kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Tak. Jeg har også haft en forespørgsel over for den foregående minister og ministeren før det, nemlig den socialdemokratiske minister, så jeg har selvfølgelig også hørt argumenterne før. I forhold til historikken – det var ministeren også inde på – satte Naturstyrelsen jo i august 2014 gang i en større miljøundersøgelse i Øresund, der skulle se på konsekvenserne af sandsugningen. Den blev offentliggjort her i starten af 2016, og den viser, at indvindingen har påvirket havmiljøet i Sundet negativt på flere punkter. Ministeren siger, at hovedstadsområdet har brug for sand og grus og så videre, og det er jo også rigtigt nok, men hvis man følger brandmandens princip om at redde det mest værdifulde først, må man sige, at Øresund er noget helt særligt og værdifuldt. Der er måske nogle, der er ældre end mig, som husker Øresund som Pløresund, men der er jo sket virkelig meget siden da, blandt andet også på grund af forbuddet mod trawl, og det er derfor, jeg vil stille ministeren et spørgsmål om det. Hvis argumenterne for eksempel er økonomiske, altså i forhold til at hente sand og grus andre steder, så kan vi sige, når vi ser på de omkostninger, der er, som er vurderet til cirka 10 million kroner årligt, og når vi ser på de bygge- og anlægsprojekter, der er, at det er i en mindre skala. Og vi har jo hørt et opråb fra biologerne, fra fiskerne og fra en række organisationer – som ministeren også har modtaget breve fra – som går på, at man er meget, meget bekymret for Øresund, fordi det er så specielt et område med en stor grad af biodiversitet. Hvorfor er det så, at de råstoffer, som vi har brug for, ikke kan hentes andre steder end i det farvand, som er så værdifuldt for os, og som jo også har en stor indvirkning både for kystfiskeriet og for turismen? For det er jo noget helt særligt at have et så værdifuldt farvand så tæt på en hovedstad.

Svar:  Tak for spørgsmålet, og tak for ordet, formand. Det er nu min opfattelse, at turismen ikke bliver mærkbart influeret af, at vi laver råstofindvinding i Øresund. Til det andet forhold om transport og økonomi vil jeg sige, at hvis man vælger at bruge den råstofmængde, der skal til, for at hovedstaden kan udvikle sig, hentet andre steder fra, så vil der jo ske en miljøbelastning fra for eksempel transport, og der vil kunne være støjbelastning. Der ville være områder, for eksempel det sjællandske opland, der skulle levere råstoffer, som ville blive påvirket af en øget lastbiltransport. Så der vil jo altid være udfordringer ved det her. Når man så laver råstofindvinding til havs, i det her tilfælde i Øresund, kan man sejle råstofmængden ind, og dermed kan man sikre, at det ikke belaster vores transportnet andre steder. Og så mener jeg faktisk, at der er taget et sagligt hensyn til fiskeriet i det her forhold.
Kommentar:  Kommissæren fik også sagt i det her interview, at tiden var inde til gradvis at returnere til et fuldt fungerende Schengensystem. Jeg vil bare høre: Er det regeringens holdning, at det her Schengensystem nogen sinde har fungeret? Altså, det er mit indtryk, at den her ydre Schengengrænse jo har stået åben i rigtig mange år. Det var bare i efteråret 2015, at man sådan for alvor fik syn for sagen, men altså at den i mange år har stået åben. Det eneste land, der formentlig sådan aktivt har lagt sig i selen for at overholde de her regler, er Ungarn, der jo har taget konsekvensen og bygget et hegn op til Serbien. Er det så en fair måde, EU-systemet har forsøgt at udskamme det her hegn på?

