1. Държавите-членки гарантират, че проверките за съответствие се извършват селективно, въз основа на анализ на риска и с подходяща честота, така че да се гарантира спазване на пазарните стандарти и другите разпоредби на настоящия дял и на членове 113 и 113a от Регламент (ЕО) No 1234/2007.
 Критериите за оценка на риска включват наличието на посочения в член 14 сертификат за съответствие, издаден от компетентен орган на трета държава, чиито проверки за съответствие са одобрени съгласно член 15. Наличието на такъв сертификат се смята за фактор, който намалява риска от несъответствие.
 Критериите за оценка на риска могат да включват също:
 а)
 естеството на продукта, периода на производство, цената на продукта, метеорологичните условия, операциите по опаковане и манипулиране, условията на складиране, страната на произход, начина на транспорт или обема на партидата;
 б)
 мащаба на търговците, положението им в търговската верига, обемите или стойностите, предлагани от тях на пазара, асортимента, района на доставка или вида на извършваната дейност, като складиране, сортиране, опаковане или продажба;
 в)
 констатациите, направени по време на предишни проверки, включително броя и вида на констатираните недостатъци, обичайното качество на предлаганите на пазара продукти, равнището на използваното техническо оборудване;
 г)
 надеждността на използваните от търговците системи за гарантиране на качеството или за самоконтрол във връзка със спазването на пазарните стандарти;
 д)
 мястото на извършване на проверката, особено ако това е точката на първо влизане в Съюза или мястото, където продуктите се опаковат или товарят;
 е)
 всяка друга информация, която би могла да покаже, че съществува риск от несъответствие.
 2. Анализът на риска се основава на информацията, съдържаща се в посочената в член 10 база данни за търговците, и класифицира последните в рискови категории.
 Държавите-членки определят предварително:
 а)
 критериите за оценка на риска от несъответствие на партидите;
 б)
 въз основа на анализ на риска за всяка рискова категория — минималния дял на търговците или партидите и/или количествата, които ще бъдат подложени на проверка за съответствие.
 Въз основа на анализ на риска държавите-членки могат да решат да не извършват селективни проверки на продукти, които не са предмет на специфични пазарни стандарти.
 3. Когато при проверките се откриват значителни нередности, държавите-членки увеличават честотата на проверките по отношение на търговците, продуктите, произхода или други параметри.
 4. Търговците предоставят на контролните органи цялата информация, която тези органи преценяват, че е необходима за организиране и извършване на проверките за съответствие.
 Член 12
 Одобрени търговци
 1. Държавите-членки могат да разрешат на търговците, които са класифицирани в най-ниската рискова категория и предоставят специални гаранции за съответствие с пазарните стандарти, да използват посочения в приложение II образец при етикетирането на всяка опаковка на етапа на експедицията и/или да подписват сертификата за съответствие, посочен в член 14.
 2. Разрешението се дава за срок от най-малко една година.
 3. Търговците, които се възползват от тази възможност:
 а)
 разполагат с контролиращ персонал, който е преминал курс на обучение, одобрен от държавите-членки;
 б)
 имат подходящо оборудване за подготвяне и опаковане на продуктите;
 в)
 поемат задължението сами да извършват проверки за съответствие на стоките, които експедират, и да имат регистър, в който се записват всички