Комисията припомня, че съгласно съдебната практика доказателствената тежест е за производителя, който желае да поиска ТДПИ/ИТ съгласно член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент. За тази цел, съгласно член 2, параграф 7, буква в), първа алинея, подаденото от производителя искане трябва да съдържа достатъчни доказателства, че производителят действа в условията на пазарна икономика, в съответствие с определеното в същата разпоредба. Съответно, както е постановено в решенията на Съда по дела Brosmann и Aokang, институциите не са длъжни да доказват, че производителят не отговаря на условията, определени с оглед на предоставянето на посочения статут. За сметка на това Комисията следва да прецени дали представените от засегнатия производител доказателства са достатъчни, за да се докаже, че установените в член 2, параграф 7, буква в), първа алинея от основния регламент критерии са изпълнени, за да му се предостави ТДПИ/ИТ (вж. съображение 48). Във връзка с това следва да се припомни, че Комисията не е длъжна да изисква от производителите износители да допълнят исканията си за ТДПИ/ИТ. Комисията може да извърши своята оценка въз основа на представената от производителя износител информация.
 (91)
 По отношение на аргумента, че е осъществен само документален анализ, Комисията отбелязва, че документалният анализ е процедура, при която исканията за ТДПИ/ИТ се анализират въз основа на документите, представени от производителя износител. Всички заявления с искане за ТДПИ/ИТ подлежат на документален анализ от страна на Комисията. В допълнение Комисията може да реши да извърши проверки на място. Няма обаче изискване за проверки на място и те не се извършват за всяко заявление за предоставяне на ТДПИ/ИТ. Обикновено, когато се извършват проверки на място, те са с цел да се потвърди определена предварителна оценка, направена от институциите и/или да се потвърди достоверността на информацията, предоставена от засегнатия производител износител. С други думи, ако представените от производителя износител доказателства ясно показват, че предоставянето на ТДПИ/ИТ не е обосновано, допълнителната и незадължителна процедура по проверка на място обикновено не се организира. Комисията е тази, която трябва да прецени целесъобразността на проверката на място (25). Тя е институцията, която разполага с правото да реши по какъв начин да бъде проверена информацията, предоставена във формуляра за искане за ТДПИ/ИТ. Ето защо когато, както в настоящия случай, въз основа на документален анализ Комисията реши, че разполага с достатъчно доказателства, за да се произнесе по дадено искане за ТДПИ/ИТ, извършването на проверка на място не е необходимо и не може да се изисква.
 (92)
 Що се отнася до твърдението, че правото на защита не е било зачетено подобаващо поради решението на Комисията да не се изпращат писма с искане за допълнителна информация, на първо място следва да се припомни, че правото на защита е субективно право и че FESI и Footwear Coalition не могат да се позовават на нарушаване на субективно право на други дружества. На второ място, Комисията оспорва твърдението, че е налице практика от нейна страна да осъществява значителен обмен на информация и подробен процес на допълване на информацията в случаите, в които се използва само документален анализ, за разлика от случаите, в които се