на собственост се допускат, като законът разрешава те да се развиват успоредно с държавната собственост (21).
 (86)
 Освен това според китайското законодателство социалистическата пазарна икономика се развива под ръководството на Китайската комунистическа партия (ККП). Структурите на китайската държава и на ККП са преплетени на всички равнища (правно, институционално, лично), образувайки една свръхструктура, в която ролята на ККП и тази на държавата са неразривно свързани помежду си. След изменението на Китайската конституция през март 2018 г. ръководната роля на ККП се засилва още повече, като се препотвърждава в текста на член 1 от Конституцията. След вече съществуващото първо изречение на разпоредбата — „[с]оциалистическата система е основната система на Китайската народна република“ — е добавено ново, второ изречение, което гласи: „[о]пределящата черта на социализма с китайски характеристики е ръководната роля на Комунистическата партия на Китай.“ (22). Това показва безспорния и нарастващ контрол на ККП върху икономическата система на Китай. Тази ръководна роля и контрол са присъщи на китайската система и се простират отвъд обичайните граници в други държави, където правителството упражнява общ макроикономически контрол, в чиито рамки се проявяват силите, действащи на свободния пазар.
 (87)
 Китайската държава провежда интервенционистка икономическа политика в изпълнение на цели, съобразени с политическия дневен ред, определен от ККП, а не с преобладаващите икономически условия на свободния пазар (23). Икономическите инструменти за намеса, използвани от китайските власти, са многобройни и включват системата за промишлено планиране, финансовата система, както и инструменти на равнището на регулаторната среда.
 (88)
 На първо място, на равнище цялостен административен контрол китайската икономика е направлявана чрез сложна система за промишлено планиране, която засяга всички икономически дейности в държавата. В своята цялост тези планове обхващат обширна и сложна матрица от сектори и междусекторни политики, която съществува на всички равнища на управлението. Плановете на равнище провинции са подробни, докато в националните планове се определят по-широки цели. В плановете се посочват също така средствата за подкрепа на съответните промишлени отрасли/сектори, както и сроковете, в които трябва да бъдат постигнати целите. Въпреки че някои планове все още съдържат изрични производствени цели, това е характеристика най-вече на предходните цикли на планиране. В съответствие с плановете и с правителствените приоритети отделни промишлени отрасли и/или проекти се определят за приоритетни (в положително или в отрицателно отношение), като им се задават конкретни цели за развитие (промишлено обновяване, международно разрастване и други). Икономическите оператори, както държавни, така и частни, трябва на практика да приспособяват стопанските си дейности към реалността, наложена от системата за планиране. Това е така не само поради обвързващия характер на плановете, но и защото съответните китайски органи на всички равнища на управление се придържат към системата на планиране и използват дадените им правомощия в съответствие с това, като по този начин принуждават икономическите оператори да спазват приоритетите, определени в плановете (вж. също раздел 3.2.1.5 по-долу) (24).
 (89)
 Второ, на ниво разпределяне на финансовите ресурси финансовата система на Китай е доминирана от държавните търговски банки. При създаване и прилагане на кредитната си политика тези банки трябва да съгласуват действията си с целите на промишлената политика на правителството, вместо да оценяват предимно икономическите