Svar:  Jeg kan i hvert fald skynde mig at sige, at jeg ikke umiddelbart ser hegn som løsningen. Jeg ser umiddelbart, at løsningen i første omgang må være at arbejde på at få de ydre grænser til at fungere. Men indtil vi, kan man sige, får et reelt funktionsdygtigt grænsesystem udadtil, så bliver vi jo nødt til i en periode at have grænsekontrol til Danmark. Sådan ser jeg på det.
Kommentar:  Det ville jo så være en blankoindrømmelse. Jeg aner ikke, hvad der nu blev spurgt ind til, som jeg skulle udtrykke mig positivt om, så det vil måske være lidt farligt bare at sige, at jeg forholder mig åbent. Men det gør jeg i hvert fald i forhold til alle forslag, der relaterer sig til, at vi tager den her kamp, der kæmpes internt i vores eget samfund, op og tager den alvorligt. Noget af det, som nok smerter os alle sammen mest, og som også er svært rigtig at få greb om, fordi vi er et fredeligt folkefærd – man siger om os danskere, at vi ikke tager en kniv i den ene hånd, uden at vi har en gaffel i den anden hånd – er overhovedet ligesom at gribe forståelsesmæssigt, at der er mennesker, der hader vores livsform så meget, at de vil kæmpe en kamp midt iblandt os med vores egne værktøjer. Og alt, hvad vi kan gøre for at gendrive det, er vi åbne over for.

Svar:  Det vil jeg meget gerne, for jeg er glad for denne holdningsmæssige aftale, vi nu har indgået, og vil foreslå, at vi når at indgå en til, selv om sekunderne er knappe, nemlig at forhindre flere unge herboende i at udrejse til Syrien og Irak for at blive syrienskrigere eller på anden vis bidrage til uhyrlighederne. Og derfor helt hurtigt og konkret, når tiden er så knap, som den er: Kan vi også i dag give hinanden et holdningsmæssigt tilsagn om at indføre et decideret indrejseforbud til de krigsramte områder, sådan at vi her i fællesskab i Folketinget gør alt, hvad vi kan, for at forhindre flere unge i at drage ud som såkaldte hellige krigere med en enorm terrorrisiko ved deres tilbagevenden til eksempelvis det danske samfund?
Kommentar:  Dansk Folkeparti stemte for at deltage i Irakkrigen, fordi vi mente, der udgik en trussel fra Irak. Det viste sig bagefter ikke at være rigtigt. Men man skal kun sige ja til en militær operation, hvor man sætter danske soldaters liv på spil, hvis der er en trussel imod Danmark. Når ordføreren siger, at vi nu skal lade det være frivilligt for folk, om de vil deltage eller ej, så er vi jo ude i det fuldstændig absurde –  helt  absurde! Skal vi så overhovedet stemme om, om de skal i krig eller ej? Skal vi ikke bare skrive nogle avisartikler og spørge, om folk vil af sted eller ej? Altså, prøv lige at tage Folketingets ansvar alvorligt for Forsvarets organisations og for Danmarks eksistens skyld. Det er det, det drejer sig om. Det er en principiel debat om, hvad vi må bruge Forsvaret til. Og der er ordføreren ikke kommet med noget klart budskab.

Svar:  Mig bekendt er der ikke nogen, der er blevet sendt af sted mod sin vilje. Det er rigtigt, at Danmark har truffet beslutninger om at lade soldater rejse af sted. De folk, der har meldt sig til missionerne, har meldt sig frivilligt. Men det glæder mig da et eller andet sted at høre ordføreren, fru Marie Krarup, fortryde, at hun sagde ja til, at danske soldater skulle sendes i krig i Irak, fordi det viste sig, at grundlaget var fejlagtigt. Det er netop den slags ting, der gør, at vi skal tænke os godt og grundigt om, inden vi sender nogle af sted en anden gang, og have et langt større og bredere grundlag end det, der var tilfældet i forbindelse med Irakkrigen. Så meget håber jeg at man har lært. Men vi ønsker altså ikke at ændre forsvarsloven.
Kommentar:  Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.

Svar:  Der stemmes om ændringsforslag nummer 1 af et mindretal, Dansk Folkeparti, og der kan stemmes. Afstemningen er slut. For stemte 24 (DF og 1 (LA)(ved en fejl)), imod stemte 81 (S, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF), hverken for eller imod stemte 0. Ændringsforslaget er forkastet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det er ikke tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.

Svar:  Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Der er ingen, der beder om ordet. Så går vi til afstemning.

