling, de nordjyske vvs-virksomheder ellers er inde i. Punkt 1: Hvis man oplever de her problemer i Nordjylland, hvor det ellers procentmæssigt ser bedst ud, og hvor man altså er bedst til at få de unge til at tage en erhvervsfaglig uddannelse, fortæller det jo noget om, hvor galt det er fat med det her problem. Kan ministeren ikke give mig ret i det? Punkt 2: Har ministeren og regeringen slet ikke overvejet, om det – ud over alt det her snak og samtale og dialog og undersøgelser og så videre – også er værd at kigge på, om vi skal blive ved med hvert eneste år at køre grønthøsteren hen over erhvervsuddannelserne? Det er jo 2 procent, man bliver bedt om at prioritere væk hvert eneste år. Jeg tror, vi alle sammen er enige om, det kan være sundt og udmærket, at man en gang imellem strammer op og prioriterer bedre, men hvis det er år efter år, begynder det altså at gøre ondt. Kan ministeren udelukke, at den her meget hårde kurs over for uddannelsessystemet med 2-pct.s-besparelser kommer til at have en negativ effekt også i forhold til det her, så man havner i en situation, hvor hver fjerde virksomhed står uden de lærlinge, de har brug for?

Svar:  Først kan jeg afkræfte, at det har været år efter år. Det er en ret kort årrække, hvor der har været det her 2-procentskrav. Men når det så er sagt, vil jeg starte med at sige, at man gør det jo godt i Nordjylland. Altså, man er god til at tiltrække elever til erhvervsuddannelserne; det er et skønt område. Jeg traf jo ordføreren i området for ganske nylig – i Kristi himmelfartsferien. Det er jo et område, hvor man også kan tiltrække elever til de muligheder, der er, som måske kommer fra andre områder. Måske er der elever, som går på en skole i omegnen af Aalborg, som kunne være interesseret i nogle af de spændende muligheder, der er på fordelsuddannelserne i jeres område eller længere nede i Jylland.
Kommentar:  Men det er jo muligvis korrekt lige nu p.t. med en Venstreregering støttet af Dansk Folkeparti, men hvad sker der, når der så kommer en anden regering, som har en anden holdning? Den vil jo lade sig vejlede af det, som står i den migrationspagt, der taler for en øget indvandring, som man ønsker fra i hvert fald dele af den røde side. Og så er det jo, at vi har problemet.

Svar:  Altså, jeg må desværre sige, at jeg ikke tror, at FN's migrationspagt er det, der kommer til at ændre en rød regerings udlændingepolitik. Det tror jeg de gør helt af sig selv. Med den slaphed, man har kunnet se tilbage i tiden, er jeg bange for, at migrationspagt eller ej, så vender man tilbage til en fuldstændig lemfældig udlændingepolitik, som vi har kendt den. Når først De Radikale kommer med ved bordet, ved vi jo, hvordan tingene ser ud, og de vil jo så nu være godt flankeret af Alternativet og Enhedslisten og SF. Så jeg må sige, at jeg heller ikke har de store forhåbninger til, at en rød regering vil føre en stram udlændingepolitik eller vil videreføre den – migrationspagt eller ej.
Kommentar:  Tak for det. Det er jo efterhånden ofte, at man i pressen bliver konfronteret med problemer i Odensebydelen Vollsmose. Den omtalte sag, som TV 2 Fyn kommer med her, er virkelig grov. Det er børn ned til under 10 år, der prikker øjnene ud på katte. De river lemmer af dem. De brækker ben og ryg på kattene. Og nogle gange har børnene endda forsøgt at rive skindet af en kat. Nu kommer Kattens Værn heldigvis stadig væk i Vollsmose, men man kan da frygte, at det ikke længere er sikkert for dem at komme, efter de har været fremme i pressen og fortælle om det her. Kattens Værn fortæller også, at det normalt er voksne mennesker, der står for deres part af dyremishandling, men at det lige netop i Vollsmose faktisk er børn, og at sagerne her er meget grovere, end de er andre steder. I Vollsmose har vi set en række sager, hvor for eksempel en frivillig fra Dyrenes Beskyttelse er blevet overfaldet, efter hun er kommet til bydelen for at tage sig af en nødstedt kat. Den sag har jo haft den konsekvens, at Dyrenes Beskyttelse ikke længere kommer i bydelen. Vi har en anden sag, hvor børn har brugt en kattekilling som fodbold. Og i 2014 havde vi en sag med fem kattekillinger, hvor nogle børn først havde dyppet dem i vand og derefter slynget rundt med dem, sådan at alle fem killinger herefter måtte aflives af en dyrlæge. Det er jo ikke noget nyt, der er opstået. Jeg vil godt høre ministeren om, hvordan ministeren vil skride ind. For det er jo noget, der har stået på længe.

