Kommentar:  Det er jo ikke første gang, jeg har fået stillet et spørgsmål af denne type, og jeg vil egentlig gerne gentage den rollefordeling, som der er mellem staten og kommunerne, over for spørgeren. Det er kommunernes opgave at fastlægge serviceniveauet og prioritere inden for det fastlagte budgets rammer, og jeg har fuld tillid til, at de kommunale politikere kan foretage nogle fornuftige prioriteringer. Og skal vi ikke lige få styr på fakta en gang til: Regeringen aftalte i 2009 med KL et historisk højt forbrug, som er yderligere forhøjet i 2011. Dette forbrug er fuldt finansieret. Kommunerne har i 2009 realiseret et forbrug, der ligger en del over det forudsatte niveau for 2009, det vil sige det niveau, som kommunerne selv ved budgetlægningen havde regnet med at realisere, og som kommunerne havde finansieret. Det indebærer, at det i de kommuner, hvor der er sket en overskridelse, er nødvendigt at stramme op. Meningen med opstramningerne må nemlig formodes at være at få kommunernes økonomi til igen at svare til det, som man egentlig havde planlagt ude i de enkelte kommuner. Har en kommune i 2009 brugt mere end det budgetterede, må kommunen naturligvis finansiere dette merforbrug, og jeg har tillid til, at det er en problemstilling, som hver enkelt kommunalbestyrelse finder ud af at håndtere. Men jeg må igen fremhæve, at rollefordelingen mellem kommuner og stat er klar: Vi fastlægger de overordnede rammer, indgår forhandlinger med kommunerne og aftale med Kommunernes Landsforening, mens kommunerne lokalt fastlægger serviceniveauet.

Svar:  Det er meget interessant, at ministeren vender tilbage til ordet tillid hele tiden. Det er interessant, fordi man jo altså oplever kommuner – i det her tilfælde Sønderborg Kommune, og det er den, spørgsmålet her går på – som har meget vanskeligt ved at overholde deres budgetter på områder som eksempelvis børn med særlige behov, handicappede, socialpsykiatri, udsatte og så videre, og som samtidig barberer budgetterne for de samme områder. Man oplever så, at man fra ministerens side altså har fuld tillid her, men i det øjeblik, at noget går galt – som eksempelvis i netop Sønderborg Kommune, hvor vi har oplevet en meget uheldig sag om en udsat familie, hvor der ikke blev grebet ind i tide – har man altså åbenbart ikke tillid til, at kommunen er i stand til at håndtere tingene. Så det kan være meget vanskeligt, også for borgerne i Sønderborg, at se, hvornår det er, at tingene skal være op til kommunen, og hvornår det er, at ministeren kommer ind som den store overdommer og banker kommunen oven i hovedet. Ja, man banker åbenbart ikke kommunen oven i hovedet, når den skærer ned på de områder, som blandt andet skal være med til at forebygge, at man får sager, som er uheldige, altså på området for børn med særlige behov på handicap- og skolepsykiatriområdet og på området for de særlig udsatte. Alene på området for handicap, skolepsykiatri og udsatte i Sønderborg Kommune nævnes det i kommunens sparekatalog, at man skal finde 14,6 million kroner Alene på området for børn med særlige behov nævnes det i sparekataloget for Sønderborg Kommune, at der skal spares 5 million kroner Så hvordan skal borgerne i Sønderborg Kommune have tillid til, at ministeren rent faktisk vil lade det være op til Sønderborg Kommune? Hvor er det helt præcist, at tilliden begynder, og hvor er det, den slutter?