че „въпреки че ... принципът за правото на изслушване изисква износителите да бъдат информирани за основните факти и съображения, въз основа на които се възнамерява да се наложат временни мерки, неспазването на това право не може само по себе си да опорочи регламента за налагане на окончателни мерки, когато в хода на процедурата за приемане на последния регламент недостатъкът, който е опорочил процедурата по приемане на съответния регламент за налагане на временни мита, е бил поправен“ (4). В настоящия случай Комисията изпълни задължението си за разгласяване в съответствие с основния регламент, а възможност за упражняване на правото на справедливо изслушване на производителя износител беше предоставена по време на процедурата, довела до приемането на настоящия регламент.
 (7)
 Временното естество на мерките, приети в съответствие с член 7 от основния регламент, е отразено, inter alia, в максималния период от 6 месеца, в рамките на който те могат да бъдат наложени, както и във факта, че всяко временно мито се обезпечава единствено чрез гаранция. Освен това Комисията не е попречила на която и да е страна да представи искания за допълнителни изслушвания преди изтичането на законово предвидения деветмесечен максимален период за налагане на временни мерки в случай, че счита за необходимо да бъде отново изслушана на този етап.
 (8)
 Производителят износител поиска достъп до данните, използвани от единственото дружество в Съединените американски щати (САЩ), което предостави информация в съответствие с разпоредбите в член 2, параграф 7, буква а) за установяването на нормалната стойност. Беше заявено, че в противен случай страната не би имала достъп до данните, въз основа на които са били наложени временните мерки, и че това едновременно нарушава правата на защита на страната и противоречи на принципа на доброто административно управление. Същата страна заяви, че на законните представители на групата оказали съдействие китайски производители износители би могло да бъде предоставено разгласяване на поверителна информация, засягаща конкретни страни. Законните представители биха поели задължението да гарантират поверителността на търговските тайни на дружествата. Искането беше подкрепено с позоваване на системите в САЩ и Канада и на решение на Съда на Европейския съюз по делото G.J. Dokter and Others v Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwalitei.
 (9)
 Тези искания трябваше да бъдат отхвърлени. Искането на производителя износител се отнасяше за достъп до поверителна информация за цени, предоставена от горепосоченото дружество от САЩ. Комисията не можеше да предостави достъп до толкова подробна поверителна търговска информация. Предоставянето на достъп до такива данни би нарушило законодателството на Съюза, по-специално член 19 от основния регламент, тъй като би довело до неразрешено разгласяване на ограничени по достъп и чувствителни търговски данни на дружеството от САЩ. Що се отнася до предложената методология за разгласяване на търговски тайни на дадено дружество на законните представители на други заинтересовани страни, за разлика от системите в САЩ и Канада, в основния регламент не е предвиден такъв процес. По тази причина това не попада в обхвата на законодателната рамка на ЕС за антидъмпинговите процедури. Във всички случаи посоченото по-горе дело на Съда не предоставя основание за което и да е искане за достъп до поверителна информация.