и инструменти на нивото на регулаторната среда.
 (74)
 Първо, на ниво цялостен административен контрол китайската икономика се направлява чрез сложна система за промишлено планиране, която засяга всички икономически дейности в държавата. В своята цялост тези планове обхващат обширна и сложна матрица от сектори и междусекторни политики, която съществува на всички равнища на управлението. Плановете на равнище провинция са подробни, докато в националните планове се определят по-широки цели. В плановете се посочват също така средствата за подкрепа на съответните отрасли/сектори, както и сроковете, в които трябва да бъдат постигнати целите. Въпреки че някои планове все още съдържат изрични производствени цели, това е характеристика най-вече на предходните цикли на планиране. В съответствие с плановете и с правителствените приоритети отделни промишлени отрасли и/или проекти се определят за приоритетни (в положително или в отрицателно отношение), като им се задават конкретни цели за развитие (промишлено обновяване, международно разрастване и други). Икономическите оператори, както държавни, така и частни, трябва ефективно да приспособят търговските си дейности към реалността, наложена от системата на планиране. Това е така не само поради обвързващия характер на плановете, но и защото съответните китайски органи на всички равнища на управление се придържат към системата на планиране и използват дадените им правомощия в съответствие с това, като по този начин принуждават икономическите оператори да спазват приоритетите, определени в плановете (вж. също раздел 3.3.1.5 по-долу) (18).
 (75)
 Второ, на ниво разпределяне на финансовите ресурси финансовата система на КНР е доминирана от държавните търговски банки. При създаване и прилагане на кредитната си политика тези банки трябва да съгласуват действията си с целите на промишлената политика на правителството, вместо да оценяват предимно икономическите предимства на даден проект (вж. също раздел 3.3.1.8 по-долу) (19). Същото се отнася и за останалите компоненти на китайската финансова система, в това число капиталовите пазари, пазарите на облигации, частните капиталови пазари и други. Също така тези части на финансовия сектор, различен от банковия, са институционално и оперативно създадени не с цел постигане на максимално ефективно функциониране на финансовите пазари, а с цел осигуряване на контрол и създаване на условия за намеса от страна на държавата и ККП (20).
 (76)
 Трето, на ниво регулаторна среда намесата на държавата в икономиката има различни проявления. Например правилата за обществените поръчки редовно се използват за постигане на политически цели, различни от икономическата ефективност, като по този начин се подкопават пазарните принципи в тази сфера. По-конкретно в приложимото законодателство се предвижда провеждането на обществени поръчки с цел да се улесни постигането на целите, определени в държавните политики. Въпреки това естеството на тези цели остава неопределено, като по този начин се дава широка свобода на преценка на органите за вземане на решения (21). В областта на инвестициите ПКНР също запазва значителен контрол и влияние върху предназначението и размера на държавните и частните инвестиции. Органите използват инвестиционни проучвания, както и различни стимули, ограничения и забрани, свързани с инвестициите, като важен инструмент за подпомагане на целите на промишлената политика, в това число запазването на държавен контрол върху ключови сектори или укрепването на местната промишленост (22).
 (77)
 В обобщение китайският икономически модел