основния регламент на ЕС. Например ПКНР споменава съмненията си относно неговото „изключване“ от страна на специалната група относно текстурирана плоско валцувана електротехническа стомана (91). От една страна, Комисията взе предвид констатациите на специалната група в тази насока и не изразява несъгласие с много от нейните заключения, но тези констатации не изменят съответното споразумение или правен език, по-специално членове 11.2 и 11.3 от Споразумението на СТО за субсидиите или член 9, параграфи 2 и 3 от основния Регламент относно изравнителните мита, които са приложими и правно задължителни за Комисията във всички нейни антисубсидийни процедури.
 (399)
 ПКНР твърди, че Комисията е в нарушение на член 11.2 от Споразумението за СИМ, защото е започнала това разследване на основата на жалба, в която не се съдържат доказателства за „съществуването, степента и въздействието на дадена/(всяка) предполагаема субсидия“ и следователно Комисията не е спазила задължението си по член 11.3 да разгледа точността и адекватността на доказателствата.
 Това твърдение трябваше да бъде отхвърлено. Позоваването на ПКНР на „съществуването, степента и въздействието“ на субсидията е цитат от член 11.1 от Споразумението за СИМ и описва целта на дадено разследване. Според Комисията това твърдение не е свързано с член 11.2 от Споразумението за СИМ, съгласно което се изисква жалбоподателят да предостави „достатъчни доказателства за съществуването на субсидия и, ако е възможно, нейния размер“ и да включи „наличната информация“, с която той разполага. Комисията анализира доказателствата, предоставени от жалбоподателя, които бяха съществени, както е видно от версията на разположение за преглед от заинтересованите по жалбата страни. Службите на Комисията предложиха започването на разследване едва след като надлежно бяха анализирани точността и адекватността на доказателствата, които те считат за prima facie достатъчни.
 (400)
 ПКНР предложи всеки елемент (финансовото участие, ползата и специфичността) на всяка схема за субсидиране да бъде определян поотделно. Комисията се съгласи с ПКНР, че твърденията във връзка със субсидиите трябва да бъдат разглеждани поотделно. Това не означава обаче, че всяко представено доказателство по отношение на всеки елемент на всяка програма за субсидиране трябва да бъде разглеждано поотделно. Например доказателства за специфичността на една програма могат да бъдат пряко свързани с определянето на специфичността по отношение на друга програма, inter alia, в зависимост от това какъв обем информация относно въпросните програми е обществено достъпен, както и от степента, в която програмите са тясно свързани и към тях се прилага същото законодателство.
 (401)
 ПКНР твърди, че са необходими доказателства (над прага „de minimis“) за размера на субсидията през ПР за всяка програма и че трябва да има достатъчни доказателства за настоящото финансиране на всяка субсидия, а не за „потенциалните“ или „вероятни“ ползи. По този въпрос Комисията не изразява съгласие с ПКНР, тъй като няма изискване в основния регламент или в Споразумението за СИМ да се предоставят доказателства за това, че субсидиите по дадена програма са над прага „de minimis“. Няма разногласие по въпроса, че от дадена субсидия трябва да са произтекли ползи през ПР, за да подлежи тя на изравнителни мерки, за което жалбоподателите трябва да предоставят съответните доказателства. В същото време в член 11.2 от Споразумението за СИМ се