kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Det bringer mig lidt videre til det næste. Jeg spurgte ind til, om det var en australsk model, som regeringen i samarbejde med andre lande på et eller andet tidspunkt ville tilnærme sig, og jeg vil sige, at den australske model jo virkelig vil tage luften ud af den her forretning, som nogle menneskesmuglere har ved at transportere hertil, fordi folk, der så ville komme hertil, ville vide, at der sådan set ikke er nogen grund til at benytte de her menneskesmuglere, for vi får alligevel ikke lov til at blive. Jeg havde håbet, at ministeren ville bekræfte, at det var i den retning, man ønskede at gå. Nu synes jeg, det blev en noget mild løsning i stedet for, for så siger man, at nogle skal sendes tilbage, nogle skal blive. Det fremgik af debatten i Folketingssalen i går, at nogle skal integreres og formentlig aldrig kommer hjem igen, så er der ikke behov for at gå langt hårdere til værks? Lad mig bare minde om, at for et år siden førte Venstre valgkamp for en straksopbremsning, men nu må man så tage til takke med en stigning på, jeg tror 43 procent, hvis ikke jeg husker helt galt.

Svar:  Jeg tror også, man skal være fair og sige, at de opstramninger, som vi har gennemført sammen med Dansk Folkeparti, jo har haft en virkning. For hvis man kigger på landene omkring os, vil man se, at Tyskland har haft en stigning på cirka 130 procent i antallet af asylansøgere fra 2014 til 2015, at Sverige har haft en stigning på 100 procent, nordmændene en stigning på 160-170 procent, så vidt jeg husker det, finnerne over 700 procent, næsten 800 procent, men fra et lavt niveau. Når vi så har haft en stigning på lidt over 40 procent, er det selvfølgelig, fordi opholdsvilkår betyder noget, men der er også andet, der betyder noget. Jeg synes bare, man skal anerkende, at de opstramninger, vi har gennemført, rent faktisk har virket, men så længe der ikke er styr på de ydre grænser, og så længe man ikke får tilbagesendt de migranter, der ikke har ret til at være i Europa, vil vi fortsat være presset, for dem, der kommer til Europa, er jo ikke alle sammen flygtninge, der er masser af migranter imellem også.
Kommentar:  Tak for det. Det er jo interessant, at man ikke kan få et svar fra statsministeren på, hvad der sker på vej ned ad den trappe, for det er jo kerneeksemplet på, at det, som statsministeren har bevæget sig ud i her, er uladsiggørligt. Det er uladsiggørligt at være statsminister oppe i mødelokalet på første sal og så trylle sig selv om til en privatperson på vej ned ad trappen. De fiskere, der fulgtes med statsministeren på vej ned ad trappen, har da ingen anelse om, at statsministeren er blevet privatperson på vej ned ad trappen. Formanden for fiskeriforeningen i Thyborøn har over for Danmarks Radio klart tilkendegivet, at det, at man fik det omtalte møde i Thyborøn, hang sammen med, at man donerede penge til LøkkeFonden, og at man deltog i det her torskegilde. Mener statsministeren, at den her fiskeriforeningsformand taler usandt i den her sammenhæng?

Svar:  Jeg er en meget tilgængelig statsminister. Jeg siger ikke ja til alle invitationer, for det tillader min kalender ikke, men jeg opstiller ikke nogen særlige vilkår for at tage imod en invitation. Der er intet som helst odiøst i, at jeg som statsminister på baggrund af en henvendelse fra et medlem af Venstres folketingsgruppe stiller mig til rådighed for en drøftelse med nogle erhvervsfolk. Det er der en stribe eksempler på at jeg har gjort, og sådan skal det jo også være. Skulle det så betyde, at jeg derudover ikke må engagere mig i noget? Selvfølgelig betyder det ikke det, og nu gentager jeg mig selv: Jeg har været fuldstændig åben omkring, at jeg i 2012 stiftede en fond – en fond, jeg i dag ikke har nogen indflydelse på, men som jeg har et engagement i, ligesom jeg har et engagement i mange andre samfundsanliggender.  (Formanden  (Pia Kjærsgaard): Man skal overholde taletiden!).
Kommentar:  Vi skal nok hjælpe jer med den vejpakke. Det er ikke det, der er sagen i dag. Det, jeg spørger til, er: Hvordan agter man at bruge det vindue, som brexit skaber, for så at skabe en situation, hvor Danmark kan tage noget beføjelse tilbage? Jeg har nævnt en stribe områder, hvor det er regeringens – forstår jeg i hvert fald – politik, at EU ikke skal bestemme. Og så har vi en udenrigsminister, der sidder her med foldede hænder og siger: Uha, vi skal sandelig ikke rokke for meget med båden, for danskerne vil have fælles regulering, når det gælder skat og klima. Det er jo ikke det, vi taler om. Vi taler om der, hvor danskerne ikke ønsker fælles regulering. Er det virkelig rigtigt, at ingen i regeringen agter at gøre noget som helst for at tage den beføjelse tilbage?

