„[о]пределящата черта на социализма с китайски характеристики е ръководството на Комунистическата партия на Китай“ (26). Това показва безспорния и нарастващ контрол на ККП върху икономическата система на КНР. Това ръководство и този контрол са присъщи на китайската система и се простират отвъд обичайните граници в други държави, където правителствата упражняват общ макроикономически контрол, в чиито рамки се проявяват силите, действащи на свободния пазар.
 (111)
 Китайската държава провежда интервенционистка икономическа политика в изпълнение на цели, съобразени с политическия дневен ред, определен от ККП, а не с преобладаващите икономически условия на свободния пазар (27). Икономическите инструменти за намеса, използвани от китайските органи, са многобройни и включват системата на промишлено планиране, финансовата система, както и инструменти на нивото на регулаторната среда.
 (112)
 Първо, на ниво цялостен административен контрол китайската икономика е направлявана чрез сложна система за промишлено планиране, която засяга всички икономически дейности в държавата. В своята цялост тези планове обхващат обширна и сложна матрица от сектори и междусекторни политики, която съществува на всички равнища на управлението. Плановете на провинциално равнище са подробни, докато в националните планове се определят по-широки цели. В плановете се посочват също така средствата за подкрепа на съответните отрасли/сектори, както и сроковете, в които трябва да бъдат постигнати целите. Въпреки че някои планове все още съдържат изрични производствени цели, това е характеристика най-вече на предходните цикли на планиране. В съответствие с плановете и с правителствените приоритети отделни промишлени отрасли и/или проекти се определят за приоритетни (в положително или в отрицателно отношение), като им се задават конкретни цели за развитие (промишлено обновяване, международно разрастване и други). Икономическите оператори, както държавни, така и частни, трябва ефективно да приспособят търговските си дейности към реалността, наложена от системата за планиране. Това е така не само поради обвързващия характер на плановете, но и защото съответните китайски органи на всички равнища на управление се придържат към системата на планиране и използват дадените им правомощия в съответствие с това, като по този начин принуждават икономическите оператори да спазват приоритетите, определени в плановете (вж. също раздел 3.3.1.5) (28).
 (113)
 Второ, на ниво разпределяне на финансовите ресурси финансовата система на КНР е доминирана от държавните търговски банки. При създаване и прилагане на кредитната си политика тези банки трябва да съгласуват действията си с целите на промишлената политика на правителството, вместо да оценяват предимно икономическите предимства на даден проект (вж. също раздел 3.3.1.8) (29). Същото се отнася и за останалите компоненти на китайската финансова система, в това число капиталовите пазари, пазарите на облигации, частните капиталови пазари и други. Също така тези части на финансовия сектор, различен от банковия, са институционално и оперативно създадени не с цел постигане на максимално ефективно функциониране на финансовите пазари, а с цел осигуряване на контрол и създаване на условия за намеса от страна на държавата и на ККП (30).
 (114)
 Трето, на ниво регулаторна среда намесата на държавата в икономиката има различни проявления. Например правилата за обществените поръчки редовно се използват за постигане на политически цели, различни от икономическата ефикасност, като по този начин се подкопават пазарните принципи в тази сфера. По-конкретно приложимото законодателство