21, параграф 8 от Директива (ЕС) 2016/797, националните органи по безопасността трябва да определят процедурата, която ще се прилага, както и да изяснят поне следните въпроси:
 а)
 етапите на процедурата;
 б)
 сроковете;
 в)
 техническия и географския обхват;
 г)
 ролите и задачите на участващите страни; и
 д)
 практическите разпоредби за провеждането на консултации със съответните страни.
 ГЛАВА 2
 ПОДГОТОВКА НА ЗАЯВЛЕНИЕТО
 Член 13
 Установяване на изискванията
 1. В съответствие с общата цел за управление и смекчаване до приемливо ниво на установените рискове, заявителят трябва, преди подаването на заявление, да проведе процес на установяване на изискванията, с който да гарантира, че всички изисквания по отношение на проектирането на возилото във връзка с цялостния му жизнен цикъл:
 а)
 са правилно идентифицирани;
 б)
 са отразени в съответни функции или подсистеми, или са взети предвид чрез условия за използването и други ограничения; и
 в)
 са изпълнени и валидирани.
 2. При установяването на изискванията трябва по-специално да бъдат взети предвид следните изисквания:
 а)
 съществените изисквания за подсистемите, посочени в член 3 и специфицирани в приложение III към Директива (ЕС) 2016/797;
 б)
 техническата съвместимост между подсистемите, съдържащи се във возилото;
 в)
 безопасното интегриране на подсистемите, съдържащи се във возилото; и
 г)
 техническата съвместимост на возилото с мрежата в района на използване.
 3. Заявителят трябва да използва процеса на управление на рисковете, формулиран в приложение I към Регламент за изпълнение (ЕС) No 402/2013 на Комисията (5) в качеството на методика за установяване на изискванията по отношение на съществените изисквания „за безопасност“, отнасящи се за возилото и подсистемите, както и за безопасното интегриране между подсистемите по отношение на аспектите, обхванати в ТСОС и националните правила.
 Член 14
 Идентифициране на съответния вид разрешение
 1. Заявителят трябва да идентифицира и избере съответния вид разрешение измежду следните възможни случаи:
 а)
 първо разрешение: представлява разрешение за тип возило и/или разрешение за пускане на возило на пазара, издадено от разрешаващия орган за нов тип возило, включително за неговите варианти и/или версии, ако има такива, и в съответните случаи — разрешение за първото возило от даден тип, съгласно член 21, параграф 1 от Директива (ЕС) 2016/797;
 б)
 подновено разрешение за тип возило: то е резултат от подновяването на разрешение за тип возило съгласно член 24, параграф 3 от Директива (ЕС) 2016/797, в случай че не е необходима промяна в проекта на типа возило;
 в)
 разширен район на използване: представлява разрешение за тип возило и/или разрешение за пускане на возило на пазара, издадено от разрешаващия орган за вече разрешен тип возило и/или возило, което е необходимо за да се разшири районът на използване без промяна на проекта на возилото, съгласно член 21, параграф 13 от Директива (ЕС) 2016/797;
 г)
 ново разрешение: представлява разрешение за тип возило и/или разрешение за пускане на возило на пазара, издадено от разрешаващия орган след изменение на вече разрешено возило и/или тип возило съгласно член 21, параграф 12 или член 24, параграф 3 от Директива (ЕС) 2016/797;
 д)
 разрешение при съответствие с типа: представлява разрешение за пускане на возило на пазара или серия возила, съответстващи на вече разрешен и валиден тип возило