Svar:  Jeg er da glad for, at spørgeren støtter, at vi laver en ambitiøs vejpakke, og at vi gør en indsats i forhold til klimaet. Man kunne jo godt nogle gange være i tvivl om, hvorvidt det er en helhjertet støtte. Jeg tror, at det, som borgerne i den grad forventer, er, at vi leverer konkrete resultater. Der har tidligere været – det ved spørgeren udmærket, for jeg ved, at spørgeren kender sin EU-historie – lange diskussioner om traktatændringer, forfatningstraktater og så videre, som nogle fortabte sig i, mens de store problemer voksede sig større ude i virkeligheden. Lad os løse virkelighedens problemer. Og jeg er glad for det, hvis det, spørgeren siger i dag, er, at det skal vi gøre sammen.
Kommentar:  Nej, det er faktisk helt forkert. For det er i dag muligt at undlade at oplyse faderens navn, hvis der er helt særlige forhold, som gør sig gældende, og det er jo eksempelvis vold. Så det er da et meget reelt spørgsmål, og så kunne det være rart, hvis SF også havde et helt konkret svar på den problemstilling, at der er nogle kvinder, som kan ende med at blive presset ud i en abort for simpelt hen at undgå, at den voldsmand, de tidligere har været sammen med, får kendskab til det barn og dermed også får en ret, så vedkommende vil tiltvinge sig retten til at være sammen med det barn og være en del af det barns liv.

Svar:  Så er vi lige præcis tilbage ved det spørgsmål, jeg stillede den konservative ordfører, da den konservative ordfører stod her, hvor jeg står nu, nemlig om den konservative ordfører helt er modstander af, at der skal være en frist på 6 måneder. For det er jo fuldstændig den samme problemstilling. Den kvinde, der har været udsat for vold, kan også inden for de første 6 måneder risikere, at faderskabet omgøres, fordi det er sådan, grænsen er i dag.  Og ja, der er alle mulige tænkte eksempler, der kan bringe alle mulige mennesker i alle mulige klemmer, og det er også derfor, at jeg her anerkender, at det er kompliceret, og at det er et problemfyldt felt, men jeg anerkender ikke, at vi ikke skal lade lovgivningen følge den bioteknologiske udvikling. Og det er derfor, det er min store glæde, at et stort flertal af Folketingets partier anerkender, at der skal kigges på lovgivningen i den her forbindelse.
Kommentar:  Det er jo ikke konstruktionen, det vedrører, så længe konstruktionen overholder de aftaler, som er lavet, mellem Danske Regioner og Tandlægeforeningen om 51 pct.s ejerskab. Men det, de skal følge, når det gælder kvalitet – og hvor styrelsen jo også i forhold til tilsynet skal have et fokus – er jo, om klinikkerne lever op til den lange række af lovgivningsmæssige krav, vejledninger og anbefalinger, som netop skal sikre en høj kvalitet. Og der skal klinikkerne blandt andet følge gældende overenskomst såvel som Sundhedsstyrelsens kliniske retningslinjer. Det er jo det, der bliver fulgt op på om de gør – og dermed på, om kvaliteten er god nok, og om borgerne kan være trygge ved at lægge sig i tandlægestolen hos den enkelte tandlæge.

