на Комисията се основават на факта, че всички дружества, които не изпълняват промишлените политики, определени от държавата, се изключват от предоставянето на права за ползване на земя, цените често са произволно определени от властите, а държавните практики са неясни и непрозрачни. Необходимостта от външна референтна стойност беше обяснена и обоснована в съображения 109, 118, 120—121 по-горе. Тъй като беше констатирано, че пазарът на земя в Китай е нарушен, не беше възможно да се приложи вътрешна за страната референтна стойност, както предложи ПКНР. Комисията отхвърля твърдението, че референтната стойност е определена по начин, който противоречи на член 14, буква г) от Споразумението за СИМ. Референтната стойност за Тайван се счита за най-добрата алтернатива от Комисията и съответства на препоръките на АО от доклад DS 379.
 (434)
 ПКНР твърди, че е предложило референтната стойност да бъде вътрешна и да се основава на цените, които заплащат „ненасърчаваните“ отрасли на китайската промишленост; според ПКНР това се дължи именно на липсата на разграничаване на първо място, следователно размерът на субсидията трябва да е равен на нула. Комисията отхвърля това твърдение, а ПКНР във всеки случай не е предоставило никаква информация относно цените за правото на ползване на земя, които заплащат „ненасърчаваните“ отрасли, които теоретично биха могли да бъдат използвани за определяне на референтната стойност.
 (435)
 ПКНР твърди също, че жалбоподателят не е осигурил показатели или доказателства, че правата за ползване на земя се предоставят по-специално на група от предприятия и Съюза не е констатирал значимия факт, че предоставянето на права за ползване на земя е ясно ограничено до някои/насърчавани предприятия. Комисията е констатирала, че предоставянето на права за ползване на земя е ограничено до дружества, които изпълняват промишлените политики, определени от ПКНР в Постановление No 35 (съображение 116 по-горе).
 (436)
 ПКНР твърди, че Комисията не е извършила щателна проверка, за да установи референтна стойност, която е свързана със ситуацията в Китай, и че Комисията не е направила всичко възможно, за да определи референтна стойност, която се приближава до пазарните условия, които биха преобладавали в отсъствието на нарушение, или ако е направила това, то не го е заявила. Това твърдение трябваше да бъде отхвърлено. Комисията действително е разгледала в подробности различните показатели и е сравнила Тайван и КНР като цяло, както и отделните засегнати китайски провинции. След подобен анализ Комисията счита данните от Тайван (101) за подходяща референтна стойност поради цялата информация по случая, т.е. i) равнището на икономическо развитие и икономическата структура в Тайван и съответните китайски провинции и градове (102), където оказалите съдействие производители износители са установени; ii) физическата близост на тези две китайски провинции с Тайван; iii) високата степен на развитие на инфраструктурата на Тайван и двете китайски провинции; iv) тесните икономически връзки и трансграничната търговия между Тайван и КНР; v) сходната гъстота на населението в засегнатите китайски провинции и Тайван; vi) сходството между вида на терените и сделките, използвани за конструиране на съответната референтна стойност в Тайван с тези в КНР и vii) общите демографски, езикови и културни характеристики в Тайван и КНР. Освен това провинции Jiangsu и Zhejiang, заедно с град