kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Når man siger, at kommunen har sagt ja til det her og også lodsejerne, vil jeg sige, at det har de ingenlunde. De føler sig i den grad snydt over, at kommunen foretager sig ting og sager, og at lodsejerne foretager sig ting og sager, men at de eneste, der mangler, er staten. Man foretager sig ikke noget som helst. Og nu siger man, at det er nok at sætte nogle jernplader på. Jeg synes, ministeren skal genoverveje sin beslutning, for det, som alle er enige om i lokalområdet, er, at det ikke er godt nok. De sidste ord i den her sag er ikke sagt endnu. Men i forhold til det andet, vi har diskuteret, om udvidelsen af vejen mellem Aalbæk og Skagen, var det tal, der var oppe, sidste gang jeg havde lejlighed til at spørge ministeren, helt oppe på over 200 million kroner, og nu er projektet jo nede i en størrelsesorden på 90 million kroner Det må da gøre indtryk på den ansvarlige minister på det her område. Og det er jo allerede mere end 10 år siden, det blev besluttet, at den vej skulle etableres, så vi behøver ikke at diskutere behovet for den; det er bare et spørgsmål om, hvornår den kan komme. For den var på det gamle amtsprojekt – første etape er lavet og gjort færdig.

Svar:  Den løsning, man har etableret omkring Elling, er nok til at forhindre en lignende hændelse som den, man så i 2014. Og hvis det er så indlysende, som herre Bjarne Laustsen hævder, at den løsning ikke er god nok, så er spørgsmålet: Hvorfor fik herre Bjarne Laustsen ikke sin partifælle i Transportministeriet til at gøre noget mere, mens herre Bjarne Laustsen havde en partifælle i Transportministeriet? Jeg tror, det er sådan, at herre Bjarne Laustsen, fordi det er en regering af blå farve, påstår ting om denne regerings arbejde, som herre Bjarne Laustsen godt ved ikke er sandt, og som herre Bjarne Laustsen ikke ville turde gentage, hvis det var en partifælle, der sad i ministeriet. Det synes jeg er ærgerligt. Jeg synes, det er ærgerligt, at man har én politik, når der sidder én minister i stolen, mens man har en anden politik, når det er ens egen minister, der sidder i stolen.
Kommentar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. Afstemningen er slut. (Afstemningen foregik på den i forretningsordenen § 35, stk.2, 1.pkt., foreskrevne måde, men efter formandens beslutning således, at medlemmerne kom ind i Folketingssalen i små grupper ad gangen for at afgive deres stemme). For stemte 96 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, Uffe Elbæk (UFG), Rasmus Nordqvist (UFG) og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.

Svar:  Før vi går i gang med forhandlingen, skal jeg gøre opmærksom på, at Præsidiet har besluttet at ændre måden, hvorpå forhandlingen gennemføres. Ændringen indebærer, at alle taler – det gælder både minister- og ordførertaler og korte bemærkninger – afvikles fra pladserne. Af hensyn til udarbejdelsen af referatet er det meget vigtigt, at man ikke begynder at tale, før den røde ring på mikrofonen lyser. Som normalt vil man kunne se den resterende taletid nederst til højre i afstemningspanelet. Forhandlingen er åbnet. Herre Orla Hav.
Kommentar:  Transportkommissionens arbejde følger den tidsplan, som den tidligere, borgerlige regering valgte, da man nedsatte Transportkommissionen. Og spørgeren repræsenterer det parti, som havde både Statsministeriet og Finansministeriet, og hvis man før valget havde været så forhippet på, at man gerne ville gøre noget for elbilerne, skulle man måske have tilrettelagt arbejdet lidt anderledes. Men det skal vi ikke stå her og diskutere. Det, jeg godt kunne tænke mig at høre, er, hvordan den regning på 850 million kroner, der skal betales, hvis man gennemfører det forslag, som Venstre har fremsat, skal betales. Er det uddannelserne, er det de syge, er det de ældre, der skal betale regningen for den politik, som Venstre nu lige pludselig efter folketingsvalget er slået ind på?

