колонизация, размножение и разпръсване трябва да бъдат оценени. Разпространението на автохтонни микроорганизми би трябвало да се стабилизира след кратък период на растеж и да се установи на сходно с това на нормално наличните микроорганизми ниво.
 2.2.1.2. Следва да се оцени способността на микроорганизмите да се адаптират към околната среда. Държавите-членки трябва да вземат предвид по-конкретно следните принципи:
 а)
 в зависимост от условията (например наличие на субстрати за растеж и метаболизъм) микроорганизмите могат да притежават, или да не притежават дадени фенотипни черти;
 б)
 най-приспособените към околната среда микробни щамове могат да оцеляват и да се размножават по-добре, отколкото неадаптираните щамове. Адаптираните щамове се ползват с предимство от гледна точка на селекцията и след определен брой поколения могат да съставляват по-голямата част в дадена популация;
 в)
 сравнително бързото размножаване на микроорганизмите води до по-висока честота на мутациите. Ако дадена мутация допринася за оцеляването в околната среда, мутиралият щам може да стане доминантен;
 г)
 свойствата на вирусите могат да се променят бързо, включително тяхната вирулентност.
 Поради това, при необходимост се оценяват данните за генетичната стабилност на микроорганизма в природните условия в предвидената среда на употреба, както и информацията за способността на микроорганизма да предава генетичен материал на други организми, и информацията, отнасяща се до стабилността на кодираните белези.
 2.2.1.3. Начинът на действие на микроорганизма се оценява по възможно най-подробния начин. Евентуалната роля на метаболитите/токсините в начина на действие се оценява и, когато е идентифицирана, се установява минималната ефикасна за всички активни метаболити/токсини концентрация. Сведенията за начина на действие могат да представляват много полезен инструмент за определяне на потенциалните рискове. Елементите, които трябва да се вземат предвид при оценката, са следните:
 а)
 антибиоза;
 б)
 индуциране на устойчивост на растението;
 в)
 интерференция с вирулентността на даден патогенен прицелен организъм;
 г)
 ендофитен растеж;
 д)
 колонизация на корените;
 е)
 съревнование за екологичната ниша (напр. хранителни вещества, хабитат);
 ж)
 паразитизъм,
 з)
 патогенност за безгръбначните.
 2.2.1.4. За да се оценят възможните последици върху неприцелните организми, данните за специфичността на гостоприемника на микроорганизма, трябва да бъдат оценени, като се държи сметка за характеристиките и свойствата, описани в букви а) и б).
 а)
 Сособността на даден микроорганизъм да се проявява като патогенен спрямо неприцелните организми (човека, животните и други неприцелни организми) трябва да се оцени. На оценка трябва да се подложи и всяка връзка с организми, за които е известно, че са патогенни при растенията, животните и човека, и че са видове от рода на активния и/или замърсяващия микроорганизъм.
 б)
 Патогенността и вирулентността са тясно свързани с вида на гостоприемника (определят се например от телесната температура и физиологичната среда) и с неговото състояние (например здравното му състояние, състоянието на имунната му система). Например, размножението на микроорганизма в човешкото тяло зависи от способността му да се развива при телесната температура на гостоприемника. Някои микроорганизми могат да се развиват и да бъдат метаболитно активни само при температури, които са много по-ниски или по-високи от телесната температура на човека, и следователно не могат да бъдат патогенни за него. Начинът обаче на проникване на микроорганизма в гостоприемника (през устата, при вдишване, през кожата/рана) може също