Svar:  Jeg vil gerne spørge kort og godt om det, som ministeren var lidt inde på: Har man været inde at se på de konstruktioner og sagt, at de er helt i overensstemmelse med overenskomstmæssige ting osv.?
Kommentar:  Tak for det. Jeg vil gerne spørge ordføreren, om vi ikke i et samfund, hvor vi har svært ved at få skattekronerne til at gå op med udgifterne, må stille spørgsmålet om, hvorvidt der er en grænse for, hvor dyrt man kan betale en ordning, som næsten ikke bliver brugt. Her relaterer jeg til ordførerens bemærkning om den kommunale tandplejeordning, som altså vitterlig ikke bliver brugt af ret mange, men som koster penge at administrere. Er der ikke en grænse for, hvad en ordning, som næsten ikke bliver brugt, må koste?

Svar:  Der er nok en grænse, men som Venstres ordfører også var inde på, har det meget at gøre med, at der også skal være det frie valg. Og der er altså en gruppe mennesker og borgere, som har rigtig, rigtig god brug for det her, og som har haft rigtig dårlige erfaringer og som har brug for den sikkerhed, der er i at kunne vælge frit, også i den private sektor.
Kommentar:  Jeg tror, vi må indse, at verden forandrer sig hele tiden, og at det gør det kriminelle billede også. Kunsten er så, at vi som samfund reagerer mod det og ikke bare lader stå til. Det er jo det, vi har gjort i fællesskab med hensyn til hele bandesituationen. Altså, vi kan begge to huske, da det gik helt vildt for sig på Nørrebro. Det tog også noget tid, for en ting er, at der bliver skudt, men så skal man også finde ud af, hvem der har skudt, og man skal have taget folk ud, og der skal efterforskes. Det tager noget tid, men så får man dem også ud, og så skal de sidde lang tid i fængsel. Og vi kan jo se, at banderne lige nu er virkelig pressede, fordi vi har smidt over 400 bandemedlemmer i fængsel.

Svar:  Det har vi også glædet os over fra Dansk Folkepartis side, og det er jo alt sammen glædeligt. Man kan altid diskutere, om det er bander, om det er et kriminelt miljø, eller hvad det er, men jeg må så bare konstatere, at de, der oplever, at der bliver skudt i deres lokalområde, hvad enten det er i Oksens Kvarter, Bækgården eller på hjørnet af Roskildevej og Albertslundvej på Vestegnen, jo føler det ekstremt intimiderende. Jeg må sige, at jeg også kommer i de områder normalt, nærmest på daglig basis, og det er utrolig intimiderende at have en opfattelse af, at man skal kigge sig over skulderen for at være sikker på, at der ikke pludselig kommer en bil og plaffer en nederst Så hvad er det for et budskab, justitsministeren egentlig vil give til de her borgere? Jeg kunne konstatere, at der var en betjent, der konkret på et spørgsmål om, om man mente, om ens datter kunne gå ud om aftenen, svarede: Ja, ja, det skal hun da bare gøre. Det synes jeg er et mærkeligt råd at give.
Kommentar:  Det var i hvert fald ingen rosende tale, herre Mogens Jensen kom med i forhold til præsident Bush – det synes jeg at jeg kunne høre. Jeg synes, at det var, ligesom om der var en mistillid til den daværende præsident, og det er derfor, jeg er nødt til at få svar på, hvordan det er lige nu. Nu har vi fået en ny præsident i USA. Det er ikke længere Bush, det er præsident Obama. Stoler Socialdemokratiet på USA under Barack Obamas ledelse – ja eller nej? Jeg synes, det må være let at svare på.

Svar:  Jamen der er da ingen tvivl om, at den politik, præsident Obama har lagt frem, synes vi er langt mere konstruktiv i forhold til den måde, verden ser ud på, og i forhold til at løse de problemer, verden står over for, end den, som præsident Bush stod for. Sådan er det. Jeg har da også bemærket, at præsident Obama har udtalt sig klart og tydeligt om lige præcis den type aktiviteter, som vi er ved at finde ud af om Danmark har været med til at støtte, nemlig hvorvidt fanger er blevet transporteret rundt i verden til tortur i specielle fængsler, hvilket er helt uacceptabelt. Det kan vi selvfølge hverken acceptere at en Bushregering står bag eller en Obamaregering står bag.
Kommentar:  Tak til formanden, og tak til ordføreren for sine bemærkninger. Først og fremmest: Kan ordføreren ikke forholde sig til, om omprioriteringsbidraget, den ene procent, betyder, at kommunerne så er fuldstændig fritaget for i øvrigt at effektivisere i deres almindelige drift? Jeg ved jo, at herre René Christensen i øvrigt selv er en erfaren kommunalpolitiker, så det regner jeg selvfølgelig med at man kan svare på. Altså, er man helt fritaget for derudover at skulle effektivisere? Det er det ene spørgsmål. Det andet spørgsmål er: Hvilke konkrete værktøjer vil man egentlig stille til rådighed for kommunerne, for at de så rent faktisk kan finde disse 2,4 milliard kroner i konkrete effektiviseringer? For jeg går ud fra, at man anerkender, at kommunerne også er nødt til at have værktøjer til at kunne gennemføre de her effektiviseringer.

