Kommentar:  Tak for det. Allerførst skal jeg jo komme med to beklagelser. Den ene er, at man vil opleve, at det ikke er Venstres EU-ordfører, der står heroppe. Han har desværre andet vigtigt arbejde. Så Folketinget må nøjes med Venstres udenrigspolitiske ordfører i stedet for i den her debat. Og den anden er, at jeg skal hilse fra Det Konservative Folkeparti, som desværre ikke kan være til stede i salen i dag. Men de deler de synspunkter, som jeg nu vil prøve at illustrere. Det er jo rart at have fået sådan frie tøjler til at tale på vegne af to partier. Men først vil jeg holde lidt fast i det, som jeg egentlig også prøvede at få svar på fra Dansk Folkeparti, nemlig hvad det er for en virkelighed, vi lever i, hvor vi oplever en mere og mere foranderlig ikke bare verden, men også Europa. Hvis vi tager fat helt konkret i Brexit, vil jeg sige, at vi meget deler det, som udenrigsministeren og dermed regeringen har skrevet i redegørelsen, nemlig at den fuldstændige uklarhed – om det bliver et såkaldt hårdt Brexit, eller om der kommer en aftale i sidste øjeblik – jo selvfølgelig gør, at en lang række mennesker, men især også virksomheder er rigtig, rigtig nervøse. Og det har regeringen jo så prøvet at løse på forskellige måder. Og det støtter vi fra Venstres side. Vi støtter det, at man bider sig fast i bordkanten og prøver at holde fast i en eller anden form for løsning med vores britiske venner, men samtidig bliver vi jo også nødt til at gøre os det klart, at det dårlige kan ske, nemlig at det bliver det her såkaldte hårde Brexit. Jeg har jo bemærket, at regeringen allerede eller i hvert fald snart vil præsentere den her nye hjemmeside, som virksomheder og andre, der har interesse i britiske forhold, og i hvordan man skal leve efter et eventuelt hårdt Brexit, kan agere ud fra. Men vi synes, til forskel fra andre, at Brexit jo præcis viser, hvordan man ikke skal gøre. Vi synes nemlig, at det er ret, ret tydeligt, at den uklarhed og ikke mindst utryghed, som Brexit har skabt internt i Storbritannien med faldende økonomiske nøgletal, med en lang række mennesker, som ikke ved, om de overhovedet kan få leveret mad efter et eventuelt hårdt Brexit, altså ikke er noget at stræbe efter – det viser det med al tydelighed. Det er absolut ikke noget at stræbe efter. Vi ønsker derimod, at vi stadig væk har et stærkt EU, et EU, hvor vi kan stå sammen om at løse mange af de grænseoverskridende udfordringer, som der er nok af at tage fat på. Et af de konkrete eksempler er jo hele udfordringen med migration, hvor det selvfølgelig på den ene side er meget, meget glædeligt, at vi nu har fået håndteret udfordringen, så antallet af migranter, der kommer til Europa, er faldet til 2015-tallet. Men selvfølgelig er det stadig et meget, meget højt tal. Og derfor er det også stadig væk vigtigt at holde fast i de spor, der er lagt ud, om blandt andet et styrket Frontexsamarbejde, og der vil vi fra dansk side gerne bakke op om det, så vi får både flere grænsebetjente og mere materiel derned, altså skibe, fly og så videre, så vi kan være med til at fortsætte den fornødne og forøgede kamp, der er mod menneskesmuglerne. Men det er jo ikke det eneste. Det andet er, at vi også skal gøre, at hele migrantudfordringen gerne stoppes, inden den overhovedet starter. Og derfor støtter vi også, parallelt med vores egen forøgelse i forhold til hele det udviklingspolitiske i især Afrika, de kræfter, der er i EU, for at man også fra EU's side går ind og styrker, at migrantudfordringen bliver løst der, hvor den opstår, det vil sige især i afrikanske lande. Og der viser det jo igen, at hvis vi står sammen om nogle af de her udfordringer, er det altså også nemmere og bedre og smartere at gøre nogle af de her ting. Så er der forsvarsforbeholdet. Vi har jo været lidt inde på det tidligere i debatten, men vi fra Venstres side er meget, meget bekymrede for, at herre Peter Hummelgaard Thomsens ønskescenarie om Joe Biden som præsident i USA ikke bliver til virkelighed om 2 år, men at Donald Trump-administrationen derimod vil fortsætte de næste 6 år, og at det billede, der er tegnet af Trumpadministrationen, der trækker sig mere og mere ud af den internationale måde at agere på, vil blive intensiveret og måske endda forstærket. Det er vi meget bekymrede over. Derfor synes vi, at vi også bare har brug for – når vi samtidig har et mere og mere aggressivt Rusland, vi oplever et Kina, som agerer, som Kina nu engang gør, og vi samtidig har alle de andre udfordringer med klima, migrantudfordringen, jeg var inde på tidligere, og så videre og så videre – i den kontekst at diskutere, hvad vores forskellige undtagelser gør for at kunne agere i denne verden. Og vi ønsker jo ikke, at vi skal have en folkeafstemning i næste uge eller for den sags skyld næste måned. Jeg er helt enig med de folk, som siger, at det her kræver en voldsomt stor debat og ikke mindst en meget, meget klar og konkret tale til vælgerne om, hvad grunden er til, at vi eventuelt skulle fjerne nogle af de her undtagelser. Men den debat er også bare nødvendig at tage allerede nu, og derfor er det her sådan lidt et forsøg på at række hånden ud til i hvert fald de EU-venlige partier, som der heldigvis er flest af. Lad os nu sammen tage den her debat. Lad os nu sammen de næste år begynde at diskutere, hvad det er for et Europa, vi gerne vil have. Og der er det, at vi i hvert fald allerede på forhånd vil hilse det meget velkommen, hvis andre også vil gå med i den her debat. Så vil jeg slutte af med at sige, at vi skal være nogle af de første til at sige, at vi er meget store fortalere for et EU-samarbejde. Betyder det, at alt, hvad der foregår i EU, er vi lykkelige og glade for – sådan hallelujaagtigt? Nej, det er vi på ingen måde. Der er rigtig mange konkrete udfordringer, også internt i EU-samarbejdet. Det kunne vi tale meget længe om, og det gør vi også, men der er stadig væk absolut massive fordele, der overtrumfer ulemperne, og derfor kan vi ikke se noget alternativ til et fortsat tæt EU-samarbejde, hvor vi sammen forhåbentligvis kan løse nogle af de mange udfordringer.

Svar:  Der må jo være sket noget med Det Konservative Folkeparti, siden de skiftede EU-ordfører, og siden de sådan kan abonnere på alle Venstres europapolitiske synspunkter, og det er en skam, at vi ikke får lejlighed til at debattere det ved den her lejlighed. Måske man skulle indkalde til en forespørgselsdebat med det ene formål at få fremlagt det. Det korte af det lange er, at jeg egentlig godt ville spørge herre Michael Aastrup Jensen til den situation, der var i juni 2018, hvor regeringen indkasserede fire nederlag på det sociale område i forhold til indeksering af børnefamilieydelse, dagpenge til grænsependlere og dagpenge til vandrende arbejdstagere og endelig i spørgsmålet om orlovsretten. Nu er der jo sket det, at Østrig rent faktisk har gennemført den indeksering, som man havde varslet, altså taget sagen i egen hånd og har sagt: Det vil vi ikke finde os i, vi gennemfører den ene vej. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvor lang tid der skal gå med, at vi taber den ene sag efter den anden på det område, før Venstre vælger at følge samme vej, som Østrig har valgt.