би могло да предостави власт на субекти. Следователно различните видове доказателства могат да бъдат от значение, за да покажат, че тази власт е била предоставена на конкретен субект. Доказателство, че даден субект действително упражнява държавни функции, може да е това, че притежава или са му били предоставени държавновластнически правомощия, особено когато доказателството говори за трайна и системна практика. По наше мнение следва, че доказателството, че правителството упражнява значителен контрол над даден субект и неговата дейност може при някои обстоятелства да служи като доказателство, че съответният субект притежава държавна власт и упражнява тази власт при изпълнение на държавни функции. Обръщаме внимание обаче, че с изключение на изрично делегиране на власт чрез правен инструмент, наличието на чисто формални връзки между субекта и правителството в тесния смисъл на думата е малко вероятно да е достатъчно, за да се установи притежаването на необходимата държавна власт. Поради това например само по себе си обстоятелството, че държавата е мажоритарен акционер на дадено предприятие не доказва, че правителството упражнява значителен контрол върху поведението на този субект, а още по-малко, че правителството му е предоставило държавна власт. Въпреки това в някои случаи, когато доказателствата показват наличието на различни формални признаци на държавен контрол, а същевременно са налице и доказателства, че този контрол е упражняван в значителна степен, тези доказателства могат да позволяват да се направи изводът, че съответният субект упражнява държавна власт.“ (21) В конкретния случай, както бе уточнено по-долу, заключението, че държавните банки, които са предоставяли преференциално кредитиране, имат власт да упражняват държавни функции, се основава на най-подходящите налични факти, свързани с държавната собственост, формалните признаци на държавен контрол, както и доказателства, че ПК продължава да упражнява значителен контрол върху поведението на тези банки.
 (54)
 Въз основа на наличната информация Комисията установи, че повечето от основните банки са продължили да бъдат държавна собственост. ПК предостави информация, показваща, че ПК е мажоритарен акционер в четирите най-големи банки в КНР: Китайската промишлена и търговска банка (ICBC), Китайската банка (BOC), Китайската строителна банка (CCB) и Китайската земеделска банка (ABC). ПК твърди, че държи по-малко от 50 % от акциите в Комуникационната банка. Комисията определи в някои неотдавнашни разследвания, като например прегледа с оглед изтичане на срока на действие на мерките по отношение на соларни панели, че Комуникационната банка е контролирана от държавата поради непряко дялово участие (22).
 (55)
 Освен това Комисията заключи на същото основание, че е имало официални данни за държавен контрол в държавните банки. Например по отношение на EXIM, нейният мандат за провеждане на държавната политика е установен в „Известието за създаване на Китайската експортно-импортна банка“, издадено от „Държавния съвет“, и в устава на EXIM. В качеството си на собственик на 100 % от акциите на EXIM държавата контролира ЕХIМ чрез назначаването на членовете на нейния надзорен съвет. Тези членове представляват интересите на държавата на заседанията на EXIM, включително стратегическите ѝ съображения. EXIM няма съвет на директорите. Държавата пряко назначава ръководството на EXIM (23). Според уебсайта (24) на EXIM тя „има за цел да подпомага външната търговия, инвестициите и международното икономическо сътрудничество на Китай“ и „е поела ангажимент