Kommentar:  Hvis fru Meta Fuglsang vil gøre sig den ulejlighed at kigge i den seneste aftale, for eksempel om kommunernes økonomi for 2011, så står allerede på side 1 en lang række af de ting, som vi selvfølgelig er med til at tage ansvaret for ved at stemme dem igennem her i Folketinget. Det er blandt andet, at vi har gennemført kravet om halvårsregnskaber i kommunerne, og vi har også krævet en styrket budgetopfølgning. Og samtidig sikrer vi, at der skal være en øget grad af decentral individuel modregning, hvis ikke kommunerne sørger for ikke at bruge flere penge end dem, der er til rådighed i den samlede pose penge. Det er sådan set grundlæggende ting. Det gør man jo overhovedet ikke for at genere borgere eller for at genere kommuner og kommunalpolitikere, men man gør det, fordi man over de sidste mange, mange år kan se, at der så at sige ikke har været et eneste driftsår, hvor der ikke har været massive milliarderoverskridelser på kommunernes budgetter. Det kunne godt gå i nogle år, da vi havde overskud i Danmark og i den danske samfundsøkonomi, men i år, hvor vi kan se, at det bliver sværere at få økonomien til at hænge sammen, er det vigtigt, at budgetterne ikke bare er budgetter – de skal også kunne måles og vejes, når årsregnskaberne kommer ud, når året er gået. Derfor er det vigtigt, at vi gennemfører de her økonomiske ændringer, som faktisk gør, at kommunerne får det langt, langt bedre og bedre kan styre deres økonomihåndtering.

Svar:  Det er en meget spændende og meget vigtig debat, vi har i dag, om kommunernes økonomi og selvstyre og om de muligheder, de har for det. Der er en tæt sammenhæng mellem det, der er den offentlige og den private sektor. Den offentlige sektor er grundlaget for, at den private sektor kan få en sund og god vækst. Hvis man ikke havde et godt offentligt tilbud, når det handler om skole, uddannelse, sundhed og infrastruktur, så var der heller ikke en privat sektor, som havde de vækstmuligheder og funktionsmuligheder, som ville give den bedst mulige private sektor. Den afhængighed, den gensidighed, mellem den offentlige og den private sektor, altså at den private sektor skaber det, som skal til, for at vi har økonomi, og at den offentlige sektor skaber mulighederne for vækst i det private, bliver tit overset eller bliver i hvert fald undervurderet, og det er en holdning til den offentlige sektor, som vi desværre tit ser fra de borgerlige partiers side. Det er vigtigt for hele samfundet, at de offentlige ydelser fungerer rigtigt, og derfor er det selvfølgelig også vigtigt, at der økonomisk og med hensyn til selvstyret er ro på det. Hvad er virkeligheden nu efter 10 år med en borgerlig regering? Virkeligheden er, at den offentlige sektor, herunder kommunerne, tit bliver nævnt som noget, der skal begrænses og bekæmpes i stedet for noget, der faktisk skal have gode vilkår. Og det er en stor hæmsko for at få en ordentlig økonomi og et ordentligt selvstyre her. Det, vi har set fra regeringens side, er forsøg på nogle frikommuneforsøg, som er nogle små krusninger. Det er vigtigt at have frikommuneforsøg, men det, vi har set nu, er en ordning, hvor nogle få kommuner får lov til på et meget begrænset område efter meget nøje forhandlinger at blive frigjort for nogle bestemte regler, i stedet for at alle kommuner får fjernet det dynd af bureaukrati, som er lagt igennem de sidste 10 år. Det, vi ser, er et forsøg på at styre den offentlig økonomi ved at lave budgetlofter, ved at lave nogle tvungne modregninger, ved at lave dummebødesystemer, hvis man ikke overholder de økonomiske rammer, der er sat. Det er noget, som er udtryk for en negativ tilgang til at få styr på de økonomiske rammer for den offentlige sektor. Det, vi senest har set, er et lovforslag, der bemyndiger ministeren til at bestemme, hvor meget kommunerne skal konkurrenceudsætte, og på hvilke områder det eventuelt skal ske. Det er altså endnu en snæver ramme for, hvad man må. Det, vi gerne vil have, er, at man kigger på den offentlige økonomi, den kommunale økonomi, som noget, der selvfølgelig skal være i balance, men også som noget, der skal have rimelige rammer. Der er to måder at skabe et økonomisk råderum og et handleråderum på. Den ene er selvfølgelig decideret at tilføre penge, altså at have en vækst i den offentlige sektor. Den anden mulighed er at gå ind og se på, hvordan kommunerne har mulighed for at bruge de midler, de har, altså om man kan foretage en afbureaukratisering, og om man kan foretage omorganiseringer i den offentlige sektor, så der bliver et større råderum. Jeg er ikke i tvivl om, at et af de steder, hvor der er en afgørende forskel på den nuværende regering og oppositionen, som vi er nu, er den villighed, man har til at give råderum på andre måder end ved at give penge direkte. Det, SF er optaget af, er at skaffe en egentlig afbureaukratisering, det vil sige at gå ind og kigge på, hvordan man kan lave en egentlig afbureaukratisering af kommunerne. Vi er parate til at gå længere end det, regeringen har lagt frem indtil nu, for vi er parate til at gøre kommunerne fri for tvungen konkurrenceudsættelse. Vi er parate til at gøre kommunerne fri for en lang række af de kontrolforanstaltninger, der er. Og vi er parate til at gå ind og kigge på at skabe mere kommunalt selvstyre og på den måde få en bedre udnyttelse af ressourcerne. Vi er klar over, at der er en stor og afgørende forskel på, hvor langt man er parat til at gå. Jeg har ikke nævnt – heller ikke, selv om det blev sagt heroppefra tidligere – at det, regeringen kommer med, er nogle små forslag, man ikke kan bruge til noget. Det, jeg har sagt, er bare, at det ikke er ambitiøst nok. Når man kommer med frikommuneforsøg, altså med små forslag til, hvad kommunerne må; når man kommer med afbureaukratiseringsforslag, som er en række forslag, som er små og konkrete, så siger jeg bare, at det ikke er ambitiøst nok. Hvis kommunerne skal have en økonomi, der hænger sammen på sigt, er man nødt til at skabe mulighed for en vækst – vi har foreslået 1,4 procent de første 4 år og så 0,8 procent – men også, at man skaber mulighed for at lave råderum inden for den ramme, der er, ved at ændre på de regler, vi har. Det vil være rart at få en reel diskussion af, hvor meget råderum der kunne skabes på den måde, og det, jeg gerne ville have at regeringspartierne og Dansk Folkeparti var klar til at svare lidt mere på under debatten her, var, hvor meget råderum man er parat til at give kommunerne, hvor meget frihed man er parat til give kommunerne, og så snakke om det. Det, det handler om, er selvfølgelig at slippe noget af den kontrol, der er. Vi har set eksempler på kampen om dagsordenen om, hvem der er værst i det her, altså om det er kommunerne, eller det er regeringen. Vi har ud over lovforslaget, der skal give ministeren bemyndigelse til at sætte rammer for det, set en lidt uværdig diskussion om lukkedage, hvor kommuner, der har lavet lukkedage, bliver skældt ud af ministeren, fordi man misbruger den her mulighed for lukkedage, i stedet for at det anerkendes, at når der laves så stramme økonomiske rammer for kommunerne, så er det nødvendigt at give kommunerne det råderum til for eksempel at lave lukkedage. Jeg kan se, at jeg ikke har mere tid.