Svar:  Nu er det jo mig, der stiller spørgsmål til ministeren, og ikke omvendt, men det er helt korrekt, at Venstre og den daværende regering har været meget optaget af at få sat gang i elbilsalget, og det var også derfor, at vi i Venstre i vores finanslovsudspil netop havde finansiering til at kunne sikre lavere afgifter på de billige elbiler, altså dem til under 400.000 kroner Vi synes faktisk, det er ret presserende. Bilbranchen siger også selv, at hvis ikke man allerede nu sørger for at sikre klarhed omkring registreringsafgifterne på elbiler fra 2020-2021, så risikerer vi, at det spirende salg af elbiler simpelt hen går i stå. Anerkender ministeren det?
Kommentar:  Har ministeren til hensigt at invitere aktørerne på kulturområdet til dialog om, hvordan man kan sikre mere skræddersyede og sammenhængende coronarestriktioner?

Svar:  Mange tak. Jeg glæder mig utrolig meget til, at vi igen kan begynde at fokusere på, hvordan vi kan åbne samfundet og dermed også kulturlivet mere op igen. Lige nu står vi desværre midt i anden bølge af pandemien, og derfor er det ikke tiden til genåbning. Situationen er grundlæggende en anden end i sommer, både i Danmark, men i særdeleshed i landene omkring os. Dér ser vi alvoren og vigtigheden af, at vi holder fast i de restriktioner, der lige nu holder os på rette kurs. Og derfor er det heller ikke så underligt, at restriktionerne i dag er stort set, som vi også kendte dem for få måneder tilbage. Det er hårdt og noget, der berører rigtig mange menneskers liv, og derfor vil jeg også gerne forsikre om, at så snart det er sikkert, vil jeg være den første til at gå ind i den dialog, som spørgeren efterspørger, med aktørerne, om, hvordan vi igen åbner kultur-, idræts og foreningslivet gradvis, men forsvarligt op til glæde for både aktørerne og alle dem, der får glæde af det danske kulturliv. Sidst, men ikke mindst vil jeg bare sige, at vi jo er i løbende dialog med aktørerne på kulturområdet. Der er nedsat sektorpartnerskaber, som både stiller spørgsmål, præciserer og orienterer os i det tilfælde, at der kommer nye restriktioner, og hvor vi også har dialogen løbende. Man lige nu skal vi bare passe rigtig, rigtig meget på, fordi sundhedsmyndighedernes klare anbefaling, i forhold til at der er stor risiko for spredning af coronavirus, er, at det handler om, hvor mange mennesker vi er samlet, hvor tætte og hvor aktive vi er. Og derfor er der ikke nogen forskel på spredning af virus inden for kulturområdet i forhold til andre områder af samfundet, og derfor er det også de samme restriktioner, som gør sig gældende – det rammer bare meget hårdt, fordi kulturlivet lever af at samle folk.
Kommentar:  Vi finder det meget væsentligt at videreudvikle det meget gode pensionssystem, vi har i Danmark. Danmark har et af verdens bedste pensionssystemer. Det er et opsparingsbaseret system i kombination med et skattefinansieret system. Det er et system med en god balance imellem top og bund. Systemet er udfordret, fordi der er en del af den arbejdende befolkning, som slet ikke sparer op, og som derfor på den ene eller på den anden måde som pensionister bliver afhængige af de skattefinansierede ydelser. Her ønsker vi at finde en vej til, at flere sparer op, således at man ikke indirekte kommer til at straffe de mennesker, der er omfattet af de obligatoriske opsparinger, som så indirekte kommer til at finansiere en for stor del af pensionsindkomsterne for andre befolkningsgrupper. Så vi ønsker at sikre og pleje den sammenhæng, der skal plejes og udvikles i vores pensionssystem, og det gør vi selvfølgelig løbende i respekt for den laveste forsørgelsesgrad. Det er også det, man har kunnet se i de sidste år.

