kardosdrur/folketinget-discussions huggingface dataset:
Kommentar:  Som jeg nævnte i min indledning, er det jo sådan, at hvis man medvirker, er der ligesom ét sæt regler, og hvis man ikke medvirker, er der et andet sæt regler, blandt andet jo også for, hvor man skal bo, men man har ikke ret til at få sociale ydelser. Jeg må sige, at med de nye muligheder, der er for at inddrage og også de flere inddragelser, som vi kommer til at se, tror jeg, at tiden er kommet til at prøve at kigge nogle af de her regler igennem for at se, om de er tidssvarende med den virkelighed, som vi nu kommer til at leve i, hvor flere får inddraget deres opholdstilladelse.

Svar:  Jeg vil gerne kvittere for, at ministeren siger, at der er behov for at kigge reglerne igennem, og der er en opfordring her fra Dansk Folkepartis side til, at ministeriet går i gang med det arbejde, og også andre ministerier går i gang med det arbejde. Det er jo et tværministerielt arbejde, som der er behov for at sætte i værk, fordi det også omhandler undervisning og givetvis også regler og lovgivning fra andre ministeriers områder. Men én ting er, at man vil kigge på lovgivningen, og noget andet er, om man så vil lave lovgivningen om. Skal det forstås sådan, at ministeren i dag har en holdning til, om det er hensigtsmæssigt eller uhensigtsmæssigt, at man, selv om man har fået inddraget sin opholdstilladelse eller er nægtet forlængelse af opholdstilladelsen, har søgt om asyl, faktisk kan blive boende i en kommune, og at man kan gå i skole ude i en kommune? Er det efter ministerens opfattelse ikke mere hensigtsmæssigt, hvis det er, at man bliver overflyttet til et center, og at man så der kan modtage undervisning, hvis det er, der er behov for det?
Kommentar:  Det kan jeg godt. Der kom nogle SFI-rapporter, næsten lige efter at jeg var blevet minister, og nogle af dem konkluderede jo blandt andet, at vi har problemer med social kontrol. Der var en rapport, som handlede om parallelle retsopfattelser, og som selvfølgelig endnu en gang understregede, at man i mange, mange år har gjort alt for lidt på det her område. Det synes jeg jo er en opgave, som vi i fællesskab må tage på os. Og jeg håber, når embedsmandsgruppen engang kommer med sit arbejde, at vi også i Folketinget kan finde et bredt flertal for at gøre noget. For det her drejer sig om, hvordan vi kan hjælpe en gruppe borgere, som kan blive rigtig klemt, fordi der kan være visse kultur- eller værdinormer, som de bærer med sig, og som gør, at de ikke oplever, at den danske lov gælder dem. Derfor handler det for mig om at se rigtig meget om oplysning. Alle skal oplyses om, hvad det er for nogle regler, der gælder i Danmark, hvad det er for nogle retningslinjer, der er de gældende, og hvad for nogle rettigheder folk har. Det synes jeg er rigtig vigtigt. Så vil jeg også gerne sige, at myndighederne også løbende indskærper over for trossamfundene i Danmark, at det lige præcis er dansk lovgivning, der skal følges, og at man kan tilbagekalde vielsesmyndigheden, hvis der er nogle, der skaber tvivl om, hvorvidt de lever op til det ansvar.

Svar:  Tak. Mit næste spørgsmål til ministeren er: Hvordan vil ministeren sikre, at alle kvinder i Danmark er sikret den samme lovbestemte ret til skilsmisse uanset religion?
Kommentar:  Så skal jeg bare spørge ganske kort: Er ministeren enig i Forbrugerombudsmandens udlægning af det her, eller mener ministeren noget andet?