Svar:  Jeg må sige, at jeg tror, at det handler om en generel tilgang til Vollsmose, altså at vi skal gøre noget på alle fronter. De eksempler, som spørgeren kommer med, er jo næsten ikke til at holde ud bare at sidde og høre på. Og jeg ved ikke, hvad det er for en kultur, der gør, at man kan finde på at gøre sådan nogle ting. Det er ikke til diskussion, at ethvert menneske i dette land skal kunne komme, lige præcis hvor man vil. Og Dyrenes Beskyttelse skal selvfølgelig kunne komme i Vollsmose. Nu sagde jeg, og det jo er noget af det, der har været resultatet, altså at der nu er patruljer derude hver dag, og jeg kan sige, at jeg er i gang med at kigge på, hvad vi kan gøre, altså endnu mere, for det er fuldstændig uacceptabelt, at der er nogle, der mener, at der er en bydel, som reglerne for resten af samfundet ikke gælder for. Jeg kan garantere for, at der kommer til at ske noget.
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. For stemte 76 (S, DF, V, LA og KF), imod stemte 21 (EL, ALT, RV og SF), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.

Svar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Kommentar:  Det lyder rigtig godt, men som sagt er det, der bekymrer mig, at man i henhold til forståelsespapiret vil fjerne den begrænsning af engelsksprogede studerende, som jo var det svar, som man i forligskredsen nåede frem til som værn mod stigende su-udgifter til vandrende arbejdstagere. Det bekymrer mig, at ministeren blot siger, at det må vi drøfte, uden at ministeren selv har noget bud på, hvad der skal træde i stedet for den værnsregel, som den tidligere regering indførte.

Svar:  Jeg kan bare forsikre spørgeren om, at jeg har stor respekt for forliget. Jeg har stor respekt for den forligskreds, og det kommer jeg ikke til at løbe fra – tværtimod.
Kommentar:  Jeg bliver ærlig talt en lille smule betænkelig, når jeg hører ministeren sige, at hun vil nedsætte et udvalg, og at hun ikke har nogen som helst forestilling om, hvornår det her udvalg skal være færdig med at udarbejde en langsigtet plan for psykiatrien. Det finder jeg dybt betænkeligt, men lad det nu ligge, vil jeg sige til ministeren. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvordan man skal forstå regeringens behandlingsgaranti på psykiatriområdet, som det fremgår af side 45 i regeringsgrundlaget, hvor der står: »Regeringen vil derfor indføre en udrednings- og behandlingsgaranti for psykiatriske sygdomme«. Vil ministeren også lige kort gøre rede for, om det blot er en fortsættelse af den eksisterende garanti, eller kan vi se frem til ændringer? Og hvis vi kan se frem til ændringer, hvad er det så for nogle ændringer, ministeren påtænker?