Svar:  Altså, det er jo mennesker som min far på 87 år, der aldrig nogen sinde har haft et arbejde, som har givet pensionsmidler med sig. Når nu ministeren ikke vil forhøje ældrechecken, vil ministeren så forklare bare lidt mere om, hvad det er, man har i tankerne med hensyn til en ændring af pensionen.
Kommentar:  Det er jo lidt interessant at se, hvordan gode folk som herre Helge Sander, herre Brian Mikkelsen, herre Aage Frandsen og fru Jette Gottlieb i 1996-97 formulerede det i forbindelse med B 88, for der diskuterede man jo også de her problemstillinger. Dengang sagde man fra den daværende oppositions side, at det var måden at lave det på. Jeg har lavet et forslag nøjagtig magen til, fordi jeg synes, at vi skal løse det her. I det andet spørgsmål diskuterede vi problemstillinger, og nu diskuterer vi løsninger. Er der nogen, der kan have noget imod, at for at løse den her problemstilling får folk vederlag i stedet for løn? Vi kender problematikken i forhold til byrådsmedlemmer, som også har en livsvigtig funktion. Der har vi fra samfundets side valgt at sige, at vi selvfølgelig ikke kan have, at man er nødt til at nedlægge sit arbejde. Det er et deltidsjob at sidde i et byråd, og vi kan selvfølgelig ikke have nogle ordninger, der gør, at man ikke både kan være arbejdsløs og sidde i et byråd. Dette samfundsmæssige problem har man løst på en snedig og hensigtsmæssig måde. Her kunne man løse nøjagtig det samme problem på nøjagtig samme måde; og så åbner det ikke for, at andre faggrupper – hvis det er det, man er bange for – skal komme ind under samme hat. Så hvad med bare at kalde det vederlag i stedet for løn?

Svar:  Nu ved jeg godt, jeg ser en lille smule gammel og brugt ud, men det er bare sådan, at jeg i 1997 ikke var medlem her i Folketinget, som jeg ved herre Bjarne Laustsen var, og jeg har ikke nået tilbage at læse notaterne fra dengang. Men jeg kan sige til herre Bjarne Laustsen med hensyn til lige præcis ideen og forslaget om, hvad det skal hedde, at det er et spørgsmål, som herre Bjarne Laustsen må rejse til beskæftigelsesministeren. Jeg ved ikke, om det ville kunne løse problemet. Men som jeg har sagt før i mine besvarelser til herre Bjarne Laustsen i dag, er mit tilsagn, at jeg vil følge det nøje, og at jeg vil gøre, hvad jeg kan, for at minimere – hvad skal vi sige? – ulemperne for de mange dygtige og modige deltidsbrandmænd, vi har i det danske beredskab.
Kommentar:  Jeg tror, jeg har forstået ordførerens spørgsmål, og jeg vil gerne svare. Der, hvor der er tale om rene besparelsesforslag, skal man bare lægge kortene på bordet og sige, at det er det. Hvis man er i stand til at frembringe forslag, hvorom man kan sige, at de indeholder smarte løsninger, og at man har fundet en intelligent løsning på det, er det o.k., men den har man jo ikke fundet endnu. Derfor siger vi, at der altså er nogle ting, man skal kigge lidt nærmere på. Dernæst siger alle høringssvarene, at det er fint nok, at staten vil tørre nogle udgifter af på nogle andre, men er det reelt? Det er arbejdsgiverne, der siger, at det her er forbundet med, at nogle jo skal servicere og indberette. Noget af det, vi ved erhvervslivet er meget bekymret for, er, at der er nogle, der skal sidde og taste noget ind. Så kan det godt være, at der står en fin maskine og et fint system et andet sted, der så kan køre nogle lister ud og så videre og foretage nogle ting, som man så manuelt er fri for, fint nok med mig. Men den garanti vil jeg gerne bare have, inden vi siger ja til et projekt, hvor fuglene sidder på taget, i stedet for at vi har dem i hånden.