Svar:  Som jeg startede mit svar med at sige, er ordningen om nej tak til reklamer ikke under mit ressort, og den lovgivning, som Forbrugerombudsmanden arbejder under, er heller ikke under mit ressort. Der er, så vidt jeg forstår det, et armslængdeprincip her, og det vil sige, at det er Forbrugerombudsmanden, der kan træffe disse afgørelser. Det synes jeg er et godt princip, og der er måske en grund til, at der er rigtig mange lande, som har kopieret ombudsmandsinstitutionen og indført den forskellige steder. Det synes jeg sådan set er en styrkelse af forbrugernes rettigheder. Der kan man jo så være enig eller uenig, men jeg synes ikke, det er på sin plads, at jeg som minister blander mig i den sag. Jeg sørger bare for, at de virksomheder, jeg har ansvaret for, retter sig efter de afgørelser, som er truffet.
Kommentar:  Mange tak til skatteministeren for at redegøre for, hvordan problemet kan hænge sammen, og hvorfor det kan være komplekst at løse. Jeg vil også gerne kvittere for, at skatteministeren anerkender, at det virker uhensigtsmæssigt, og er interesseret i at være med til at finde en eller anden form for løsning. For det er jo klart, at når man er en havn, der prøver at drive en effektiv og konkurrencedygtig forretning, så er det jo ærgerligt, at man kommer i en sådan situation. Altså, når der er nogle engagerede fiskere, der gerne vil rydde op i det hav, de selv skal fiske i, så skal havnen sådan set hen og betale for det. Det virker helt urimeligt. Og der glæder det mig, at skatteministeren siger, at det vil være med i det saneringsarbejde, der forestår, hvor man blandt andet skal kigge på den her afgift. Afgiften er, som jeg forstår det, jo en afgift, der hidrører helt tilbage fra Schlüterregeringen i 1980'erne, hvor intentionen var, at når man har noget affald, skal man også være med til at betale for det. Men her er det jo nogle andre menneskers affald, som der lige pludselig skal betales afgift for. Og jeg ved ikke, om man på nogen som helst måde kunne forestille sig, at man kunne lave en eller anden form for en registrering af de fiskere, der afleverer det her affald, og at der er en mængdeopgørelse, og at man så slipper for afgiften på det her område. Jeg ved, det er meget kompliceret, og jeg vil nødig ud i det incitament, at folk så skulle smide affaldet i vandet. Det lyder også meget voldsomt, synes jeg. Men kunne man ikke lave en eller anden form for registrering af det, så man kan sikre, at lige præcis den mængde affald, som der er fisket op fra havet, ikke pålægges nogen afgift? For ellers er der jo også her et eller andet dårligt incitament, hvor man måske anspores til ikke at samle det op.

Svar:  Jeg tror jo sådan set ikke, vi er så langt fra hinanden. Jeg kan ikke se nogen ligetil løsning på problemet, og det er derfor, jeg synes saneringsudvalget skal kigge på det. Så kan det være, der er nogle klogere hoveder end i hvert fald mig, der kan komme med den gode løsning. Altså, problemet er, at når man begynder at undtage nogen fra en afgift, ser vi på skatteområdet, at folk søger hen til det område, der er afgiftsfritaget. Og jeg forudser, at hvis man nu fritog havnene – det kan man politisk vælge at gøre – så kan der pludselig komme en stor mængde affald ved havnene. Noget er fisket op af havet, men noget er måske også kommet i havet på en eller anden måde, og det er uhensigtsmæssigt. Der er også den mulighed, at man politisk kan beslutte – ikke i regi af Skatteministeriet, men inden for andre områder – at se på, om man kan understøtte havnenes samfundsansvar ved at kompensere dem i et eller andet omfang. Men det ligger uden for mit ressort.
Kommentar:  Det var ikke nogen specielt fyldestgørende besvarelse fra udenrigsministeren. Det forstår jeg sådan set godt, for det er selvfølgelig også et vanskeligt område at betræde, da det handler om Danmarks diplomatiske forbindelse med et andet land og endda et land, som vi er i NATO-alliance med. Ikke desto mindre hæfter jeg mig ved spørgsmålet om, hvorvidt det er meningsfyldt at indkalde chargé d’affairesen. Man må vel sige, at det er meningsfyldt at indkalde en person, som er repræsentant for en ambassade, når det med al tydelighed fremgår, at den pågældende person ikke har talt sandt ved et tidligere møde med udenrigsministeren. Er udenrigsministeren ikke af den opfattelse, at ved at udenrigsministeren ikke indkalder Kerimoglu til en ny samtale, sender udenrigsministeren i virkeligheden det signal til Tyrkiets chargé d’affaires, at man faktisk godt kan træde ind på de bonede gulve i Udenrigsministeriet og så ikke fortælle sandheden til en dansk minister? Er det ikke et lidt trist signal at sende til et land, som vi sådan set burde have som allieret?

