на валути, която са поискали въз основа на договори за хеджиране, свързани с продажбите им за Съюза. Твърдението се отнася до валутния курс, който трябва да се използва при конвертирането на стойността на продажбите в чуждестранна валута (в този случай евро) във валутата на страната износител (турска лира или TRY). Дружествата се позоваха на разпоредбите на член 2, параграф 10, буква ѝ) от основния регламент, че „(...) освен ако продажбата на чуждестранна валута на форуърдни пазари е пряко свързана със сделката по износа, като в този случай се използва валутният курс „форуърд“.
 (97)
 В коментарите си, представени след разгласяването на предварителните заключения, жалбоподателят се противопостави на твърденията на производителите износители, че хеджирането е вътрешен процес, и че дружествата не могат да твърдят, че без хеджиране продажната цена би била по-висока, тъй като не е очевидно, че клиентите биха платили по-висока цена.
 (98)
 Комисията отбеляза, че член 2, параграф 10, буква ѝ) от основния регламент е приложим в ситуации, при които е необходимо конвертиране на валути с цел сравнение между нормалната стойност и експортната цена. Постоянната практика е такова сравнение да се прави във валутата на съответната държава. Следователно в настоящия случай Комисията е използвала турската лира като валута за сравнение. Двете дружества, поискали корекция за конвертиране на валути, са хеджирали продажбите за износ, които са били деноминирани в евро. Рискът при конвертиране на валути, произтичащ от тези сделки, беше хеджиран във всички случаи срещу щатския долар. Тъй като сравнението е направено в турски лири и всички трансакции в евро са директно конвертирани в турски лири, без междинно конвертиране в щатски долари, също както всички продажби на вътрешния пазар бяха отчетени в турски лири, Комисията счете, че валутният курс евро/щатски долар, установен в договорите за хеджиране, не е от значение за сравнението. Поради това Комисията отхвърли твърдението на тримата производители износители.
 (99)
 След окончателното разгласяване тримата производители износители повториха своите искания за корекция за конвертирането на валути при продажби в Съюза, за да бъдат отчетени операциите по хеджиране на валутния риск, произтичащ от сделките в евро. Те повториха аргумента, че независимо от използваната валута за сравнение на цените печалбата или загубата, произтичаща от валутния курс в момента на хеджирането, оказва значително влияние върху сравнението на цените. По-конкретно, те предоставиха теоретичен пример за вътрешна поръчка за продажба с единична цена в щатски долари (USD), договорена за определен ден, и поръчка за експортна продажба със същата единична цена с еквивалентен размер в EUR, договорена за същия ден. Изчисленията на дружествата показаха, че когато тези поръчки за продажба се доставят в същия ден и фактурираната стойност се преобразува пряко от валутата на фактурата в TRY, сравнението би довело до дъмпинг, въпреки че цената, договорена в двете поръчки за продажба, е еднаква към датата на поръчките за продажба. След това те заявиха, че корекция за хеджиране следва да се извършва въз основа на член 2, параграф 10, буква й) или член 2, параграф 10, буква к) от основния регламент.
 (100)
 Комисията анализира твърдението, по-специално теоретичния пример, в който се твърди, че валутният курс в договорите