Svar:  Vi stemmer om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For lovforslaget stemte 101 (V, S, DF, SF, KF, LA og Christian H. Hansen (UFG)), imod stemte 7 (RV og EL), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og bliver sendt til statsministeren.
Kommentar:  Ønskes afstemning om ændringsforslag nummer 1 af et mindretal (SF), tiltrådt af et flertal (det øvrige udvalg), om, at lovforslaget deles i tre lovforslag. Deling af lovforslaget i tre lovforslaget er vedtaget. Herefter er ændringsforslag nummer 6-9 til det udelte lovforslag bortfaldet. Der stemmes herefter om det under A nævnte lovforslag [Forslag til lov om ændring af lov om anvendelse af tvang i psykiatrien med videre, lov om retspsykiatrisk behandling med videre og sundhedsloven. (Anvendelse af kropsscannere og narkohunde, ambulant behandling af retspsykiatriske patienter på privathospitaler og justering af takster for psykiatriske færdigbehandlingsdage)]: Ønskes afstemning om ændringsforslag nummer 2 af et mindretal (SF), tiltrådt af et flertal (S, DF, V, LA og KF)? Det er vedtaget. Der stemmes herefter om det under B nævnte lovforslag [Forslag til lov om ændring af lov om anvendelse af tvang i psykiatrien med videre og retsplejeloven. (Ophør af tvungen opfølgning efter udskrivning)]: Ønskes afstemning om ændringsforslag nummer 3 og 4 af et mindretal (SF), tiltrådt af et flertal (det øvrige udvalg)? De er vedtaget. Der stemmes endelig om det under C nævnte lovforslag [Forslag til lov om ændring af lov om anvendelse af tvang i psykiatrien med videre og lov om autorisation af sundhedspersoner og om sundhedsfaglig virksomhed. (Udarbejdelse af udskrivningsaftaler og koordinationsplaner og sikring af straksbehandling af akutte abstinenser hos personer med et stofmisbrug)]: Ønskes afstemning om ændringsforslag nummer 5 af et mindretal (SF), tiltrådt af et flertal (det øvrige udvalg)? Det er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslagene går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.

Svar:  Der er stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Kommentar:  Jeg må altså gentage, at jeg over for den færøske justitsminister, fru Annika Olsen, den 13. april i et brev har redegjort for det danske justitsministeriums syn på den sag, og efterfølgende har jeg ikke fået yderligere henvendelser fra den færøske justitsminister. Det må jeg jo antage er, fordi den færøske justitsminister er enig i den redegørelse, som det danske justitsministerium har givet om, hvordan reglerne forholder sig. Man kan som sagt have forskellige meninger om, om reglerne er fornuftige og rimelige og rigtige, og diskutere historikken om, hvorfor det nu er, at reglerne er, som de er, men vi må jo nu engang forvalte reglerne efter den måde, de er skrevet ned i den færøske retsplejelov på. Som sagt var det den samme procedure, der blev anvendt tilbage i 1997, da man sidst ansatte en chefpolitiinspektør. Ved den lejlighed blev der heller ikke indhentet nogen sådanne udtalelser.

Svar:  Nu var jeg ikke i politik i 1997, men hvis det er gjort, kan jeg sige, at en fejl ikke gør en anden fejl god igen. Altså, det er jo soleklart: Vi har en retsplejelov for Færøerne på et så vigtigt område som hele politiets funktion og struktur, og der står i retsplejeloven fuldstændig ordret, at der skal indhentes erklæring fra landfogeden og fra Færøernes landsstyre, før man ansætter folk i politikorpset. Nu har man så opfundet en ny definition, der går ud på, at det kun gælder de lavere stillinger, men ikke de ledende stillinger. Det er jo helt absurd – politisk helt absurd. Selvfølgelig er denne retsplejelov lavet sådan, fordi man skal have indflydelse på, hvordan politiet administreres, og for at have indflydelse på ledelsen. Det her lyder næsten, som om vi er en lille kommune og skal have indflydelse på, hvem der går ude på gaderne som almindelige betjente. Jeg vil igen sige, at den færøske justitsminister har fastholdt – det kan jeg garantere ministeren – at der er foretaget brud på retsplejeloven. Hvad vil ministeren gøre ved det, hvis den situation opretholdes, at de færøske myndigheder siger, at der er foretaget brud på retsplejeloven, og den danske minister siger nej? Hvad vil han så gøre ved det? Vil han bare ignorere det? Man siger almindeligvis, at den og den lov ikke gælder for Færøerne, men jeg håber ikke, at konklusionen er, at det heller ikke gælder for Færøerne, at retsplejeloven skal opretholdes.
Kommentar:  Tak. Vil ministeren tage initiativ til, at der opføres flere skæve boliger til at imødekomme behovet for boliger til det stigende antal hjemløse?