Svar:  Jeg er ganske enkelt ikke enig i, at det er det signal, jeg sender.
Kommentar:  Nu vil jeg så sige med et blink i øjet, at jeg også tror, at der er mange, der går op i en ny Limfjordsforbindelse, og det bliver jo nok til biler. Så vi er altså nødt til at sige til hinanden, at der vil komme mange ønsker. Jeg er meget tilhænger af det her med cykler, og jeg vil da også godt sige, at en af de første ting, jeg lavede sammen med herre Rasmus Prehn, var jo, at vi fik ordnet det sådan, at vi for eksempel på Bornholm fik lavet en anden tilskudsprocent, så vi bedre kunne få udnyttet pengene. Så vi er positive over for det.

Svar:  Jeg vil da gerne kvittere for den positive indstilling, som ministeren har her. Det tegner godt i forhold til de forhandlinger, vi skal have. Og når vi nu taler om en tredje Limfjordsforbindelse, som også ligger mig meget på sinde – det arbejder vi meget for i Nordjylland – så vil jeg jo sige, at vi faktisk når at få en ny tredje Limfjordsforbindelse, inden den til veje, fordi cykelstien på jernbanebroen jo når at blive indviet forinden. Det er så ikke cykelpuljen, som vi har haft i den grønne forligskreds, men det er den i aftalen om bedre og billigere kollektiv trafik. Kan ministeren løfte en flig af sløret for, hvad ministeren har tænkt sig at gøre på det område, hvor der jo også har været afsat penge til cykler? Er det et sted, ministeren kunne forestille sig at finde penge til endnu mere cyklisme?
Kommentar:  Det er både en energiinvesteringspakke, som får mere vedvarende energi ind i dansk energiproduktion, og en afgiftspakke. Blandt andet når Det Miljøøkonomiske Råd kommer og siger, at den elafgift, vi har i Danmark, er for høj; når vi kan se, at alle eksperter siger, at den elvarmeafgift, der er i Danmark, er for høj; når vi kan se, at det, der er med til at spænde ben for at bruge overskudsvarmen bedre, er, at afgiftssatsen på reopvarmning er for høj, så er det da klogt at sænke afgifterne til et andet niveau. Sagen er jo, at mange af de afgifter, vi har, er fra en tid, hvor det var kulkraftværker, der primært producerede strømmen i Danmark. I dag er en primær del af strøm produceret på vedvarende energi, og derfor er der en anden dynamik, som vi også skal have til at afspejle sig i afgifterne.

Svar:  Som det vil være ministeren bekendt, var den tidligere SR-regering jo også meget optaget af afgifter og satte en række afgifts- og tilskudsanalyser i gang, hvilket er noget af det, som regeringen tydeligvis har brugt som udgangspunkt. Men blot fordi man laver en analyse af afgifts- og tilskudsområdet, skal det jo ikke nødvendigvis være sådan, at man bruger en stor del af råderummet på det. Der vil jo også være en række tiltag, som kan laves neutralt. Og jeg undrer mig bare over, at regeringen lægger op til at bruge dobbelt så meget på afgiftslettelser, som man bruger på at lave grønne investeringer.
Kommentar:  Men nu sidder justitsministeren jo i den fantastiske position at have hele ministeriet og hele embedsværket og så videre bag sig, og vi har jo tidligere lavet lovgivning, der gjorde, at man kunne holde hadprædikanter og så videre ude. Helt konkret: Er ministeren enig med mig i, at de her moskeer bør lukkes, og vil ministeren arbejde for en lovgivning, der kan gøre det her på den korte bane?

