Kommentar:  Allerførst vil jeg da gerne kvittere for, at fru Meta Fuglsang synes, at jeg holdt en fin tale. Det kan man da altid bruge, selv om vi måske ikke er enige i indholdet. Men jeg vil gerne sige, at det, der er det grundlæggende, jo er, at vi gør alt, hvad vi kan, for at give kommunerne de rette værktøjer til at have fokus på, at der er større sammenhæng imellem, når man laver et budget, og når man står med det endelige regnskab i hånden. Vi kan se og historikken siger efter mange, mange års erfaring, at der ikke er den store sammenhæng. Massive overskridelser kan godt gå, når man har højkonjunktur, og der er penge i kassen, om jeg så må sige, men når der så begynder at blive lidt smalhals, og hvor vi netop gerne vil sikre, at den optimale velfærd, den sociale velfærd også er til stede om 10 år, om 15 år, om 20 år, så prøver man på at lave nogle tiltag, som kan gøre, at kommunerne bliver bedre i stand til at overholde deres egne budgetter. Det er det, der er hele det grundlæggende element i det her lovforslag og andre lovforslag, som vi har haft, blandt andet det om halvårsregnskaber, som vi jo havde til behandling for 14 dage siden. Og det er, må jeg sige til fru Meta Fuglsang, sund fornuft.

Svar:  Lovforslaget her er jo en del af finanslovaftalen og genopretningspakken, og forslaget afspejler tydeligt denne regerings holdning til kommunerne og samarbejdet mellem kommuner og regering. Det afspejler en holdning om, at kommunerne skal holdes i ørerne, de skal kanøfles, og man behøver ikke være så fin i kanten med hensyn til at overholde de aftaler, man laver. Det forslag, der ligger her, skal styrke den enkelte kommunes incitament til at holde budgettet, står der. Det fremgår også af forslaget, at det er helt centralt, at kommunerne respekterer de indgåede aftaler med regeringen om økonomien. Det siges af en regering, der ikke selv er så god til at respektere de aftaler, der er indgået med kommunerne. Kommunerne har i efteråret 2010 lagt budgetter for 2011, og som det fremgår af lovforslaget, er der lagt budgetter, der ikke en gang bruger rammen fuldt ud. Det kan de ikke. Så sent som i december 2010 behandlede Folketinget et lovforslag på beskæftigelsesområdet, der flyttede flercifrede millionbeløb mellem kommunerne med virkning fra 2011. Så meget respekterede man aftalen med kommunerne, at man ændrede forudsætningerne for budgetterne, få uger før budgetåret startede. Nogle kommuner vandt på det, andre tabte meget store beløb. Der var kompensation til dem, der var hårdest ramt – delvis kompensation, selvfølgelig – og derudover står nogle kommuner formentlig med aftaler og forpligtelser, der skal afvikles med så kort varsel, at det ikke kan gøres på almindelige aftalevilkår. Så meget for at holde de økonomiske aftaler. I slutningen af 2010 behandlede vi et lovforslag, der indebar, at man nedlagde Momsfondet. Det betød færre penge til forskning og efteruddannelse i kommunerne, men direkte adspurgt siger ministeren, at han forventer, at kommunerne stadig vil leve op til deres forpligtelse og ikke svække på kravet til niveauet, fordi det er så vigtigt med efteruddannelse og forskning. Så meget for at holde økonomiske aftaler – aftaler om de forudsætninger, kommunerne har for at fungere. Og nu skal kommunerne så straffes, hvis de ikke kan holde budgettet. Set med SF’s øjne er der ingen tvivl om, at der skal være styr på økonomien. Der skal være aftaler med kommunerne, hvor der er rammer for, hvad der kan bruges af penge. Men der skal også være en samarbejdsmodel, som er baseret på noget konkret samarbejde, og ikke en samarbejdsmodel, som er baseret på noget, der ligner diktater til kommunerne og brug af straf som her. Det er ikke det, SF ønsker for udvikling af kommunerne og udvikling af samarbejdet mellem regering og kommuner. Forpligtende aftaler skal være gensidigt forpligtende, og samarbejdet skal være et reelt samarbejde. Det ville være så skønt, hvis den her regering tænkte på kvalitativ udvikling af den offentlige sektor, tænkte i aftaler, der baserede sig på, hvor vi vil hen med den offentlige sektor. Det ville være skønt, hvis vi havde en regering, der var optaget af at skaffe penge til, at vi kunne have en velfungerende offentlig sektor, det vil sige prøvede at skabe vækst og skabe et incitament til, at vi fik en samfundsøkonomi, der kunne bære en velfærdsudvikling, som vi alle sammen gerne have det. Regeringspartierne siger, at de prioriterer den offentlige sektor højt. Det er rigtigt, at der er et meget højt opmærksomhedsniveau. Der er meget stor opmærksomhed på, om økonomirammerne bliver holdt eller ej, men desværre ikke så meget opmærksomhed på, hvad vi så gør for at få rammerne til at holde. For det handler ikke kun om at tæske løs på nogle økonomiske rammer. Det handler om at have fokus på kvalitet. Kvalitet i den offentlige sektor og udvikling af den offentlige sektor kræver fremsynethed, det kræver engagement og iderigdom, det kræver, at man er parat til at give frihed til kommunerne, og at man er parat til at aftale andre ting end det, vi plejer. Så ville vi få en udvikling af den offentlige sektor og af kommunerne, som var god. Vi ville få en økonomisk ramme, som det var nemmere at holde, og vi ville få nogle kommuner, som ville have betydelig flere handlemuligheder, end de har i dag, og dermed også nogle aftaler, som det ville være betydelig nemmere at overholde. Når der er tale om, hvor mange ekstra milliarder der er brugt på kommunerne, er det jo fristende at sige: Hvad blev de brugt til? Hvad er det for krav, man lægger ud til kommunerne? De krav, kommunerne bliver mødt med i dag, og som er meget udgiftskrævende, er krav om afrapportering, krav om dokumentation, krav om tvungen konkurrenceudsættelse og udbud – en lang række proceskrav, dokumentationskrav og bureaukratiske krav, og hvis vi var parat til at slække på dem, ville det give nogle helt andre muligheder for udvikling af velfærd og omlægninger i den kommunale økonomi end det, vi ser i dag. Det er regeringen desværre ikke parat til. SF kan ikke støtte forslaget, som det ligger her.