Svar:  Fugle på taget – det er ikke de 12 minutter, vi snakker om her. Vi snakker om en ordning, der vil gøre det lettere for arbejdsgiverne, for skolerne og for a-kasserne. Der skal ikke skubbes en masse papirer frem og tilbage. Det hele kan gøres elektronisk, men jeg synes, det er sund fornuft, at vi, når der er offentlige penge involveret, så kan følge pengestrømmene. Hvilken vej går de? Og det har været svært, kan jeg forstå – det kan jeg også læse mig til i dag på Altinget.dk – at følge pengestrømmene, og der synes jeg, at vi har en forpligtelse over for skatteyderne til at følge de penge, således at vi kan se, om pengene bliver brugt til de formål, de nu er bevilget til. Men jeg kan forstå Socialdemokratiets ordfører således, at man så hellere vil have, at der bliver skubbet en masse papirer frem og tilbage, at der en masse, der bliver frankeret forkert, og at det bliver uoverskueligt at finde ud af, om pengene havner i de rette lommer. Det kalder jeg en effektivisering.
Kommentar:  Jeg kan ikke lade være med at synes, det er lidt hård kost her at høre af en minister, der står i Folketingssalen, at det er udtryk for, at den konservative borgmester i Lyngby-Taarbæk og den konservativt drevne socialforvaltning simpelt hen kommer med falske svar. Altså, det, de giver udtryk for, er, at når der er færre, der vælger privat hjemmehjælp, sparer kommunen penge. Hvis der er flere, der vælger privat, skal kommunen af med flere penge, fordi der er en forskel i prisen. Og de siger altså, at de har taget højde for den omkostning, der er til administration. Jeg har jo spurgt ind til, hvordan det ser ud i andre kommuner. Det har jeg så ikke fået svar på, for ministeren siger, at svaret beror på falske præmisser. Men det er da lidt besynderligt, at der rent faktisk er en konservativ kommune her, som sort på hvidt giver udtryk for, at de sådan set har en regnskabsmæssig, økonomisk fordel ved, at folk vælger det kommunale frem for det private, og at frit valg derfor bliver en øget udgift for kommunen. Det er det, som svaret fra konservative Lyngby-Taarbæk siger her.

Svar:  Til den her bekymring for, om al den snak om regnskabsteknik ikke bare skulle være et bevis for, at en fritvalgsordning måske i virkeligheden medfører en hel masse unødige administrative byrder for kommunen, må jeg simpelt hen sige, at kommunalbestyrelsen jo altså som en del af det kommunale selvstyre har det fulde ansvar for en god økonomistyring. Indførelsen af frit leverandørvalg har jo stillet krav til, at kommunerne kan tydeliggøre deres faktiske omkostninger til hjemmehjælp, og at de kan dokumentere den leverede tid, og det mener jeg sådan set overhovedet ikke er unødige administrative byrder. Det er klart, at det jo også er i regeringens interesse, at vi hele tiden er opmærksomme på, om de regler, man også kan bruge i det her, og de regler, man skal forholde sig til, giver mening. Og det synes jeg i høj grad de gør. Det er vigtigt, at det er på sammenlignelige og lige vilkår.
Kommentar:  Jamen jeg tror da, vi alle sammen synes, at det er uholdbart. Der er jo ingen af os, der har bedt om, at der kom en global pandemi. Og i forhold til hvornår vi forventer, at det forandrer sig, så foregår der jo forhandlinger lige nu mellem statsministeren og alle Folketingets partiers partiledere, herunder ordførerens egen partileder. Derfor tror jeg egentlig, at spørgeren kan svare lige så godt på det spørgsmål, som jeg kan, eftersom forhandlingerne pågår i de her dage.