Svar:  Først vil jeg sige, at vi i Dansk Folkeparti anerkender, at selv om man siger 1 procent og det ikke lyder af ret meget, er det her selvfølgelig ikke noget, de bare sådan lige kan gøre derude. 2,4 milliard kroner fordelt på 98 kommuner er selvfølgelig en opgave, man er stillet over for. Vi anerkender også – vi håber det selvfølgelig, og vi ved, det sker derude – at kommunerne hver dag arbejder på, hvordan de får mest for deres penge, hvordan de får mest velfærd, hvordan de får mest uddannelse, hvordan de får mest for det derude. Det er jo et hjul, der løber rundt hele tiden, uanset om der er omprioriteringsbidrag eller andet. Det, vi bare siger, er, at når der ikke er mulighed for at lave en udligningsreform – og det var sådan set det, der egentlig var ønsket fra Dansk Folkepartis side – så mener vi faktisk, at omprioriteringsbidraget kan være et rigtig godt bidrag til det. Vi anerkender, at det her er en opgave, kommunerne er stillet over for. Vi siger ikke til kommunerne, at det her bare er super nemt, men det kan godt lade sig gøre at lave en omprioritering på 1 procent derude i kommunerne.
Kommentar:  I forhold til de 5 milliard kroner, som vi har sat op som ramme, der igennem målrettede skatte- og afgiftsstigninger kan bidrage til finansieringen af bedre velfærd, vil det helt klart fremgå af vores finanslovændringsforslag, hvordan de her skatter og afgifter vil blive skruet sammen. Det vedrører også de afgiftsstigninger på usunde fødevarer. Det vil helt klart fremgå, hvordan de bidrager til finansiering af for eksempel bedre sygehuse i forbindelse med finanslovfremlæggelsen. Hvad angår spørgerens andet spørgsmål om, hvorvidt der er taget hensyn i provenuberegningerne for adfærdsændringer, er svaret, at vi anvender de beregningsmetoder, som er anerkendt, og som den tidligere regering også benyttede sig af.

Svar:  Tak. Jeg går ud fra, at man så regner med, at jo større afgiftsstigning, jo større påvirkning af befolkningens sundhed. Kan ministeren så løfte sløret for, hvor store afgiftsstigninger det er, man opererer med, eksempelvis på fedtafgiften og på afgiften på øl?
Kommentar:  Tak. Forventer ministeren, at en forhøjelse af afgifter på cigaretter, usunde fødevarer, øl og vin vil føre til en stigende grænsehandel?

