В тази връзка Общият съд счита, че вземането на решение относно ТДПИ на по-късен етап не накърнява валидността на регламента за налагане на окончателните мерки, тъй като заявителите не са доказали, че ако Комисията не беше просрочила тримесечния срок, Съветът е могъл да приеме различен регламент, по-благоприятен за техните интереси от оспорвания (26). Също така Съдът е признал, че институциите могат да променят оценката за ТДПИ до приемането на окончателните мерки (27).
 (83)
 Решенията по делата Brosmann и Aokang не изменят тази съдебна практика. В решенията по делата Brosmann и Aokang Съдът се позовава на задължението за Комисията да извърши оценката в срок от три месеца, с цел да демонстрира, че задължението за извършване на тази оценка съществува, независимо дали Комисията прибягва до изготвянето на извадка. Съдът не се е произнесъл по въпроса какви биха били правните последици, ако Комисията приключи оценката за предоставяне на ТДПИ на по-късен етап от разследването. Съдът единствено постановява, че институциите не могат изцяло да пренебрегнат исканията за ТДПИ и трябва да ги оценят най-късно при налагането на окончателните мерки. Решенията потвърждават съдебната практика, цитирана в предходното съображение.
 (84)
 В настоящия случай засегнатите производители износители не са показали, че ако Комисията беше извършила оценката за предоставяне на ТДПИ в срок от три месеца след започването на антидъмпинговата процедура през 2005 г., е било възможно Съветът да приеме различен регламент, по-благоприятен за техните интереси от оспорвания. Поради това твърдението за давност на оценката на искането за ТДПИ се отхвърля.
 (85)
 Също така бе изказано твърдението, че тъй като незаконосъобразността е възникнала на етапа на оценка за предоставяне на ТДПИ, Комисията е трябвало да възобнови процедурата до момента преди налагането на временните мерки.
 (86)
 В това отношение Комисията отбелязва, че временните мерки не са необходим етап от процедурата, а самостоятелен акт, чието действие се прекратява с приемането на окончателни мерки (28). Единственият съществен процедурен етап преди приемането на окончателни мерки е започването на процедурата. Следователно този довод е неприложим.
 (87)
 Някои страни, като се позовават на решението на Общия съд по дело IPS/Съвет (T-2/95), изтъкнаха формалната разлика между „разследване“ и „процедура“ и заявиха, че след като процедурата е прекратена, както в настоящия случай, тя вече не може да бъде възобновена.
 (88)
 Комисията не вижда никаква съществена разлика между термините „разследване“ и „процедура“. Те се използват по взаимозаменяем начин в основния регламент и в съдебната практика. Във всеки случай решението по дело T-2/95 трябва да се разглежда в контекста на решението по жалбата по това дело.
 (89)
 Няколко страни също така заявиха, че член 266 от ДФЕС не допуска частично изпълнение на съдебно решение на Съда и в настоящия случай на обръщане на тежестта на доказване. Поради това те твърдят, че Комисията погрешно е оценила само исканията за ТДПИ/ИТ на производителите износители, които са доставчици на вносителите, подали искания за възстановяване. Тези заинтересовани страни основават твърдението си на разбирането, че последиците от решението на Съда на Европейските общности по съединени дела C-659/13 C & J Clark International Limited и C-34/14 Puma SE е erga omnes и че не