стоката ще се продава на този конкретен ден. Съществуващата прозрачност на пазара всъщност позволява на купувачите мълчаливо да координират поведението си, като не купуват СПМ от доставчици, които искат по-висока цена от тази, определена от ПИ.
 (146)
 Освен това разследването показа, че по отношение на договарянето на условията пазарът е значително нестабилен в полза на купувачите на СПМ. Пазарът на СПМ всъщност е доста разпокъсан, като 40 % от доставките идват от отделни земеделски стопани, между 6 и 9 % — от PTPN, а останалата част — от доставчици, които са „по-големи“ (в сравнение с отделните земеделски стопани), но все пак имат скромен пазарен дял. Противно на това, и особено по отношение на промишлеността за производство на биодизел, купувачите са по-големи предприятия, нуждаещи се от значителни количества суровини, които по принцип не могат напълно да задоволят с вътрешни доставки. В този контекст всички купувачи ще трябва да разполагат със значителна степен на пазарна сила, за да могат да устоят на всеки опит от страна на доставчиците им да поискат по-висока от определената от ПИ цена. Следователно Комисията стигна до заключението, че съобщавайки дневните цени на СПМ по прозрачен начин, ПИ посредством PTPN на практика е определяло максималните дневни цени за СПМ в Индонезия. Тази референтна цена представлява насоки за доставчиците на СПМ да продават СПМ в Индонезия в съответствие със преследваните обществени цели.
 (147)
 В допълнение Комисията счете, че налагайки данък и такса върху износа на СПМ, ПИ поставя производителите на СПМ в нерационална от икономическа гледна точка ситуация, като ги подтиква да продават стоките си на вътрешния пазар на цени под онези, на които биха продавали, ако нямаше ограничения върху износа. Поради това те са лишени от възможността за рационален избор и са подтикнати да се съобразяват с целите на политиката, аргументиращи данъка и таксата върху износа.
 (148)
 През разследвания период налагането на данък върху износа не беше задължително за разлика от налагането на такса. Това доведе до ограничаване на доставчиците на СПМ по отношение на поведението им, тъй като налагайки тази такса, ПИ всъщност ограничава свободата на действие на доставчиците на СПМ, като на практика ограничава техните търговски решения на каква цена да продават продуктите си и къде да го правят. Ако не бяха налице такси върху износа, производителите на СПМ, които действат рационално, щяха да опитат да максимизират печалбата си, като продават още по-големи количества СПМ на експортния, вместо на вътрешния пазар.
 (149)
 Като налага тези ограничения, ПИ възпрепятства доставчиците на СПМ да постигнат максималната печалба, която биха реализирали, ако не бяха налице такси върху износа.
 (150)
 В съответствие със заключението в доклада на Апелативния орган „САЩ — изравнителни мита за DRAMs“ Комисията счете, че ПИ извършва възлагане по отношение на доставчиците на СПМ по смисъла на член 1, параграф 1, буква ), подточка iv) от Споразумението за СИМ. В този случай всъщност Апелативният орган стигна до заключението, че „може да е трудно абстрактно да се установят точните видове правителствени действия, които представляват или съответно не представляват упълномощаване или възлагане. Конкретното определение, използвано за описване на правителственото