на продукта за растителна защита, като се има предвид следната информация за микроорганизма:
 а)
 неговия начин на действие;
 б)
 другите биологични свойства;
 Обикновено не се изискват експериментални данни, т.е., когато може да се обоснове възможността да се направи коректна оценка на рисковете въз основа на наличната информация.
 2.8.6.2. Държавите-членки правят оценка на влиянието на екзотичните/неавтохтонни микроорганизми върху неприцелните микроорганизми и върху съответните им хищници след употреба на продукта за растителна защита в съответствие с предвидените условия на употреба. Обикновено не се изискват експериментални данни, т.е., когато може да се обоснове възможността да се направи коректна оценка на рисковете въз основа на наличната информация.
 2.8.6.3. Даден продукт за растителна защита може да породи риск от токсично въздействие предвид действието на токсините или коформуланите. За да се направи оценка на токсичното въздействие, уместно е да се вземе предвид следната информация:
 а)
 информацията за съществуването и поведението му в различни компоненти на околната среда,
 б)
 цялата налична информация, която произтича от първичния биологичен скрининг.
 2.9. Заключения и препоръки
 Държавите-членки правят заключения по отношение на необходимостта от допълнителна информация и/или изпитвания, както и необходимостта от мерки за ограничаване на възникващите рискове. Държавите-членки обосновават необходимостта от предложения за класификация и етикетиране на продукта за растителна защита.
 В. ПРОЦЕС НА ВЗЕМАНЕ НА РЕШЕНИЯ
 1. Общи принципи
 1.1. Където е подходящо, държавите-членки налагат условия или ограничения по отношение на разрешенията, които издават. Естеството и строгостта на условията или ограниченията зависят от естеството и обхвата на предимствата и рисковете, които могат да се очакват, и трябва да са съобразени с тях.
 1.2. Държавите-членки правят необходимото взетите решения за предоставяне на разрешения да са съобразени със селскостопанските, фитосанитарните и природните условия (включително климатичните) в районите на предвидена употреба. Подобни съображения могат да доведат до налагането на специални условия и ограничения на употребата и, когато е необходимо, до издаване на разрешения само за определени райони в съответната държава-членка.
 1.3. Държавите-членки вземат мерки разрешените количества по отношение на дозирането и броя на третиранията да представляват минималните стойности, необходими за постигане на търсеното въздействие, дори когато по-високи стойности не водят до неприемливи рискове за здравето на хората или това на животните или за околната среда. Разрешените количества трябва да бъдат променяни в съответствие със селскостопанските, фитосанитарните и природните условия (включително климатичните) на различните райони, за които е предоставено разрешение и да бъдат съобразени с тях. Въпреки това, дозите, които ще се използват, и броят на третиранията не трябва да водят до нежелани последици, като развитие на резистентност.
 1.4. Държавите-членки вземат мерки решенията да съответстват на принципите на интегрирания контрол на вредните организми, ако продуктът за растителна защита е предназначен да бъде използван при условия, изискващи спазването на тези принципи.
 1.5. Тъй като оценката трябва да се основава на данни, отнасящи се до ограничен брой представителни видове, държавите-членки трябва да направят така, че употребата на продукти за растителна защита да няма дългосрочно въздействие върху изобилието и разнообразието на неприцелните видове.
 1.6. Преди да издадат разрешение, държавите-членки гарантират, че етикетът на продукта за растителна защита:
 а)
 съответства на изискванията, посочени в Регламент (ЕС) No