всяко налягане на газа между нула и МДРН.
 2.2.2.
 Изпитването се провежда със същото оборудване и при следните условия:
 а)при стайна температура;
 б)при минималната работна температура или при температурата на втечнен азот след достатъчно време за привеждане към тази температура, за да се гарантира температурна стабилност; и
 в)при максималната работна температура след достатъчно време за привеждане към тази температура, за да се гарантира температурна стабилност.
 2.2.2.1.
 По време на това изпитване изпитваното оборудване трябва да е свързано с източник на газ под налягане. На тръбопровода, по който се подава налягането, трябва да се монтират принудителен запорен клапан и манометър с обхват не по-малко от 150 % и не повече от 200 % от стойността на изпитвателното налягане; точността на манометъра трябва да бъде 1 % от обхвата му. Манометърът се монтира между принудителния запорен клапан и изпитвания образец.
 2.2.2.2.
 През цялото времетраене на изпитването образецът се изпитва за утечки чрез повърхностно активно вещество без образуване на мехурчета или чрез измерване, като дебитът на утечките трябва да бъде по-малък от 216 Nml/hr.
 2.3.
 Изпитване за издръжливост
 2.3.1.
 Даден компонент трябва да е в състояние да съответства на приложимите изисквания за изпитване на утечки в точки 2.2. и 2.9., след като е бил подложен на 20 000 работни цикъла.
 2.3.2.
 Подходящите изпитвания за външни утечки и за непропускливост, както са описани в точки 2.2. и 2.9., се извършват веднага след изпитването за издръжливост.
 2.3.3.
 Запорният клапан трябва да е надеждно свързан към източник на сух въздух под налягане или на азот и да бъде подложен на 20 000 работни цикъла. Един цикъл се състои от едно отваряне и едно затваряне на компонента за време не по-малко от 10 ± 2 секунди.
 2.3.4.
 Компонентът трябва да работи в продължение на 96 % от броя на указаните цикли при стайна температура и при максималното допустимо работно налягане (МДРН) на компонента. По време на цикъла, налягането след изпитвания компонент може да спада до 50 % от максималното допустимо работно налягане (МДРН) на компонента.
 2.3.5.
 Компонентът трябва да работи в продължение на 2 % от общия брой на циклите при максималната температура на материала (–40°C до +85°C), след достатъчно време за привеждане към тази температура, за да се гарантира температурна стабилност, и при МДРН. При завършване на циклите при висока температура, компонентът трябва да отговаря на точки 2.2. и 2.9. при подходящата максимална температура на материала (–40 °C до +85 °C).
 2.3.6.
 Компонентът трябва да работи в продължение на 2 % от общия брой на циклите при минималната температура на материала (–40 °C до +85 °C), която не трябва да бъде по-ниска от температурата на втечнен азот, след достатъчно време за привеждане към тази температура, за да се гарантира температурна стабилност, и при МДРН на компонента. При завършване на циклите при ниска температура, компонентът трябва да отговаря на точки 2.2. и 2.9. при подходящата минимална температура на материала (–40 °C до +85 °C).
 2.4.
 Изпитване при експлоатация
 2.4.1.
 Изпитването при експлоатация се извършва в съответствие със стандарт EN 13648-1 или EN 13648 2. Прилагат се специфичните