Svar:  Når jeg nu har ministeren, vil jeg gerne spørge ind til noget, der berører de lidt yngre elever. Ministeren har tidligere opfordrer kraftigt til, at elever testes to gange om ugen. Nu kan jeg forstå, at ministeren også ønsker, at børn skal være med til at udføre selvpodning, altså teste sig selv i skolen. Det kræver heldigvis samtykke. Forældre til børn under 15 år skal være informeret om testningen og sige god for den. Hvordan undgår vi, at det skaber et A- og et B-hold blandt eleverne, så ingen elever risikerer at blive mobbet eller udstødt, fordi deres forældre vælger noget andet end flertallet?
Kommentar:  Først tak til ministeren for at gå ind i faktisk relativt konkrete områder. Inklusion og ordblindhed er bestemt områder, man kan tage fat i, men må jeg ikke også henlede opmærksomheden hos ministeren på, at Danmarks Biblioteksforening faktisk har lavet en læsestrategi. Nu er jeg jo selv biblioteksordfører, så derfor har det selvfølgelig min interesse. Den siger, at der er syv områder, man kan tage ud for netop at hjælpe på de her dele. Vi ved jo godt, at læsning er alle fags moder, så hvis vi vil hjælpe alle de andre fag, er det altså rigtig vigtigt, at vi også gør noget her. Og det hører jeg sådan set også at ministeren er meget opmærksom på, så det er jeg glad for. Mit opfølgende spørgsmål er så: Er ministeren enig i, at det kræver en omfattende og helhjertet indsats at vende udviklingen, og er regeringen villig til at prioritere den indsats, det kræver? Nu taler jeg også om penge her.

Svar:  Altså, det korte svar på det er ja. Og det er vi i øvrigt både på Kulturministeriets område, som vedrører folkebibliotekerne, hvor kulturministeren har sat penge af, men også på mit eget område. Jeg mener det faktisk, når jeg siger, at det her er den vigtigste dagsorden, vi har. Altså, hvis ikke man har basale læsefærdigheder, og hvis ikke man har basale regnefærdigheder, så har man utrolig svært ved at klare sig i vores samfund, og det er efter min mening en af de dybeste urimeligheder i vores samfund, at vi har så stor en gruppe, der forlader folkeskolen uden at have de kompetencer på plads. Så svaret er ja. Og man kan sige, at begge de to ting, jeg nævnte, jo også er ting, der koster penge – også ret mange penge.
Kommentar:  Her træder spørgeren lige præcis ind i en kernesocialdemokratisk holdning, nemlig at markedet er en god tjener, men en elendig herre. Det, vi har her, er et marked, som har fået lov til at udvikle sig, og som bare optræder på privatretlig basis. Med den stærke position – og det er jeg jo enig i – Facebook har, er der jo ikke nogen af os, hvis vi vil være på Facebook, der ikke er tvunget til at krydse af, at man accepterer alle betingelserne. Derfor er vi jo i meget ulige forhold. Og jeg deler opfattelsen af, at der er behov for at regulere markedet.

Svar:  For kunne man da i det mindste ikke bede om, at Facebook så kommer med nogle begrundelser, som er vandtætte? Hvis de ønsker at holde folk, der præker terrorangreb eller opfordrer til terror eller til vold, ude, vil jeg sige, at det har vi fuld forståelse for, for det kan man sagtens argumentere for, men man kan ikke argumentere for, at jeg må omtale Tommy Robinson på Facebook, men Aia Fog må ikke omtale Tommy Robinson på Facebook.
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Der er ingen, der beder om ordet, og så går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For stemte 57 (V, DF, KF og LA), imod stemte 50 (S, SF, RV og EL), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og bliver sendt til statsministeren.
Kommentar:  Jamen selv tak. Det er godt, hvis man kan blive enige om lidt en gang imellem.

