СПМ не би могло да се обясни на пазар, който е разпокъсан.
 (136)
 Поради това Комисията отхвърли твърдението.
 (137)
 Wilmar също така твърди, че Комисията не е успяла да докаже упълномощаване или възлагане на доставчиците на СПМ да предоставят СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение. Твърдението на Wilmar по същество се основава на факта, че 1) PTPN не диктува цените и следователно СПМ не се предоставя срещу по-ниско от адекватното възнаграждение и 2) доставчиците на СПМ не са възпрепятствани да продават на експортния пазар.
 (138)
 Комисията вече разгледа и отхвърли тези точки по-горе в съображения 127—135. Поради това Комисията счита, че твърдението на Wilmar се основава на неверни факти и не може да бъде прието. Наличните доказателства в това разследване показаха, че PTPN диктува цените на СПМ на пазара и че способността на доставчиците на СПМ да изнасят СПМ е отслабена от мерките, приети от ПИ.
 (139)
 Подобни твърдения са изказани от страна на ПИ, PT Intibenua Perkasatama и PT Musim Mas („Musim Mas Group“), както и Permata. В своите коментари ПИ заяви, че цените на СПМ се определят от пазарните механизми и че купувачите обикновено формулират своите намерения за цените по международните пазарни цени.
 (140)
 Комисията вече разгледа подобни доводи в съображения 62—96 и установи, че те не могат да бъдат приети. Същото заключение се запазва и по отношение на твърденията на ПИ. Комисията отново отбеляза, че ПИ не е представило нови доказателства в подкрепа на твърдението си.
 (141)
 ПИ твърди, че Комисията не е успяла да докаже, че е налице доказуема връзка между поведението на производителите на СПМ и мерките на ПИ. В тази връзка Комисията отново отбеляза констатацията в съображение 168 от Регламента за временните мерки, която бе припомнена в съображение 137. Според Комисията фактът, че всички независими доставчици на СПМ винаги следват цените на PTPN е недвусмислено доказателство за съществуването на такава връзка (още повече на пазар, който е разпокъсан по отношение на броя на доставчиците на СПМ, както и географски/няколко острова). Още повече в ситуация, в която цените на СПМ на вътрешния пазар не отразяват каква би била неизкривената пазарна цена без целевите мерки на ПИ.
 (142)
 В своето становище ПИ също така твърди, че Комисията е възложила на ПИ и на независимите доставчици на СПМ да предоставят подробна информация, но не я е проверила. Освен това ПИ твърди, че Комисията напълно е пренебрегнала тази информация, когато е направила своите констатации. И накрая, в тази връзка ПИ отбеляза, че Комисията е приложила член 28 от основния регламент спрямо ПИ, тъй като то не е осигурило повече такива отговори и не е получило повече информация от PTPN.
 (143)
 Комисията счита, че това твърдение е фактически невярно. Всички отговори, получени от доставчиците на СПМ, действително са анализирани от Комисията. Тя обаче отбеляза, че въпреки всички изпратени напомняния, никой не е предоставил публично достъпна версия на своите отговори, с изключение само на един независим доставчик на СПМ. В контекста на член 29, параграф 3 от основния регламент Комисията може да не вземе предвид информация, която е предоставена, но