Kommentar:  Nå, men jeg kan skam godt leve med, at vandretiden går fra taletiden, for jeg har ikke tænkt mig at bruge mine 4 minutter. Der bliver stillet et relativt simpelt spørgsmål af en samlet opposition: Hvad er regeringens svar på de fremførte anklager om dobbeltspil i forbindelse med undersøgelsen af de hemmelige CIA-flyvninger? Det har regeringen ved udenrigsministeren jo lige givet et fyldigt svar på, og jeg skal med glæde opsummere og gentage svaret, det kan faktisk gøres ganske kort: Nej, regeringen har ikke spillet dobbeltspil i undersøgelsen af hemmelige CIA-flyvninger. Men når jeg nu er heroppe på talerstolen, vil jeg også gerne foregribe nogle af de spørgsmål, som helt sikkert kommer til min ordførertale, og det kan jeg godt, for den her sag er jo ikke ny, der er højst tale om gammel vin på nye flasker. Der har været flere forespørgsler her i Folketingssalen, både i denne valgperiode og i den tidligere, om CIA-flyvninger, og der har været stakkevis af udvalgsspørgsmål og § 20-spørgsmål til de relevante ministre og ministerier om det. Et eller andet sted skal vi vel takke for, at det kun er udenrigsministeren, der er kaldt til at besvare forespørgslen her i dag – sidste gang var det tre ministre. Der foreligger en 100 sider lang redegørelse fra en tværministeriel arbejdsgruppe, så derfor kunne jeg jo forebygge spørgsmålet om, hvorfor vi ikke vil være med til at undersøge de nye oplysninger i sagen, ved at sige, at det vil vi ikke, fordi vi sådan set ikke mener, der er kommet nogen nye oplysninger eller beviser frem, der peger på, at regeringen har spillet dobbeltspil, eller at de svar, der skulle være givet til Folketinget, er urigtige eller forkerte. I forhold til spørgsmålet om, hvorvidt WikiLeaksdokumentets afsløring ikke sætter sagen i et nyt lys, kan man diskutere, hvor meget afsløring der er. Jeg synes personligt ikke, der er noget overraskende i, at danske embedsmænd vil forsøge at neddrosle en sag, som der ikke er noget indhold i. Det er der jo ikke noget overraskende i. Man kunne måske endda sige, at det i virkeligheden er deres job. Hvis der var sket noget ulovligt, var det jo ikke deres job at dække over noget, så langt rækker embedsmænds loyalitet trods alt ikke. Så der er ikke kommet noget nyt frem, og det er også derfor, at pressens dækning af den her sag mere har handlet om proces end om egentligt indhold eller om, at den her redegørelse skulle være forkert eller bygge på forkerte oplysninger eller ikke have undersøgt ting, hvad herre Frank Aaen jo ellers påstår. Men jeg vil da godt lige opridse et par faktuelle forhold, nemlig at vi i juli måned 2008 anmodede USA om en række oplysninger og garantier om overflyvningerne, at rigsfællesskabets regler blev indskærpet over for USA, og at den daværende udenrigsminister, herre Per Stig Møller, efter modtagelsen af det amerikanske standardsvar, som også er blevet givet til andre lande, personligt kontaktede den daværende amerikanske udenrigsminister og efterspurgte den her garanti, som vi så efterfølgende har fået skriftligt, hvad udenrigsministeren også har redegjort for. Det er jo det, der gør, at vi i dag – modsat en lang række andre europæiske lande – står med en skriftlig garanti om, at USA ikke vil gennemføre transporter af tilbageholdte gennem dansk, grønlandsk eller færøsk territorium uden forudgående samtykke fra de danske myndigheder. Det er jo netop på grund af det nære, tillidsfulde forhold mellem Danmark og USA. Det er netop det nære og tillidsfulde forhold, der er mellem Danmark og en række af vores allierede, som dele af oppositionen i hvert fald gang på gang forsøger at ødelægge dels ved hjælp af denne forespørgsel, hvor man spørger om noget, som er grundigt undersøgt, og som vi har masser af forespørgsler om, dels ved at insinuere, at de svar, som regeringen har givet til Folketinget, og de svar, som er videregivet fra vores allierede, altså er forkerte. Det er jo lidt paradoksalt, at det, der gør, at vi kan få en garanti, er vores gode og nære forhold, og at det arbejde, oppositionen er i gang med, er at ødelægge det gode og nære forhold ved, selv om vi har fået svar, at kræve nye svar, fordi man er bange for, der alligevel blevet svaret urigtigt, hvilket der selvfølgelig ikke er. Det er bare en smule paradoksalt. Men nu vil jeg holde inde, og så skal jeg på vegne af V, DF, KF og KD fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at regeringen sammen med Grønland og Færøerne har udarbejdet en grundig redegørelse om de påståede fangetransporter. Regeringen har gennemført redegørelsens anbefalinger og opnået skriftligt tilsagn om, at USA ikke vil anvende rigsfællesskabets territorium/luftrum til fangetransporter uden forudgående tilladelse. Folketinget finder ikke anledning til yderligere undersøgelse af sagen.« (Forslag til vedtagelse nummer V 16).

Svar:  Når den amerikanske ambassadør skriver hjem til det amerikanske udenrigsministerium, at danske officials, i det her tilfælde en topembedsmand fra Udenrigsministeriet og den øverste udenrigspolitiske rådgiver i Statsministeriet, når de henvender sig til den amerikanske ambassade i den her sag, siger, at den her sag bare skal dø hen så hurtigt og så tavst som overhovedet muligt, er det så ikke et dobbeltspil, hvis det er rigtigt? At udenrigsministeren står og siger, at vi skal have det her undersøgt, og at det er for galt, og at man så giver den anden besked videre til amerikanerne bag lukkede døre, er det ikke et dobbeltspil?