Svar:  Desværre har jeg jo kun 30 sekunder til rådighed ad gangen, for det, jeg prøvede at sige før, var, at den lov, den ramme, som vi skal ind i, er kompleks. Vi har lige haft sagen med Loyal to Familia, og altså, det at løfte bevisbyrden for, at der her foregår noget, som har et ikkelovligt øjemed, og som, når vi så kommer over til § 67, er i strid med sædelighed eller offentlig orden, lyder let, men er en relativt kompliceret bevisbyrde at løfte. Jeg tror, at det, vi skal gøre i første omgang, er at sikre, at vi stopper pengestrømmen. Det er relativt lettere – relativt.
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.

Svar:  [Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse]. Afstemningen slutter. For stemte 100 (S, DF, V, LA, ALT, RV, SF og KF), imod stemte 9 (EL), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Kommentar:  Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.

Svar:  Der stemmes for lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen er slut. For stemte 112 (S, DF, V, EL, LA, ALT, RV, SF og KF), [imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0]. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Kommentar:  Jeg ønsker ikke at gøre Venstres ordfører deprimeret. Jeg vil gerne have lov til at sige, at jeg ikke ved, om Venstres ordfører så nogen sinde har været indespærret, men om det at få en dom, hvor man trods alt bliver berøvet sin frihed – som vi jo allerede i dag kender det fra domspraksis – vil jeg sige, at det faktisk er betragtelig lang tid at skulle sidde frihedsberøvet på den her konto. Derudover vil jeg henvise til, hvad justitsministeren sagde, blandt andet i forhold til det øgede samarbejde, der allerede nu foregår på internationalt niveau. Det er jo også det, Socialdemokraterne støtter op om – ikke overraskende. Og samtidig vil jeg også gerne henvise til, at vi, som jeg også nævnte i min ordførertale, har etableret udlændingekontrolenheder, som også har en øget politiindsats. Så de, der opholder sig her ulovligt, bliver fanget – og bliver i øvrigt også udvist. Så jeg vil sige, at der er faktisk rigtig sund fornuft i at fastholde det, som allerede foregår.

Svar:  Mit eneste bekendtskab med frihedsberøvelse foregik, da jeg inspicerede kachotten under Sjælsmark Kasernes hovedvagt som værnepligtig officer for snart 10 år siden. Jeg har dog ikke nydt et længere ophold selv – jeg ved ikke, om ordføreren har erfaringer på området. Men skal jeg forstå ordførerens svar sådan, at man sådan set mener, at både regeringen og ordførerens parti gør nok, og at man er tilfreds med den nuværende situation?
Kommentar:  Som jeg også sagde før, synes jeg, at det er et vanvittig interessant emne. Det er også noget, vi selv har beskrevet i regeringsgrundlaget. Det er også noget, der er blevet debatteret ret tydeligt her i Folketingssalen. Jeg tror, at den debat, man havde om hele det her emne, varede 6 timer her i Folketingssalen, så det er altså ikke et emne, vi ikke har villet diskutere. Vi er faktisk meget glade for at diskutere det. Herre Claus Hjort Frederiksen henviser til, at lige præcis det her spørgsmål om fattigdom fylder meget i regeringsgrundlaget, og at jeg har været ude at udtale mig om det, og det skulle give anledning til, at jeg så skal besvare spørgsmålet her i salen. Er det lidt mærkeligt, at jeg udtaler mig? Nej, egentlig ikke. Jeg udtaler mig om mange ting. Det gør jeg også på det ugentlige pressemøde. Og hvis den logik skulle føres helt ud, ville det føre til, at jeg skulle stå hernede og besvare spørgsmål på alle ressortområder. Og det ved herre Claus Hjort Frederiksen jo også godt man ikke skal, det er jo ikke så længe siden, han selv har siddet i regering, og det var ikke den praksis, som den tidligere statsminister og statsministeren før ham fulgte på det her område. Så jeg synes bare, at man også skal huske, hvordan det var for ganske få måneder siden.

