шестканален инжекционен клапан с дозираща тръбичка 10 μl или друго устройство за дозиране, автоматично или ръчно, за надеждното инжектиране на микроколичества
 5.1.2. Помпена система, позволяваща да се достигне и поддържа постоянна или програмирана скорост на потока с голяма точност
 5.1.3. Диференциален рефрактометър
 5.1.4. Изчислителен интегратор или записващо устройство, чиято ефективност на работа е съвместима с останалата част на оборудването
 5.1.5. Предколона:
 Препоръчва се свързването на аналитичната колона с подходяща предколона.
 5.1.6. Колона (пример):
 Материал:
 неръждаема стомана или стъкло
 Вътрешен диаметър:
 2–5 mm
 Дължина:
 100–250 mm (в зависимост от размера на частиците на пълнежа), например 250 mm, ако диаметърът на частиците е 5 μm.
 Неподвижна фаза:
 функционални групи алкиламини, свързани със силициев диоксид, максимален размер на частиците 5 μm.
 5.1.7. Условия на хроматография (пример):
 Разтворител за елуиране (4.8.), скорост на потока: 1 ml/min
 Откриване: диференцирана рефрактометрия
 За да бъде сигурно, че детекторът е съвсем стабилен, той следва да бъде включен няколко часа преди използването му. Референтната клетка трябва да се напълни с разтворителя за елуиране.
 5.2. Аналитична везна с точност до 0,1 mg.
 5.3. Микромембранна апаратура за филтриране на малки количества (0,45 μm)
 6. Съхранение на пробите
 След получаването им пробите се съхраняват на стайна температура до анализа.
 7. Процедура
 7.1. ЧАСТ А: Подготовка на пробата
 7.1.1. Пробата се разклаща.
 7.1.2. Пробата се филтрува с филтър с максимален размер на порите 0,45 μm (5.3).
 7.2. ЧАСТ Б: HPLC
 7.2.1. Определяне
 Инжектират се 10 μl от стандартните разтвори (4.12.) и пробите (7.1.2.). Анализът се извършва при подходящи условия на хроматография, например по-горе описаните.
 7.2.2. Ако пикът на дадена проба е с по-голяма площ (или височина) от съответния пик на най-концентрирания стандартен разтвор, пробата се разрежда с дестилирана вода и се анализира отново.
 8. Изчисляване
 Сравняват се хроматограмите на стандартния разтвор и спиртната напитка. Пиковете се определят по техните времена на задържане. Измерват се техните площи (или височини), за да се изчислят концентрациите по метода на външния стандарт. Вземат се предвид евентуални разреждания на пробата.
 Крайният резултат е сумата на захароза, малтоза, лактоза, глюкоза и фруктоза, изразена като инвертна захар в g/l.
 Инвертната захар се изчислява като сумата на всички монозахариди и присъстващите редуциращи дизахариди плюс стехиометричното количество глюкоза и фруктоза, изчислено въз основа на присъстващата захароза.
 Инвертна захар (g/l)
 =
 глюкоза (g/l) + фруктоза (g/l) + малтоза (g/l) + лактоза (g/l) + (захароза (g/l) × 1,05)
 1,05
 =
 (молекулното тегло на фруктозата + молекулното тегло на глюкозата)/молекулното тегло на захарозата
 9. Характеристики на ефективност на метода (прецизност)
 9.1. Статистически резултати от междулабораторното изпитване
 Следните данни бяха получени в резултат на международно проучване на ефективността на метода, извършено в съответствие с международно приети процедури (1) (2).
 Година на междулабораторното изпитване
 2000 г.
 Брой на лабораториите
 24
 Брой проби
 8
 (1)
 „Protocol for the Design, Conduct and Interpretation of Method- Performance Studies“, Horwitz, W. (1995 г.) Pure and Applied Chemistry 67, стр. 332-343.
 (2)
 Horwitz, W. (1982 г.) Analytical Chemistry 54, стр. 67A-76A.
 Таблица 1
 Фруктоза, глюкоза, малтоза
 Аналит
 Фруктоза
 Глюкоза
 Малтоза
 Проби (× 2)
 Crème de Cassis
 Стандарт (50 g/l)
 Анасонова спиртна напитка