Svar:  Regeringen ønsker en styrket indsats mod hjemløshed. Det kræver en bred kommunal indsats, hvor etablering af skæve boliger er et ud af flere redskaber, som kommunerne har til at bekæmpe hjemløshed. Skæve boliger er målrettet til hjemløse, der ikke er i stand til at bo i en almindelig bolig selv med den fornødne bostøtte. Langt den største del af de hjemløse vil imidlertid kunne huses i en almindelig bolig, hvis kommunerne yder den nødvendige støtte i hverdagen til borgeren. Det er kommunerne, der vurderer, hvilke boliger der er behov for i indsatsen mod hjemløshed, herunder om der er behov for etablering af flere skæve boliger i kommunen. Siden 1999 har kommunerne kunnet søge om statslige midler til oprettelse af skæve boliger. Ser vi nærmere på tallene, viser det sig, at de midler, der har været afsat i de sidste mange år til skæve boliger, på fornuftig vis har kunnet imødekomme kommunernes behov på området, og at puljen endda i nogle år ikke har været fuldt anvendt. I år og til næste år er der ekstraordinært afsat 3 million kroner mere til området. Jeg vurderer ikke, at der på nuværende tidspunkt er behov for at afsætte yderligere midler til skæve boliger. Hvis der skal opføres flere skæve boliger, ligger serveretten hos kommunerne, da det er deres opgave at vurdere behovet for boligerne og søge midlerne hertil, hvilket jeg da hermed kun kan opfordre dem til.
Kommentar:  Er det så med ministerens ord fejlagtigt, når herre Joachim B. Olsen siger, at der er positive effekter af klimaforandringerne?

Svar:  Jeg må sige, at jeg har svært ved at se de positive effekter af klimaforandringerne. Men jeg lader i øvrigt Joachim B. Olsen udtale sig, som han har lyst til. Det vil jeg ikke som minister blande mig i.
Kommentar:  Hvilke konkrete ændringer i uddannelsespolitikken skal det føre til, når der ifølge ministeren skal være mindre fokus på målsætningerne om, at flere unge får en uddannelse og kommer ind på en erhvervsuddannelse?