Svar:  Men fordi det fylder så meget i regeringsgrundlaget, fordi det fylder så meget i regeringens retorik, at man nu afskaffer de her ydelser, og fordi fru Özlem Cekic' aktion jo afslørede, at svaret på, hvad det sådan vil sige at være fattig, ikke er entydigt – fattigdom er ikke et entydigt begreb – så er det jo ret afgørende at få statsministerens indikation af, hvad det så er, man vil gøre for, at det kan betale sig at arbejde. For vi er jo helt inde ved kernen i et samfund, nemlig at det for rigtig mange mennesker, specielt for dem, der arbejder for overenskomsternes mindstebetaling, ikke kan betale sig at arbejde. Det er jo derfor, det er så centralt at få statsministerens tilkendegivelse af, i hvilken retning regeringen arbejder.
Kommentar:  Jeg har først en konstatering og så et spørgsmål: I de år, jeg har været med på Christiansborg, har jeg ikke tidligere oplevet en statsminister, der ikke med det samme har anerkendt en mistillid fra Folketinget, og at det ikke med det samme har betydet, at en minister ikke kunne fortsætte på sin post. Det har jeg ikke oplevet før. Så det er statsministeren, der her indfører en ny måde at arbejde på, som jeg ikke vil anbefale at man herefter forfølger. Så går jeg til det konkrete spørgsmål om kontanthjælpsloftet: Hvorfor skal der et ændringsforslag fra Socialdemokratiet til, for at handicappede i Danmark kan oppebære en ordentlig livsindkomst og heraf også kunne betale for deres husleje?

Svar:  Altså, nu handler det jo ikke om, hvad jeg skal anerkende. Det handler om, at der er blevet udtrykt nogle synspunkter i debatten, som ministeren forholder sig neutralt til, og så er det rigtigt, at vi har haft en mulighed for at overrule det og sige, at vi agerer på det. Fru Mette Frederiksen må jo selv om, hvilke standarder hun, når den dag måtte komme, vil indføre. Jeg har selv den holdning i forhold til mine ministre, at hvis jeg ikke selv mener, at de har gjort noget, som er angribeligt, så lægger jeg mig ikke bare uden videre nederst Sådan er jeg nu skruet sammen, og det kan overhovedet ikke bruges til at sige noget som helst om, at jeg ikke respekterer demokratiet. Jeg syntes, det klogeste at gøre i situationen var at se, om den tillid, der var tabt, kunne genoprettes. Jeg ønsker sådan set at stå vagt om mine ministre, og så har jeg heller ikke en ambition om at slå historiske rekorder i, hvor mange der skiftes ud. Hvad angår det andet, kan jeg bare sige ...
Kommentar:  Indledningsvis vil jeg sige, at jeg er glad for, at ministeren understreger, at vi er enige om, at det er et problem med den her juridiske aktivisme. For det er jo dårlig jura, altså det med, at man meget ofte ikke kan forudse, hvordan en dom ender, og følge den logik, som ligger i den forudgående retspraksis og så videre, altså at domstolen så at sige tager sine spring frem fuldstændig uden varsel. Det har vi oplevet i Danmark ganske mange gange. Skiftende ministre kommer hjem fra Luxembourg med en noget anden opfattelse af, hvordan tingene ser ud, end sådan som det måske bredt iblandt landene eller i parlamentet, eller hvor det måtte være – der, hvor der er folkevalgte politikere – blev antaget at tingene så ud. Det er et problem, og jeg er glad for, at vi for første gang, så vidt jeg er orienteret, har en justitsminister, der anerkender det. Så er spørgsmålet: Hvad kan vi gøre? Der er jeg måske en lille smule skuffet over, at ministeren ikke selv nævner, at man ved EU-Domstolen burde have den praksis, man kender fra domstolen i Strasbourg, nemlig at udtale dissenser. Altså det, at et mindretal af dommere ikke bare inden for domstolenes lukkede rammer må diskutere, hvad et rigtigt udfald er, men at vi kan få det på tryk, ligesom vi kender det fra Menneskerettighedsdomstolen, sådan at den autoritet, med hvilken en EU-dom for eksempel fremstår, ikke har helt samme styrke, som hvis det er en fuldstændig enig afgørelse. Det ville være en måde at gribe det positivt an på. En anden måde i forhold til Menneskerettighedsdomstolen kunne jo være, at man simpelt hen siger, at vi kun anerkender storkammerafgørelser. Altså, kvaliteten af dommerne ved Menneskerettighedsdomstolen, som jeg håber vi får lejlighed til at diskutere senere, forhåbentlig også senere i dag, er en temmelig dubiøs størrelse, og derfor kunne man jo overveje, om vi behøver at følge afgørelser, der er truffet af en, tre eller syv dommere. Måske skulle man vælge at sige – jeg tror, at andre lande vælger at gøre det – at vi kun følger dem, der er afgjort i et storkammer, i stedet for at have den praksis, som vi har i dag. Kunne ministeren overveje det?

