с оригинални и специфични характеристики, както поради начина му на отглеждане, така и поради физическите му и вкусови качества.
 На този особен участък хората са съумели да оформят терена по такъв начин, че да могат да се възползват от него, да подберат пригоден към местните условия сорт и да разработят такива методи на отглеждане, че да създадат ценен и оригинален продукт.
 Природни ограничения на географския район: недостиг на равни площи и вреди от ерозията са довели до това, земеделците да организират пространството с цел неговото подобряване. Създаването на тераси, напоявани гравитационно чрез канал, насочващ водите на извори, разположени на по-високо ниво, добива широка популярност от XVIII век нататък и позволява увеличаването на малкото обработваеми земи с оглед на изхранването на повече хора, като същевременно спомага за защитата на почвите от ерозията.
 Терасите с най-благоприятно изложение, в средата на склона, лесни за напояване и близки до селата, са се използвали за зеленчукови насаждения. Тамошните почви, получени от раздробяването на гранит и шист, са киселинни, пясъчни, абсорбиращи и бедни на глина и често биват наторявани с тор от близките животновъдни стопанства, в които се отглеждат овце и кози. Отглеждането на сладък лук, отначало предназначено за собствена консумация, се развива и се превръща в истинска земеделска продукция. Парцелите, на които традиционно се отглежда лук, понякога в продължение на над 50 години, се наричат „сébières“.
 Традиционният сорт, подобрен и поддържан от земеделците от много поколения насам според критерии като външен вид, сладост и способност за съхранение, е добре приспособен към местния климат: това е лук на дългия ден, засяван през месец януари върху парцелите, ориентирани най-благоприятно по отношение на пролетното затопляне, след това разсаждан на ръка и редовно поливан. Луковиците се събират в края на лятото, преди септемврийските дъждове, като по този начин се позволява изсушаване на място и съхраняване на продукта в добри санитарни условия.
 Техниките на отглеждане и естествената среда влияят на характеристиките на лука по различни начини. Засяването на най-добрите парцели позволява бързото получаване на здрав разсад. Разсаждането на ръка, с голяма точност, позволява оптимизирането на гъстотата на засаждане с оглед на получаването на реколта от луковици с достатъчен размер и хармоничен външен вид, без сплеснати страни. Слабото съдържание на глина в почвата допринася за сладостта на лука, но песъчливата структура е причина за ниските водни резерви. Ето защо през лятото е необходимо напояване. То се извършва на малки редовни дози, като по този начин се избягва разхищението на вода, но най-вече се ограничава водният стрес на растението и появата на горчив или лютив вкус и се подобрява сочността на люспите. И накрая, подборът на парцели предимно със североизточно до югозападно изложение, като се избягват влажните дъна на долините, позволява отглеждането на лук единствено върху парцели с благоприятен микроклимат. В резултат на това са налице по-ранно зреене и по-ниско фитосанитарно напрежение, които позволяват по-малко използване на материали и по-добро съхранение на лука.
 Цялостното влияние на природните фактори на географския район, подобрено от практиките на отглеждане на земеделците, които са съумели да се възползват от потенциала на местността, позволява на „Oignon doux