Svar:  Tak. Jeg arbejder efter målsætningen om, at henholdsvis 25 procent og 30 procent skal søge en erhvervsuddannelse direkte efter 9. eller 10. klasse i henholdsvis 2020 og 2025. Det fremgår også af regeringsgrundlaget. Men jeg mener ikke, at vi kan ramme de unge med denne kommunikation, når vi kommunikerer til dem om valg af ungdomsuddannelse. Det er i det lys, mine udtalelser skal ses. Fra politikeres og beslutningstageres side skal vi sætte os i de unges sted. Der er brug for, at vi har fokus på, hvad de unge vil, frem for kun at fokusere på uddannelse for statens skyld. De unge skal vide, at erhvervsuddannelserne er en fremragende start på arbejdslivet og åbner døre til spændende job, god løn, gode muligheder for at videreuddanne sig og muligheder for at blive iværksætter. Der er brug for det nye perspektiv, både i italesættelsen af erhvervsuddannelserne, men også i politikken. De nye fordelsuddannelser med trepartsaftalen er et godt uddannelsespolitisk eksempel på, at vi viser de unge, hvilke uddannelser der giver særlig gode muligheder for at få en praktikplads i en virksomhed og et efterfølgende job. Jeg vil også have meget fokus på, hvordan vi udfordrer de unges uddannelsesvalg og viser dem forskellige uddannelsesmuligheder og efterfølgende arbejdsmarkedsmuligheder allerede i grundskolen. Derfor vil jeg, som jeg tidligere har udtalt, søge tilslutning til at udvide uddannelsesparathedsvurderingen i 8. klasse til også at indeholde en praksisfaglig vurdering. Med folkeskolereformen og trepartsaftalen har vi allerede fokus på udskolingsinitiativer, der skal fremme grundskoleelevernes viden om for eksempel erhvervsuddannelser og erhvervslivet ved blandt andet den åbne skole. Retorikken i forbindelse med erhvervsuddannelserne er vigtig, og jeg vil sammen med interessenter og erhvervsskolesektoren se på mulighederne for at forny denne fortælling. Ekspertgruppen om bedre veje til en ungdomsuddannelse er ligeledes blevet bedt om at komme med uddannelsespolitiske målsætninger i deres anbefalinger, og jeg ser frem til at modtage disse. De forventes offentliggjort inden længe.
Kommentar:  Der er mange måder at sikre formidling af denne rådgivning og vejledning på. Men jeg vil fastholde, at det, som forslaget ligesom lægger op til, altså at få oprettet et nyt domæne, ser jeg ikke noget behov for, især ikke når vi har fået koblet henholdsvis IT- og Telestyrelsens og Datatilsynets hjemmesider yderligere sammen. Og så må jeg lige sige, at der altså er oplysninger om kontaktinfo på begge sider.

Svar:  Jeg kunne i hvert fald ikke finde det, og jeg kunne forestille mig, at hvis man er en meget forvirret og måske lidt ked af det 15-årig, der gerne vil have fjernet det her billede og febrilsk først skal klikke sig frem til fem sider og derefter finde en kontaktinfo, tror jeg måske, man har opgivet det på forhånd. Men jeg vil stadig væk gerne spørge ministeren: Når man har et meget overskueligt domæne med meget konkrete oplysninger i et i øvrigt letlæseligt sprog, der fortæller, hvad man kan gøre, og hvilken rådgivning man kan få, og når der står et telefonnummer, man kan ringe direkte til som ung, og man også kan skrive en e-mail eller gå ind på en chatside og stille spørgsmål direkte, synes ministeren så ikke, at den form for hjemmeside er meget mere brugervenlig og måske mere målrettet mod den gruppe, vi har at gøre med, netop unge mennesker, i stedet for at de skal gå ind på en meget tung hjemmeside og klikke femten gange, før de når den rette information?
Kommentar:  Tak for det. Det var da godt at blive lidt oplyst om dette. Så vidt jeg forstår, er det faktisk en ret anerkendt trafikforsker. Det kan være, at der er nogle trafikale aspekter i det, som er gode. Det kan jeg ikke lige vurdere, for jeg har ikke set brevet. Men hvis det er sådan, som spørgeren her har skitseret det, så lyder det ikke bare er dyrt, så lyder det megadyrt, og som sagt kan jeg ikke rigtig se, at det skulle kunne løse nogen problemer. Det vil tværtimod skabe problemer og være helt uden for det, der er mulighed for at betale. Men jeg håber også, at spørgeren forstår, at når vi har en offentlig høringsperiode med en idefase, så er det ikke sådan, at Folketinget skal pålægge ministeren noget, eller at ministeren skal gå ind og sige noget om en idé fra en borger, når vi har skrevet og sagt, at alle henvendelser og alle ideer vil blive besvaret og vurderet – selvfølgelig ikke helt vildt grundigt, men sådan overordnet set. Så skal det her også gøres sådan, for ellers ville det være sådan en slags berufsverbot, og det kan vi jo ikke tillade os at have.

