цена (референтна цена за минерално дизелово гориво), а ПИ предоставя допълнителни средства директно на производителите на биодизел. Като има предвид, че целта и контекстът на програмата е да стимулира използването на биодизел на вътрешния пазар, ПИ не купува директно биодизел и след това го използва за правителствени цели или го препродава на пазара. До известна степен ПИ подкрепя продажбите на биодизел като предоставя допълнителни средства на производителите на биодизел и при трансакциите, в които участват частни оператори (като AKR). Нито ПИ, нито производителите износители представиха доказателства, че Pertamina и AKR са публични органи в това отношение. Те са оператори, които доброволно участват в програмата.
 (38)
 Поради това Комисията разгледа програмата в този контекст и установи, че плащанията на OPPF в полза на производителите на биодизел не могат да се определят като дължими плащания по договор за покупка между ПИ и производителите на биодизел, а представлява директно прехвърляне на средства, както е установено в съображение 69 от Регламента за временните мерки.
 (39)
 След окончателното разгласяване ПИ, Wilmar, PT Pelita Agung Agrindustri и PT Permata Hijau Palm Oleo (заедно представляващи Permata Group), както и PT Ciliandra Perkasa заявиха, че плащанията от OPPF не могат да се разглеждат като финансово участие. Според ПИ това е така, защото OPPF се финансира от събирането на таксата за износ върху палмовото масло и производните му продукти, поради което фондът следва да се разглежда като финансиран с частни средства.
 (40)
 Комисията отбеляза, че това твърдение вече е било представено от ПИ след налагането на временните мерки и е било разгледано от Комисията (съображения 30—33) по-горе). Страните не представиха нови доказателства в подкрепа на своите наново приведени доводи. Поради това Комисията потвърди заключенията, достигнати в тези съображения, и отхвърли това твърдение.
 (41)
 На основанията, посочени в съображение 32, ПИ, PT Ciliandra Perkasa и Permata Group заявиха също така, че Комисията е допуснала грешка, като е потвърдила констатациите, че средствата от OPPF са публични средства, а не от частен източник. Доводът на ПИ е, че съгласно приложимите разпоредби на Регламент (ЕО) No 133/2015 на министъра на финансите и на Президентски указ No 66 от 2018 г. 1) OPPF се финансира изключително от събирането на таксата върху износа и 2) тези средства се използват само за специфични плащания, включително изплащане на безвъзмездните средства на производителите на биодизел.
 (42)
 Както е обяснено в съображение 31 по-горе, по време на контролното посещение Комисията поиска от ПИ да предостави доказателства за начина, по който плащанията по таксата върху износа се отчитат в бюджета. ПИ не предостави никакви доказателства в подкрепа на твърдението си, че средствата от OPPF не са част от държавния бюджет.
 (43)
 Като цяло горепосоченото не променя заключението, че средствата от OPPF представляват публични средства, както е разяснено в съображение 63 от Регламента за временните мерки. Средствата се събират въз основа на задължителна такса върху износа. Противно на ситуацията, при която частните оператори свободно решават да събират частни средства за конкретна употреба, в настоящия случай ПИ налага на някои производители (включително, но не само на производителите на биодизел) задължение да плащат