Svar:  Det kan bestemt ikke afvises, at afgiftsforhøjelser på de af spørgeren nævnte varer i et vist omfang kan føre til øget grænsehandel, og derfor er det jo også, når vi i regeringen vurderer muligheden for at forhøje afgifterne på usunde varer, at det er helt afgørende, at vi tager hensyn til grænsehandelen, i det omfang det er nødvendigt, særlig fordi det i sidste ende vil have en effekt på indtægterne fra afgiftsforhøjelserne. Man skal derudover tænke på, at sundhedseffekterne, som vi ønsker at opnå med afgiftsforhøjelserne, jo kun kan opnås, hvis forbruget af usunde varer rent faktisk falder, og ikke hvis afgiftsforhøjelserne modsvares af en tilsvarende stigning i grænsehandelen og dermed et uforandret forbrug. Når det så er sagt, er det regeringens intention at forhøje afgifterne på usunde varer, for det første for at forbedre befolkningens sundhed og for det andet for at sikre en ansvarlig finansiering inden for en ramme på 5 milliard kroner i 2012 og 2013, som blandt andet kan sikre, at vi får bedre fælles sygehuse. Det fremgår i øvrigt også rimelig klart af regeringsgrundlaget. Til sidst vil jeg blot tilføje, at afgiftsforhøjelser på cigaretter og usunde varer også indgik i den tidligere regerings skattereform, forårspakke 2.0, så spørgerens parti er ikke helt ubekendt med tankegangen.
Kommentar:  Det er jo rigtig nok, at der har været nogle voldsomme kontraster. Den største kontrast har jo nok været, at Venstre, hver gang de haft muligheden for at gå ind og diskutere skat, sådan set ikke har koncentreret sig om dem, der har de laveste lønninger. Da Venstre sad for bordenden som statsministerparti i 2009, lavede man jo en skattereform, som gav de største skattelettelser til de allerrigeste. Da beskæftigede man sig ikke så meget med dem, der havde de laveste indkomster. Og da Venstre troppede op til skatteforhandlinger med os i 2012, havde Venstre på ingen måde travlt med at kigge på beskæftigelsesfradraget. Næh, igen foreslog de lempelser i topskatten. Så det er rigtigt, at der er store kontraster. De ligger hos Venstre, fordi man, hver gang man har haft mulighed for at ændre på skatten, så har været koncentreret om de største indkomster og ikke de laveste indkomster. Heldigvis var det så os, der sad i regering på det tidspunkt, og vi foreslog det med at øge beskæftigelsesfradraget, også for de enlige forsørgere. Og det er jo derfor, det er der nu; det er ikke, fordi Venstre forlangte det på nogen måde. Så har jeg godt lagt mærke til, at Venstre er gået ind i den her debat om, hvorvidt det kan betale sig at være på arbejdsmarkedet, når man er på kontanthjælp. Jeg glæder mig over, at Venstre indser, når de har sagt forkerte tal. I lang tid rejste Venstre jo rundt med, at man skulle tjene 35.000 kroner, for at det kunne betale sig at arbejde. Det passede så ikke. Det passede ikke, at par, hvor begge var på kontanthjælp, skulle tjene 35.000 kroner, for at det kunne betale sig at være på arbejdsmarkedet. Det rigtige tal var 16.200 kroner, immer væk en meget stor forskel. Men det glæder mig, hvis Venstre nu igen, fordi man har et lidt afslappet forhold til nogle af de her tal, må æde et af sine egne tal og anerkende, at de 35.000 slet ikke var 35.000 – det var tværtimod 16.200.

Svar:  Nu var de tal jo rigtige, da vi brugte dem. Jo, det var de. Det er jo rigtigt, som statsministeren siger, at vi takket være de aftaler, vi har lavet sammen, har forbedret situationen lidt, så der er en gevinst på 1.000 kroner, hvis man får et job med en løn i størrelsesordenen 16.000-17.000 kroner De 1.000 kroner bliver så i øvrigt ved med at være der. Om man tjener 17.000 kroner, 18.000 kroner, 19.000 kroner, 20.000 kroner, 21.000 kroner, 22.000 kroner, 23.000 kroner og deropad, bliver gevinsten ved med at være den samme. Skal man op og have en gevinst på for eksempel 1.500 kroner, skal man op og tjene et beløb i størrelsesordenen 35.000-36.000 kroner Det, jeg nu bare spurgte om, var, at nu udtrykker statsministeren den her glæde ved, at der er en gevinst på 1.000 kroner Det svarer altså til 6 kroner i timen. Derfor spørger jeg bare igen: Synes statsministeren, at en gevinst på 6 kroner i timen ved at komme i beskæftigelse frem for at være på kontanthjælp er en tilstrækkelig stor gevinst?
Kommentar:  Det synes jeg da er et udmærket tilsagn at tage med. Jeg havde selvfølgelig håbet, at vi havde kunnet komme endnu længere, men jeg synes, det er godt, at der ligesom er en åbning for, at der kan være den dialog. Jeg vil sige, at i forhold til hvilke omkostninger der er ved det, må Finansministeriet, altså staten, jo på en måde have regnet med, at de her borgere ville få udbetalt de 100.000 kroner, og dermed allerede have budgetteret med, at der var den her pågældende omkostning. For det, der er tale om, er, at der er nogle, der faktisk er kommet ind under ordningen og har haft de indtægter og lavet det arbejde, der skulle til, for at få det her nedslag, men som simpelt hen for sent får rettet i timeopgørelsen.