Svar:  Det minder jo en smule om det andet, men det går skridtet videre. Hvor det andet spørgsmål gik på, hvordan ministerens politiske holdning var mere overordnet, så lyder det her spørgsmål: Mener ministeren, at Banedanmark skal bruge ressourcer på at undersøge en sporløsning, der fører de nye spor uden om Ringsted Station, Region Sjællands næststørste pendlerstation uden for det gamle Hovedstadens Trafikselskab?
Kommentar:  Jeg troede, at vi havde uddebatteret det under det tidligere spørgsmål, for det er jo ikke det, som det nuværende spørgsmål handler om. Men det er helt i orden. Jeg har på intet tidspunkt de sidste 2 år lagt skjul på, hvordan jeg mener 85-procents-målsætningen giver mening – eller rettere sagt især 95-procents-målsætningen. Jeg har ikke lagt skjul på, hvordan jeg mener, at  den  målsætning giver mening, og jeg har ikke lagt skjul på, at regeringen ikke har opfyldt 85-procents-målsætningen, men jeg er samtidig kommet med den trøst, at der jo altså heldigvis er mange, der får en uddannelse uden at have en ungdomsuddannelse, og det er så det, vi lige har været igennem. I øvrigt synes jeg da, at fru Christine Antorini skulle have rejst det spørgsmål, da vi forhandlede, for det er jo kun meget kort tid siden, at vi har aftalt disse udmærkede ting, og jeg har jo i flere år sagt det, som fru Christine Antorini nu bebrejder mig at jeg siger.

Svar:  Se, nu var problemet, at de friske tal i forhold til at nå målet om, at 85 procent af de unge har gennemført en ungdomsuddannelse, jo ikke lå der, da vi forhandlede. De kom først i løbet af december måned. Det er der, hvor vi har været inde og tjekke det, og vi kan konstatere, at vi er langt fra at nå det mål. Det må jo rejse nogle spørgsmål om, hvad det er, der skal til, for at vi rent faktisk får flere til at gennemføre en ungdomsuddannelse, og det, der har været svaret her fra ministeren, er: Nej, nej, det er i virkeligheden rigtig fint, at måske færre gennemfører en ungdomsuddannelse, men i stedet for sniger sig udenom og gennemfører en videregående uddannelse. Det er jo helt meningsløst, når opgaven er, at man rent faktisk skal gennemføre en ungdomsuddannelse. Derfor vil jeg bare gerne bede ministeren bekræfte, at ministeren og regeringen ikke har fremsat et forslag om at ændre målsætningen, mens vi forhandlede det.
Kommentar:  Ja, tak. Jeg tror, at vi alle sammen er enige i, at vi skal passe på hinanden, at vi skal holde afstand, og at vi skal åbne langsomt og så videre, og vi glæder os alle sammen til at komme til at kunne åbne helt igen. Men der er bare nogle steder, hvor der også er nogle restriktioner, som jeg synes er modstridende, og som ikke giver sund fornuft. Og det, jeg kan mærke – det tror jeg også ministeren måske kan give mig ret i – er, at hvis der er noget, der er modstridende, og som man på en eller anden måde ikke kan se meningen med, så mister man også tilliden til de restriktioner. Og jeg må sige i forhold til blandt andet det eksempel, som jeg nævnte før med Vejen Garden, at der har jeg talt med flere, og det er jo voksne mænd, som simpelt hen ikke kan forstå, at hvis de står udenfor og spiller og de holder afstand og de spritter og de følger alle retningslinjer, at de så ikke kan få lov til at stå og spille julemusik et sted på et torv i Esbjerg. Kan ministeren ikke godt se, at det kunne være allerede nu, at man skulle indgå i dialog i forhold til at få tilpasset sig restriktionerne, så de også giver fornuft?

Svar:  Jeg mener ikke, at man kan begynde at åbne op for at lempe på restriktionerne, når vi står midt i en anden bølge. Og nu har jeg hørt spørgeren og andre repræsentanter fra spørgerens parti flere gange sige: Vi er jo alle sammen enige i sundhedsmyndighedernes anbefalinger, men... Jeg bliver bare nødt til at sige: Der er ikke noget men – der er ikke noget  men .   Det siger jeg også især som kulturminister, for der er så mange mennesker, der netop bliver ramt på deres liv og levned er de her restriktioner. Det, der giver vores liv saft og kraft, kan vi ikke længere gøre. Og hvis vi kan gøre noget – uanset hvilken garde vi er medlem af – for at komme tilbage til hverdagen hurtigst muligt, så er der ikke noget men.