със съответната стока в страната износител. С оглед на това се взема предвид законодателството в съответния сектор, както и структурата на компетентния орган на страната износител, йерархичната верига, правомощията, оперативните процедури и ресурси и постигнатите резултати от компетентните органи в рамките на системите за инспекция и контрол, включително нивото на правоприлагане, свързано със стоката, и редовността и бързината на предоставяне на информация на страната вносител в случай на идентифицирана опасност. Това признаване може да бъде подкрепено с документи, верификация и документиран предишен опит.
 б)
 Страните по споразумението започват процеса по определяне на еквивалентността въз основа на приоритетите, установени в член 66, параграф 4 от споразумението.
 в)
 Страната износител започва процеса само когато нито една защитна мярка, наложена от страната вносител, не се прилага за страната износител по отношение на стоката.
 3. Процесът
 а)
 Страната износител започва процеса, като изпраща на страната вносител искане за признаване на еквивалентността на отделна мярка или на съвкупност от мерки или от системи по отношение на стока или на категория стоки в сектор или в подсектор или на всички тях.
 б)
 Когато това е целесъобразно, искането включва също искането и документацията, необходима за предоставянето на одобрение от страната вносител, въз основа на еквивалентност, на всяка една програма или план на страната износител, изисквани от страната вносител като условие за разрешаване на вноса на стоката или на категорията стоки.
 в)
 В това искане страната износител:
 i)
 обяснява значимостта на посочената стока или категории стоки за търговията;
 ii)
 посочва отделната(ите) мярка(и), която(които) може да спази от всички мерки, изброени в условията за внос, определени от страната вносител, по отношение на посочената стока или категории стоки;
 iii)
 посочва отделната(ите) мярка(и), за която(които) иска еквивалентност, от всички мерки, изброени в условията за внос, определени от страната вносител, по отношение на посочената стока или категории стоки;
 г)
 В отговор на това искане страната вносител обяснява общата и отделната цел и основанието за своята мярка или своите мерки, като посочва и риска.
 д)
 Наред с обяснението страната вносител информира страната износител за връзката между националните мерки и условията за внос на съответната стока или категории стоки.
 е)
 Страната износител доказва обективно на страната вносител, че мерките, които е посочила, са еквивалентни на условията за внос на съответната стока или категории стоки.
 ж)
 Страната вносител прави обективна оценка на доказателствата за еквивалентност, представени от страната износител.
 з)
 Страната вносител достига до заключение дали е постигната еквивалентност или не.
 и)
 Ако страната износител поиска това, страната вносител ѝ предоставя изчерпателни обяснения и подкрепящите данни, използвани при определянето и довели до решението ѝ.
 4. Доказване на еквивалентността на мерките от страната износител и оценка на доказателствата от страната вносител
 а)
 Страната износител доказва обективно еквивалентността за всяка една от мерките, посочени от страната вносител в нейните условия за внос. Когато това е целесъобразно, еквивалентността се доказва обективно за всеки един план или програма, изисквани от страната вносител като условие за разрешаване на вноса (напр. план за остатъчните вещества и др.).
 б)
 Доколкото това е възможно, обективното доказване и оценка в този контекст следва да