pogácsa“ се дължат на следното:
 —
 основните съставки: свински пръжки и свинска мас,
 —
 специалната техника за приготвяне на тестото,
 —
 физичните, химичните и органолептичните характеристики.
 Основната съставка — свински пръжки — осигуряваща характерните качества
 Типичните характеристики на „Tepertős pogácsa“ се дължат на пръжките, които се получават от пърженето на сланина, съдържаща малко или никакво месо. Пръжките съдържат 12—13 % протеини и 82—84 % мазнини; 60 % от съдържащите се мазнини в продукта са от пръжките.
 Специалната техника за приготвяне на тестото
 Освен ронливото тесто, използването на пръжки дава възможност така също за приготвянето на специално тесто с „многолистна“ структура, а високото съдържание на мазнини налага специално приготвяне на студено тесто с температура 24—26 °C.
 Физични, химични и органолептични характеристики
 Поради съдържанието на мазнини от 20—30 %, което се дължи на използването на свински пръжки и мас, хранителната стойност на „Tepertős pogácsa“ е по-висока, те изсъхват по-бавно и имат по-дълъг срок на годност, отколкото останалите продукти от същата категория.
 1.8. Традиционен характер на селскостопанския или хранителния продукт
 Думата „pogácsa“ (питка) е използвана за пръв път около 1395 г. и първоначално означава кръгла питка, изпечена в пепелта и жаравата. В унгарските народни приказки те стават популярни като „hamuban sült pogácsa“ (питки, печени в пепелта). До XVIII век думата, използвана за кръглите питки, консумирани като хляб, е питка. Настоящите по-малки цилиндрични питки, с резки, образуващи квадратчета, добиват популярност в Унгария през късното Средновековие. Това е най-популярното печиво в унгарската селска кухня, което се приготвя в няколко варианта, а популярността му не намалява оттогава.
 Производството на „Tepertős pogácsa“ се обуславя от две условия: топенето на мас от сланина става популярна дейност, а пръжките се превръщат в ежедневна храна. Според описанието на благородно семейство от средната класа от 70-те години на XVIII век, пърженето на сланина и приготвянето на пръжки се превръща в част от домашния бит на благородниците от XVIII век. В подкрепа на това се явява и фактът, че според инвентарните описи на имуществото на благородниците във Великата равнина от XVIII век започват да се появяват качета с мас/сланина. (Cegléd 1850—1900 г. Ceglédi Kossuth Múzeum kiadása (Публикация на музея Cegléd Kossuth Museum) Cegléd, 1988 г., стр. 28, 30 Szűcs.) На база на факта, че качетата с мас/сланина през 50-те години на XIX век вече са включени в регистрите на селяните от района между река Дунав и река Тиса, можем да допуснем, че традицията да се топи мас и да се използва свинска мас в ежедневното хранене на селяните и в обичайната преработка на свинско месо започва да се разпространява от средата на XIX век.
 Според устните етнографски сведения от края на XIX и началото на XX век пръжките се използват за направата на сапун в селските домакинства в района на Централна Тиса, а консумацията им се развива постепенно. След клането на прасето питките обикновено се правят с пресни дребни пръжки без кожа. В етнографско резюме от 30-те години на XX век се споменава, че питките се правят от тесто без и с мая, от пшенично брашно, овкусено — наред с другите неща