Svar:  Jeg vil give det tilsagn, at det vil vi kigge på – jeg kan jo ikke love andet. Og det er sådan det udgangspunkt, jeg har, når borgere er i klemme. Uanset om det er i den konkrete sag, som herre Jesper Petersen kommer med, eller om det er andre, så kigger vi på, om det er rimeligt. Hvis det ikke er rimeligt, ser vi, om vi kan finde en løsning på det. Men der er en udfordring i det her – i forhold til økonomien handler det jo ikke så meget om pengene, der skal udbetales, tror jeg – altså, det handler om, at hvis man går ind i det rum, så er den myndighed, der skal stå for det, nemlig ATP, jo forpligtet til at behandle borgerne ens. Og så skal man lige overveje, hvad omkostningerne ved det er. Men der må vi jo se på, om det er muligt at stille os på borgernes side. Det er et i hvert fald et godt  borgerligt udgangspunkt.
Kommentar:  Jamen for at kunne give et retvisende svar på det spørgsmål, bliver man jo nødt til at have alle nuancerne med. For spørgeren ved godt, at de nedsatte sociale ydelser, der tidligere gjorde sig gældende på kontanthjælpsområdet, kom til at omfatte en meget, meget stor og meget varieret gruppe af mennesker, hvor nogle kan honorere de forpligtelser, vi lægger på bordet foran dem, og kan svare på dem, og andre ikke kan. Fra regeringens side synes vi fortsat – og det står jeg meget gerne ved også i dag – at det var og ville være et problem, at man bare systematisk satte menneskers ydelser ned uden at have blik for, om det er folk, der kan gå ind på arbejdsmarkedet eller ej. Og det gælder for kontanthjælpsloftet, som det gælder andre steder. Men det ændrer jo ikke på, at vores mål altid skal være at sikre, at der er et ordentligt forsørgelsesgrundlag, som mennesker kan leve på, hvis de bliver ramt af arbejdsløshed eller bliver syge. Ja, det skal kunne betale sig at arbejde, og vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at nå derhen, hvor det kan betale sig at arbejde for så mange som overhovedet muligt. Og heldigvis er vi jo i den situation, at det kan det for langt, langt de fleste lønmodtagere på vores arbejdsmarked.

Svar:  Men når ministeren siger, at vi skal gøre alt, hvad vi kan, så står det jo i modsætning til, at regeringen som noget af det første fjernede kontanthjælpsloftet. For det har jo netop ført til, at man ikke har økonomiske incitamenter til at finde et arbejde, når man er en familie, hvor begge forældre er på kontanthjælp – selvfølgelig under den forudsætning at de kan arbejde, det er klart. Men her taler vi om, at et kontanthjælpsloft er fjernet, og at man nu skal ud at finde sig et job til 35.000 kroner om måneden. Og så er spørgsmålet igen: Har det, at man har fjernet kontanthjælpsloftet, ført til øget økonomisk incitament til at finde et arbejde, eller har det ikke ført til et øget økonomisk incitament til at finde sig arbejde?
Kommentar:  Jeg synes, det er nogle mærkelige spørgsmål, som ordføreren stiller. Jeg tager lige noget at drikke. Jeg ved ikke, om ordføreren har fået noget at drikke i dag, men jeg synes for at være helt ærlig, at det er nogle meget mærkelige spørgsmål. Jeg synes, det er useriøst, og jeg gider ikke at svare på dem. Jeg synes, det er en mærkelig måde at føre en debat på at skulle køre det der Saxo Bank-pjat hele tiden. Jeg har ikke mere at sige til det.

Svar:  Jamen jeg spurgte sådan set ganske enkelt, om det kan passe, at det er skatteyderne og staten, der skal betale, hvis en spekulantbank går nederst Ordføreren sagde, at vi skal begrænse tabet. Så spørger jeg bare: Skal staten overhovedet hænge på et tab, hvis en spekulantbank går ned?