следващите подраздели е съсредоточен върху това дали ПА е предоставяло соя (а не соево масло) срещу по-ниско от адекватното възнаграждение.
 (76)
 В член 3, параграф 1, буква а), подточка iv), второ тире от основния регламент се посочва, че е налице финансово участие, когато правителството: „упълномощава или възлага на частен орган да изпълнява една или повече от функциите, изброени в подточки i), ii) и iii), които обикновено се упражняват от правителството, като практиката в действителност не се отличава от практиките, които обичайно се следват от правителствата“. Функциите, описани в член 3, параграф 1, буква а), подточка iii) от основния регламент, са налице, когато „правителството предоставя стоки или услуги, които не са част от общата инфраструктура, или купува стоки...“ Посочените разпоредби отразяват член 1.1, буква а), параграф 1, подточки iii) и iv) от Споразумението на СТО за субсидиите и изравнителните мерки (Споразумението за СИМ) и следва да се тълкуват и прилагат предвид съответната съдебна практика на СТО.
 (77)
 Специализираната група на СТО по делото САЩ – Ограничения на износа, постанови, че обикновеното значение на двете думи „упълномощава“ и „възлага“ в член 1.1, буква а), параграф 1, подточка iv) от Споразумението за СИМ изисква действието на правителството да съдържа понятието за делегиране (в случай на упълномощаване) или за нареждане (в случай на възлагане) (11). Тя отхвърли „причинно-следствения довод“ на САЩ и поиска да има изрично и утвърдително действие на делегиране или нареждане (12).
 (78)
 В последващо дело обаче становището на Апелативният орган бе, че замяната на думите „упълномощава“ и „възлага“ с „делегиране“ и „нареждане“ е твърде строго като критерий (13). Според Апелативния орган „упълномощаване“ е налице, когато дадено правителство предоставя отговорност на частен орган, а „възлагане“ препраща към ситуациите, в които правителството упражнява своята власт над частен орган (14).
 (79)
 И в двата случая правителството използва частен орган като пълномощник за предоставяне на финансово участие и „в повечето случаи би могло да се очаква упълномощаването или възлагането на частен орган да включва някаква форма на заплаха или подтикване“ (15). В същото време по силата на член 1.1, буква а), параграф 1, подточка iv) не се позволява на членовете да налагат изравнителни мерки по отношение на продукти, „когато правителството само упражнява своите общи регулаторни правомощия“ (16) или когато правителствената намеса „може да доведе или да не доведе до конкретен резултат само на основата на дадените факти и обстоятелства и упражняването на свободен избор от страна на участниците на пазара“ (17). Упълномощаването и възлагането по-скоро предполагат „по-активна роля на правителството, а не просто действия за насърчаване“ (18).
 (80)
 Освен това СТО не счете, че „оставянето на преценката в ръцете на частния субект непременно противоречи на упълномощаването или възлагането на този частен орган [...] Въпреки че може да има случаи, при които предоставеният марж на действие на частния орган е такъв, че е невъзможно надлежно да се заключи, че му е възложено да изпълнява специфична задача или е упълномощен за това, това е въпрос от фактическо/доказателствено естество, който трябва да бъде разгледан за всеки отделен случай.“ (19)
 (81)
 В съответствие с посочените решения на СТО не