Svar:  Det her er jo i virkeligheden en uhyre interessant snak. Jeg tror bare, at vi også lige bliver nødt til at vende det, som spørgeren sagde indledningsvis, nemlig at det er dårlig jura. Det er vel mere rigtigt at sige, at det er systemfremmed jura, altså fordi det for vores juridiske tradition, den, som jeg og spørgeren er uddannet i, virker meget fremmed. Men for en række af de andre europæiske retssystemer er det her jo den måde, som man fortolker på. Og det giver så anledning til at identificere en anden problemstilling.
Kommentar:  Tak. Ministeren taler om muligheder for at trække sig tilbage. Alle ved, at den der seniorførtidspensionsordning er brugt af meget, meget få mennesker af den simple grund, at den er meget svær at få adgang til, for det er de samme skrappe krav, der er, for at få en seniorførtidspension, som der er for at få en førtidspension, hvor antallet af nytilkendelser jo er faldet ganske drastisk. Vil ministeren gerne bekræfte, at ministeren har været med til at forringe den eneste tilbagetrækningsordning, som indebar en klar rettighed til lønmodtagerne, nemlig efterlønsordningen, altså at ministeren sammen med Dansk Folkeparti og andre borgerlige partier skar efterlønsperioden ned til 3 år, og at denne 3-årige efterlønsperiode følger folkepensionsalderen, det vil sige, at den bliver mindre og mindre værd for de mennesker, den egentlig var tiltænkt? Det er jo den nøgne sandhed, altså at ministeren taler om muligheder for tilbagetrækning, men at ministeren er repræsentant for en gruppe partier her i Folketinget, der har forringet mulighederne for tilbagetrækning, så efterlønsordningen stort set i praksis er ikkeeksisterende for de mennesker, den oprindelig var møntet på. Det samme gælder jo dagpengene, hvor ministerens parti har forringet dagpengeperioden, skåret den ned til 2 år og fordoblet kravene til at genoptjene dagpenge. Ministerens parti har også været med til at forringe sygedagpengene, så de typisk forsvinder efter 22 uger, hvor det tidligere var 52 uger. Ministeren har været med til at forringe mulighederne for at få kontanthjælp og den økonomi, man har, plus at ministeren jo så nu går i spidsen for at gøre den allerlaveste ydelse, nemlig integrationsydelsen, endnu lavere. Så spørgsmålet er igen: Hvad skal alle de mennesker, der ryger ud af arbejdsmarkedet, leve af?

Svar:  Vi kom jo godt rundt, kan man sige, i Beskæftigelsesministeriets ressort – og nok også lidt uden for spørgsmålet her, men det skal ikke afholde mig fra at svare herre Finn Sørensen. Man kan jo først og fremmest glæde sig over, at aldrig har der været så høj en beskæftigelse, som der er nu, i Danmark. Det kan nok ikke alene tilskrives min indsats som beskæftigelsesminister, men jeg glæder mig dog trods alt over, at vi har et historisk højt antal beskæftigede. Vi har også, heldigvis, et stort fald i antallet af folk, der er på overførselsindkomst, som jo er med til at sikre, at flere bliver en del af det arbejdende fællesskab. Det, som jeg synes er vigtigt at sikre, er, at flest mulige mennesker har muligheden for at få et arbejde, og at vi også tilskynder til, at det altid kan betale sig at arbejde. Og derfor må jeg sige, at de ydelser, som vi har i det danske samfund, står jeg fuldt og helt på mål for – dem synes jeg til hver en tid man kan forsvare, for der skal nu være forskel på at være på arbejdsmarkedet frem for at være på overførselsindkomst.