се увеличава. Комисията не е установила вреда по време на разследването, дължаща се на увеличението на вноса през разглеждания период.
 (114)
 По същество, по отношение на това твърдение е важно да се подчертае, че действително през 2017 г. промишлеността на Съюза е постигнала рентабилни равнища на производство, които са безспорно по-високи от постигнатите през всички други години от разглеждания период, когато тя е била близо едва до прага на рентабилност. Като цяло обаче най-голямото увеличение на вноса през този период е било между 2014 г. и 2015 г. (вж. таблица 2 по-горе), а успоредният спад в рентабилността през същия период (спад от 0,8 % на 0,6 %, вж. таблица 6 по-горе) показва, че съществува несъмнена връзка между увеличението на вноса и състоянието на промишлеността на Съюза. Освен това, както е обяснено в съображение 45 от регламента за временните мерки, постигнатата през 2017 г. рентабилност следва да се счита за временна при текущите обстоятелства на тенденция на непрекъснато увеличение на вноса и изключително благоприятни продажни цени на пазара през този период. Въпреки това дори равнище на печалба от 5,6 % е ниско в този капиталоемък отрасъл. Всъщност то е по-ниско от регламентираното минимално равнище на целевата печалба за всички промишлени отрасли, което се прилага в разследвания в областта на търговската защита, провеждани от Комисията (25). Поради това Комисията счете, че промишлеността на Съюза ще се окаже в уязвимо и критично положение, ако вносът продължи да се увеличава. Поради това твърдението се отхвърля.
 (115)
 Също така различни заинтересовани страни заявиха, че при предишни антидъмпингови и антисубсидийни разследвания по отношение на същите продукти Комисията е твърдяла, че спадът на цените и вредата са били причинени от предполагаемия дъмпинг или субсидиране, а не просто от увеличението на вноса. Според тези заинтересовани страни дъмпинговият или субсидираният внос вече е бил преодолян успешно чрез приемането на антидъмпингови и антисубсидийни мерки в резултат на тези разследвания, поради което сега Комисията не трябва да твърди, че същата вреда е причинена от нещо друго, т.е. от увеличението на вноса.
 (116)
 По отношение на това твърдение е важно да се подчертае, че антидъмпинговите и антисубсидийните мерки не следват същата логика като защитните мерки. Всъщност те имат различни цели. Някои от най-драстичните и значими разлики са, както следва: например както антидъмпинговите, така и антисубсидийните мерки се прилагат конкретно спрямо ограничен продуктов обхват и разглеждат проблема с нелоялната конкуренция, чрез дъмпинг или субсидиране, по отношение на вноса с определен произход (от определена държава), като по правило те се прилагат за срок от пет години с възможност за удължаване на този срок, ако са изпълнени определени условия. За разлика от тях защитните мерки са насочени към общото увеличение на вноса, без да се прави разграничение по отношение естеството на конкуренцията или произхода (т.е. те не се прилагат „sui generis“ към определен вид внос), и обикновено са с ограничен срок. Освен това и по-конкретно, антидъмпинговите и антисубсидийните мерки, посочени във въпросното твърдение, засягат само няколко от категориите продукти, обхванати от текущото разследване, и само онези, с произход от определени държави. Независимо от налагането на