Svar:  Det er da dejligt at høre, at vi har en opposition, som utålmodigt venter på at komme i gang med samspillet. Vi har jo arbejdet godt sammen om de ting, der indtil videre er blevet lavet inden for satspuljen i forbindelse med psykiatrien, så jeg ser da frem til at diskutere den langsigtede handleplan for psykiatrien med ordføreren og alle Folketingets partier. Men udvalget er ikke nedsat endnu, og derfor kan jeg ikke stå her og fortælle noget om tidsplanen. Ordføreren skal nok blive oplyst om det, når vi kommer dertil. Det samme vil jeg sige i forhold til behandlingsgarantien. I det lovkatalog, der i forlængelse af regeringsgrundlaget er blevet lagt frem, kan man jo se, at der til foråret kommer et lovforslag om differentieret behandlingsgaranti. Og i forlængelse af hele tilgangen med, at vi skal have en ligestillet forståelse, en ligestillet tilgang til de somatiske og de psykiatriske sygdomme i vores sundhedsvæsen, har jeg bedt Sundhedsstyrelsen om at tage begge de områder med i det faglige arbejde, der pågår lige nu.
Kommentar:  Jeg synes, det er sådan et kedeligt mønster, der er ved at tegne sig, og jeg vil egentlig opfordre fru Inger Støjberg til at dokumentere, hvad det er for nogle udsagn, der bliver henvist til. Hvordan kan fru Inger Støjberg dokumentere, at jeg har været ude at sige, at det her er fikst og færdigt? Jeg har hele tiden sagt, at vi arbejder på en strategi, og at den bliver præsenteret i løbet af foråret. Jeg har på ingen måde sagt, at strategien var fiks og færdig. Så nævner fru Inger Støjberg, at det er et problem for regeringen. Altså, det ved jeg ikke, er det det? Er det et problem, at der er en regeringsordfører, som melder, at der er nogle ting, som et parti ønsker at få ind i en strategi? Venstre var sådan set også inviteret til at komme med bud, så hvis Venstre har nogle ønsker til, hvad man gerne vil have ind i strategien, kan det sådan set stadig væk nås. Vi har endda i forbindelse med satspuljeaftalen en aftale om, hvad det er, der skal ligge i aftalen, og det drejer sig blandt andet om holdningsbearbejdende initiativer i forhold til de unge og deres forældre, initiativer, der skal opkvalificere fagfolkene, der møder de unge, så de bedre kan spotte og hjælpe dem – i det hele taget en strategi, der skal bakke op om, at de unge ikke må være i tvivl om, at vi står på deres side, når de er i konflikt med deres forældre. Det synes jeg vi skulle være fælles om, det har jeg egentlig også været med Venstre i den satspuljeaftale, jeg har lavet. Men jeg forstår så, at fru Inger Støjberg ønsker nogle andre ting ind, og så kan jeg da kun komme med den sidste appel til fru Inger Støjberg om at sige, hvad det er, fru Inger Støjberg og Venstre gerne vil have med, for vi kan jo stadig nå det.

Svar:  Hvis der er noget, der er en kedelig tendens, så er det faktisk, at den her regering udadtil hele tiden prøver på at lade det fremstå, som om man ønsker et bredt samarbejde. Jeg vil gerne bede ministeren om nu at fortælle, hvor mange møder jeg som integrationsordfører har været inviteret til hos integrationsministeren, hos justitsministeren, hos beskæftigelsesministeren, de tre ministerier, som har en andel af integrationspolitikken – ja, man kunne også tage by- og boligministeren, han har også en lillebitte andel. Hvor mange møder af forhandlingskarakter har jeg været indkaldt til? Hvor mange møder har integrationsministeren indkaldt til? Det er kun snak, det er tom snak. Den her regering ønsker under ingen omstændigheder et bredt samarbejde. Man prøver på at få det til at se ud, som om man ønsker et bredt samarbejde. I princippet er man fuldstændig lukket omkring den blok, man tilhører. Det er fakta, vil jeg sige til ministeren, og det nytter ikke noget at prøve på at foregive noget andet.
Kommentar:  Jeg er godt klar over, at regeringen jo hele tiden snakker om balance. Jeg har det bare sådan, at når nogle af restriktionerne er så modstridende, som jeg synes det her eksempel viser, så kan jeg simpelt hen ikke forstå, at ministeren ikke vender tilbage til ministeriet, som jeg egentlig opfordrede til for 2 uger siden, og kigger på, om det her nu også er den rette beslutning, der er truffet. For det bliver beskrevet, at man kan gøre det med god afstand. Man står uden for på torvene i blandt andet Esbjerg, og man vil gerne spille julemusik. Kan ministeren ikke godt forstå, at man derfor risikerer, at befolkningen simpelt hen bliver coronatræt?

