се съгласи с този коментар. Цитираните в съображения 91—100 наредби не могат да се считат просто за „изявления с чисто политически характер“. В законодателство многократно е отразено намерението на ПА да оказва подкрепа на промишлеността за производство на биодизел, докато, противно на твърденията на ПА, в наредбите за експортните такси върху соята събирането на държавни приходи не фигурира като цел. В нито един от посочените в информацията от ПА законодателни актове не се споменава увеличаване на приходите като следствие от експортната такса върху соята.
 (103)
 Налагайки експортни такси върху соята, ПА поставя производителите на соя в нерационална ситуация от икономическа гледна точка, подтиквайки ги да продават стоките си на вътрешния пазар на цени, под тези, на които биха продавали, ако нямаше експортни такси. Поради това те са лишени от възможността за рационален избор и са подтикнати да се съобразяват с целите на политиката, аргументиращи експортната такса.
 (104)
 Това нерационална ситуация беше подсилена от други ограничения на износа, например квоти за износ на селскостопански продукти, различни от соя, за периода от 2006 до 2015 г., чиято цел е ограничаване на износа на други култури и насочване на производителите към продължаване на производството на соя (за разлика от други зърнени култури) и още по-голямо намаляване на цената на вътрешния пазар. Производителите на соя също така са продължили да произвеждат и продават продукцията си на местно равнище, тъй като средносрочното и дългосрочното складиране на този селскостопански продукт не е целесъобразно.
 (105)
 След разгласяването на информационния документ ПА заяви, че не е имало квоти за износ на царевица и пшеница в продължение на 10 години. Комисията обаче стигна до извода, че това твърдение е фактически невярно. С Резолюция 543/2008 (45) изрично се урежда определянето на максимални количества за износ, приложими наред с други стоки, за пшеница и царевица. Тази мярка беше в сила до края на 2015 г. (46)
 (106)
 Освен това през 2009 г. ПА наложи временна забрана за внос на соя, посочвайки, че следва да се предпочита използването на местни суровини пред вносни такива, като по този начин се добавя стойност към аржентинските продукти на международния пазар, и че временният внос на суровини, които се произвеждат и от местни производители, е в ущърб на тази цел (47). През 2012 г. ПА създаде „Регистър на одобрените оператори в сектора на соята“ и премахна на забраната за внос (48). Въпреки това вносът на соя в Аржентина остава изключително труден, докато не бяха направени допълнителни изменения на посочения регистър през 2016 г. (49) Забраната за внос в съчетание с експортната такса върху соята потвърждава целта на политиката на ПА да се стимулира развитието на изцяло национална промишленост за производство на биодизел, включително местни продукти във веригата на доставки. Чрез забраната се създава изкуствено, направлявано от правителството производство на соя в Аржентина, което е предназначено за консумация на вътрешния пазар и за задоволяване на местното търсене въз основа на местното предлагане и е ориентирано към постигането на заявените цели на политиката.
 (107)
 Освен това дългият период на ограничения на износа на други култури е довел до