се въвежда напръскването със солена саламура, както и евентуалното ѝ последващо втриване в продукта. В периода на приватизацията след 1989 г. месокомбинатът в Писнице прекратява дейността си, но производството на „Pražská šunka“ с кост се запазва в редица други производствени обекти на територията на цялата Чешка република.
 В основата на производството на „Pražská šunka“ от самото начало са залегнали изборът на суровина и начинът на поставянето ѝ в саламура. Първите производители са използвали бутове от малки прасета, поради което и в днешната рецепта максималното тегло се ограничава до 10 kg. Друга характерна особеност, която при производството на този продукт се предава от поколение на поколение, е оформянето на бута с т.нар. пражки разрез. При осоляването на охладения бут в повърхността на месото, и особено в кожата, се втривала нитратна осоляваща смес, съдържаща малко захар. Дъното на съда се посолявало леко и бутовете се подреждали с кожата надолу. После се заливали с преварена и охладена саламура с нитратна сол и отново малко захар, след което се притискали. Впоследствие бутовете се обръщали така, че долните им части да бъдат отгоре, а горните — отдолу, и отново се притискали. След сетивна проверка на качеството бутовете се потапяли за няколко часа в хладка вода, след което се отцеждали. Последният етап включвал отстраняване на тазовата кост, остъргване на повърхността на кожата и завързване на джолана, така че формата му да не пострада при варенето. Бутовете обикновено се закачали в загрята пушилня. Опушването протичало на два етапа: сушене на силен огън, последвано от ароматизиране и оцветяване посредством навлажнени стърготини от твърдо дърво. Опушването обикновено траело 8—12 часа. Следвало попарване с вряла вода и варене на шунката. Охлаждането се извършвало чрез потапяне в студена вода.
 4.3.2. „Pražská šunka“ без кост
 В периода преди Втората световна война се разработват алтернативи на оригиналната „Pražská šunka“ с кост под формата на пастьоризирана „Pražská šunka“ без кост, произведена от мускулно месо от свински бут. С такова производство се занимавали Антонин Хмел в предприятието на улица „U Zvonařky“ в Прага и Йозеф Беранек в предприятията, носещи неговото име. Технологията, използвана при производството на тези видове „Pražská šunka“, се състояла в обезкостяване на пресни охладени свински бутове, обработка на отделните им части, сортиране според степента на оцветяване, механично, прекъснато раздробяване на суровината с добавяне на натриев хлорид и технологично необходимото количество натриев нитрит и захар, всички частично разтворени в определено количество саламура. Следвали процесите на пастьоризация и охлаждане. В периода след Втората световна война производството на пастьоризирана „Pražská šunka“ се съсредоточава преди всичко в месокомбинатите в Бърно, Костелец, Студена, Вамберк и Плана на Лужнице. В края на 70-те години на ХХ век в тези заводи се развива производството на „Pražská šunka“ без кост посредством калъпи, като готовият продукт впоследствие се опакова в пластмасови опаковки. Благодарение на това е отпаднала необходимостта да се използват консервни кутии и е станало възможно след пастьоризацията продуктът да се опушва и да се добавя тънък декоративен слой от сланина или от сланина с кожа. По този начин параметрите на продукта значително са се доближили до тези на оригиналната