Svar:  Nu er det jo anden gang, vi har den her diskussion, så derfor tillader jeg mig at svare lidt mere kontant, end jeg synes jeg har gjort de andre gange. Og jeg vil sige, at nej, jeg kan faktisk ikke forstå det. Og jeg synes faktisk også, at spørgeren og spørgerens parti burde begynde at tage noget mere ansvar for at være med til at forklare de klarer snitlinjer, der er lagt, netop at vi prøver på at holde hånden under arbejdspladser – det gælder altså også kunstneriske arbejdspladser. Det gør da ondt i en kulturministers hjerte, ligesom det gør i alle foreningsmenneskers hjerte, at foreningslivet er underlagt hårde restriktioner. Men hvis ikke vores erhvervsliv, herunder vores kunstnere stadig væk er der til at inspirere os, er vi jo også ilde stedt. Så de balancer vil jeg stadig væk gerne forfægte.
Kommentar:  Tak. Til det, om det lige er en strategi, eller det er en handlingsplan, eller hvad det er for et procesgreb, vi skal bruge, tænker jeg, at vi sammen må finde ud af det. Jeg synes, det vigtigste er, at vi nu får sat fokus på det. Ministeren sagde i sin tale, at regeringen nu går i dialog med alle de aktører, der er, og kom med en klar tilkendegivelse om at inddrage alle Folketingets partier i det videre arbejde. Så må vi jo i fællesskab finde ud af, hvad det er for nogle greb, der skal til. Er det endnu en strategi, vi skal skrive, eller er det noget andet, vi skal? Det må vi jo afklare sammen. Men der er ingen tvivl om, at vi har brug for at tænke os godt om. Jeg synes, at vi i alt for mange år har ladet det her løbe helt løbsk i vores skole, uden at der nødvendigvis har været politisk styring af det. Og jeg tror, at vi har brug for sammen herindefra over for kommunerne og i kommunerne ude på den enkelte skole at tage styringen over digitaliseringen tilbage.

Svar:  Det er jeg sådan set meget enig i. Men når vi skal tage styringen tilbage, samtidig med at jeg også hører, at vi skal give friheden tilbage til lærerne til at kunne have et bredere valg, ligger der jo et dilemma – vi kan kalde det en handlingsplan eller en strategi; jeg er sådan set bare interesseret i, at der sker noget – og den styring, vi skal tage tilbage, er jo så ikke styringen af kommunerne, for kommunerne skal stadig væk have friheden, men hvad er det så for en styring, vi skal tage tilbage?
Kommentar:  Det er rigtigt, at børnene har en uvidenhed, med hensyn til om de er udsat for vold. Som jeg læser det, er det noget med, at man faktisk ender med at være i en slags normaltilstand, altså hvor volden er en del af det normale og børnene simpelt hen ikke ved bedre. Ministeren kommer ind på det her om naboerne, der også skal være en del af det her med at råbe vagt i gevær, men der er jo også det her i rapporten om, at det lidt er et tabu at blande sig; det er lidt det her med: Det kommer ikke os ved, og vi passer vores eget. Det er måske lidt grænseoverskridende at skulle ringe til politiet, når der er larm inde ved naboen. Men det er noget af det, som børnene peger på faktisk kunne være en hjælp. Kan vi på en eller anden måde blive bedre herfra eller som kommune til at klæde naboerne på, så de også er bevidste om deres borgeransvar?

Svar:  Ja, det tror jeg helt sikkert godt vi kan, og det er jo ved at få bredt ud, at vi alle sammen har et ansvar. Det er jo det finurlige ved velfærdsstaten, at fordi vi har lavet et meget, meget stærkt socialt sikkerhedsnet, er der desværre nogle, som forventer, at man så ikke selv har en personlig aktie. Men alle og enhver har jo, som fru Pernille Bendixen siger, lige præcis en personlig aktie og må gå ind og råbe vagt i gevær, hvis det er, at man opdager, at der altså foregår ting, som ikke skal foregå. Så det er jo en balance mellem stadig væk at have det meget, meget stærke sociale sikkerhedsnet og samtidig vække den personlige ansvarsfølelse i hvert enkelt menneske – sådan at der ikke er nogen, der sidder inde med viden, som kunne have været bragt i spil, og som kunne have sikret, at der var børn, som var blevet fritaget for forhold, som de simpelt hen ikke skal leve under. Men jeg vil godt sige mange, mange tak for dels at stille spørgsmålet, dels at sætte fokus på det her forhold. For jeg tror virkelig, der er noget, vi kan gå ind og arbejde med. Når vi også ved at dykke ned i rapporten kan se, hvad det er for episoder, det handler om, så er det jo blandt andet mødrene, som vi kan gå ind og sætte fokus på.