продукти
 Осъществява се контрол, за да се гарантира, че:
 1.
 на пазара не се пускат рибни продукти, произведени от отровна риба от следните семейства: Tetraodontidae, Molidae, Diodontidae и Canthigasteridae;
 2.
 пресни, приготвени, замразени и преработени рибни продукти, принадлежащи към семейството Gempylidae, по-специално Ruvettus pretiosus и Lepidocybium flavobrunneum, могат да бъдат пускани на пазара само в опакован/пакетиран вид и са подходящо етикетирани, за да бъде информиран потребителят за методите на приготвяне/готвене и за рисковете, свързани с наличието на вещества, имащи неблагоприятно въздействие върху стомашно-чревния тракт. Върху етикета се посочват научните наименования на рибните продукти, както и общоизвестните им имена;
 3.
 на пазара не се пускат рибни продукти, съдържащи биотоксини като Ciguatera или други токсини, опасни за здравето на хората. Рибни продукти, получени от живи двучерупчести мекотели, бодлокожи, ципести и морски коремоноги, могат обаче да бъдат пускани на пазара, ако са произведени в съответствие с изискванията на раздел VII от приложение III към Регламент (ЕО) No 853/2004 и съответстват на стандартите, предвидени в глава V, точка 2 от посочения раздел.
 ГЛАВА II
 КОНТРОЛ ВЪРХУ ОБЩИЯ ЛЕТЛИВ ОСНОВЕН АЗОТ (TVB-N)
 A. Допустими граници за TVB-N за определени категории рибни продукти и методи за анализ, които да бъдат използвани
 1.
 Непреработени рибни продукти се считат за негодни за консумация от човека, когато органолептичната оценка е дала основания за съмнения по отношение на това дали са пресни, а химическите проверки показват, че са надвишени следните допустими граници за TVB-N:
 а)
 25 mg азот/100 g месо за видовете, посочени в част Б, точка 1 от настоящата глава;
 б)
 30 mg азот/100 g месо за видовете, посочени в част Б, точка 2 от настоящата глава;
 в)
 35 mg азот/100 g месо за видовете, посочени в част Б, точка 3 от настоящата глава;
 г)
 60 mg азот/100 g от целия рибен продукт, използван директно за приготвяне на рибно масло за консумация от човека, както е посочено в раздел VIII, глава IV, буква В, точка 1, втора алинея от приложение III към Регламент (ЕО) No 853/2004; когато обаче суровината е в съответствие с букви а), б) и в) от първа алинея от посочената точка, държавите членки могат да определят по-високи допустими граници за определени видове до установяването на специално законодателство на Съюза.
 Референтният метод, който трябва да се използва за проверка на допустимите граници за TVB-N, включва дестилиране на екстракт, депротеинизиран чрез перхлорна киселина, както е установено в част В по-долу.
 2.
 Дестилирането, посочено в точка 1, се извършва с апарат, който съответства на диаграмата в част Г по-долу.
 3.
 Рутинните методи, които могат да бъдат използвани за проверка на допустимите граници за TVB-N, са следните:
 а)
 микродифузионен метод, описан от Конуей и Бърн (1933 г.);
 б)
 директен дестилационен метод, описан от Антонакопулос (1968 г.);
 в)
 дестилиране на екстракт, депротеинизиран чрез перхлорна киселина (Комитет по Codex alimenatrius за риба и рибни продукти (1968 г.).
 4.
 Пробата се състои от около 100 g месо, взето от най-малко три различни точки и размесено чрез смилане.
 Държавите членки препоръчват официалните лаборатории да използват като рутинна практика методите, посочени по-горе. Когато резултатите не