производство в Тайланд са много над четиридесет часа седмично. Jiangsu посочи, че съгласно използвания от Комисията източник около 67 % от служителите в производствения сектор в Тайланд са работили между четиридесет и четиридесет и девет часа. Освен това в действащия понастоящем закон за защита на труда в Тайланд е предвидено, че максималният брой работни часове на седмица е четиридесет и осем часа, което следователно би било по-подходяща основа за определяне на почасовата цена на труда.
 (314)
 За изчисляване на разходите за труд на час Комисията използва четиридесет часа седмично (т.е. месечните разходи за труд в представителната държава бяха разделени на четири седмици, след това бяха разделени на четиридесет часа на седмица), което е стандартният брой отработени часове на седмица (осем часа на ден, умножени по пет работни дни). Фактът, че 67 % от служителите в производствения сектор в Тайланд работят между четиридесет и четиридесет и девет часа седмично, не показва колко служители работят четиридесет часа или повече от четиридесет часа, докато в закона за защита на труда в Тайланд е предвиден максималният брой на работните часове, но не и действителният. Поради това твърдението на страната в това отношение беше отхвърлено.
 (315)
 Ningbo Jinding заяви, че Комисията не е следвало да използва фиксирания брой работни часове на килограм произведени скрепителни елементи, установен в Jiangsu, тъй като производителността на Jiangsu е значително по-висока от тази на Ningbo Jinding поради факта, че Jiangsu използва в производствения процес горещо коване. Тази страна добави, че Комисията следва да прилага наличните факти разумно, тоест прилагането им не следва да води до напълно необосновани резултати, особено когато това не се дължи на липса на съдействие, както е в настоящия случай. EFDA подкрепи това твърдение, като отбеляза, че Комисията е завишила разходите за труд и оттам дъмпинговите маржове.
 (316)
 Ningbo Jinding също така повтори искането си да се разчита на стандартните работни часове, като заяви, че са предоставени доказателства, че трудовото законодателство на КНР, съгласно което в един работен ден има осем работни часа, е било спазено и прилагано от дружеството. Освен това в досието няма доказателства, които да показват, че трудовото законодателство на Китай не е било спазвано или прилагано, и поради това Комисията следва да изхожда от предположението, че то е спазвано.
 (317)
 Както е отбелязано в съображение 180, Комисията не успя да провери действителното използване на труд за нито един от тримата включени в извадката производители износители и поради това използва в това отношение наличните факти в съответствие с член 18 от основния регламент. Както е отбелязано в съображение 260, информацията за разликата между действително отчетените часове и часовете на влизане/напускане, установена в Jiangsu, не представлява действителното използване на работни часове в Jiangsu. Комисията е използвала само данните за времето на влизане/напускане като наличен факт за оценка на действителните работни часове. В резултат на това за Комисията не бе възможно да установи разликата между работните часове, необходими за различните методи на производство (горещо и студено коване), за някой от включените в извадката производители износители, нито пък самата отправила искането страна предостави доказателства за това как