Svar:  Tak. Knap 90.000 danskere har demens. 400.000 danskere er nærtstående personer til personer, der har demens – en mor, en far eller en ægtefælle. Samtidig vil antallet af demente stige med 50-60 procent i de kommende år, så tallene taler deres tydelige sprog. Vi står med andre ord med en meget stor udfordring på demensområdet. Alligevel har vi tilsyneladende svært ved at se sygdommen i øjnene. Det fremgår med al tydelighed af Sundhedsstyrelsens rapport om ældres sundhed og trivsel fra februar i år. Rapporten fra Sundhedsstyrelsen nævner ikke demenssygdom med et eneste ord. At demens er en realitet, at demens er en del af hverdagen, er til gengæld tydeligt for det ægtepar, der har levet sammen i 50 år, hvor manden eller konen får demens. Dag for dag mister man sin ægtefælle mentalt. Dag for dag oplever man som sygdomsramt at kunne mindre og mindre, og i dag dør hver femte af demens i Danmark. Jeg vil godt erkende, at jeg også frygter for at få demens eller at miste en af mine nærmeste til demens. Det er derfor ikke uden grund, at WHO omtaler demens som den fjerdestørste årsag til forringet livskvalitet grundet sygdom – det er for personer over 70 år. 8 ud af 10 plejehjemsbeboere lider af en demenssygdom, og hver eneste dag behandles mellem 30.000 og 35.000 demenspatienter for deres sygdom på danske plejehjem. Ligesom demens ikke omtales i rapporten om ældres sundhed og trivsel, så indgår demens faktisk kun to gange i den tidligere regerings aftale om reformer for fremtidens sundhedsvæsen. Begge steder er det i forbindelse med uddannelse, og det er jo sådan set godt, at der bliver lagt vægt på uddannelse. For mig er det afgørende, at demens medtages i en ny sundhedsreform i langt større omfang. Vi Radikale har kæmpet for at få penge til demens på finansloven, og det er lykkedes, men det er langtfra godt nok. Ventetider på demensudredning skal ned, vi skal have bedre behandling til demenspatienter på plejehjem, og der er brug for øget forskning i demens. Med de nødvendige investeringer vil den nationale demenshandlingsplan 2025 give nogle fantastiske resultater. Demenshandlingsplan 2025 ser også på forebyggelse og diagnosticering, fysisk aktivitet, fastholdelse af aktiviteter og sociale aktiviteter. Det er helt afgørende at satse på forebyggelse. Derfor ser jeg frem til, at Sundhedsstyrelsen kommer med sine anbefalinger til de tværsektorielle forløb for behandling af mennesker med demens. Anbefalingerne har vi nu ventet på i foreløbig et år. Det er svært at forstå, for der er brug for handling nu. Der er brug for forskning og en erkendelse af, at demens er en folkesygdom, som vi må investere i at bekæmpe. Lad os samarbejde om at løfte en af vor tids største udfordringer – på tværs af partierne, på tværs af blokkene. Tak.
Kommentar:  Danske virksomheder, som eksporterer til udlandet, bliver altså ikke berørt af den afgift, der kommer, når det er til eksport. Det er klart, at det salg, man har i Danmark, bliver påvirket af, at der er en sukkerafgift, og det gør selvfølgelig, at man må arbejde med at lave en omstilling af produktionen. Men når det er sagt, vil jeg da gerne kvittere for Dansk Folkepartis bekymring over, at der bliver færre job til ufaglærte og korttidsuddannede, for jeg er helt enig i, at det er en stor bekymring. Hvis man ser på de sidste 10 år, vil man se, at der er sket et markant fald i antallet af produktionsarbejdspladser i Danmark, uden at den tidligere regering reelt greb ind over for det, og derfor er det helt afgørende, at vi sætter fokus på, at Danmark fortsat skal være et land, hvor der også er produktionsarbejdspladser. Noget af det, den nye regering har sat meget fokus på, er, at vi skal have knækket kurven, så det igen bliver attraktivt at have produktionsarbejdspladser i Danmark, og det er blandt andet ved, at vi får automatiseret flere produktionsprocesser, at vi får digitaliseret virksomhederne, og at vi får sikret en bedre uddannelse, også af ikkefaglærte grupper, for det er det, der skal til, for at vi får en bedre konkurrenceevne.

Svar:  Nu har virksomhederne jo selv været ude at udtrykke bekymring for det, også for, hvad konsekvenserne bliver af sukkerafgiften, nemlig at de må lukke produktionen mange steder. Senest var det Samba, flødebollefabrikken, der ville flytte til Tyskland, hvis det skete, fordi de var nødt til at lukke produktionen i Danmark. Har dansk erhvervsliv råd til, at der er rigtig mange virksomheder, som må dreje nøglen om på grund af det, at rigtig mange arbejdspladser går tabt, og at sukkerafgiften vil skabe den øgede arbejdsløshed? Hvor går regeringens grænse for, hvor meget vi kommer til at bremse dansk erhvervsliv?