със смесване. Според ПИ това е така, тъй като самият факт, че OPPF е създаден, за да облагодетелства (също така и) операторите, които се занимават със смесване, означава, че не може да става въпрос за безвъзмездни средства.
 (86)
 Както е обяснено в съображения 64—74, Комисията счита, че това дали операторите, които се занимават със смесване, са получавали ползи от въпросната програма няма отношение към целите на настоящото разследване. Неоспоримо е, че OPPF предоставя безвъзмездни средства в полза на производителите на биодизел — субсидия, която при липсата на програмата нямаше да съществува. Поради това твърдението беше отхвърлено.
 3.1.3. Методология, използвана при изчисляването на общия размер на ползата
 (87)
 Всички производители износители заявяват, че Комисията е допуснала грешка при изчисляването на размера на получената от тях полза, тъй като тя е включила размера на платената от OPPF сума като възстановяване на транспортните разходи. Според производителите износители тази сума е само възстановяване на вече направени от тях разходи и следователно не е полза. Освен това, един производител износител заяви, че тези разходи се определят като направени разходи, за да бъдат допустими по схемата на субсидиране, и следователно не се включват съгласно член 7, параграф 1, буква а) от основния регламент.
 (88)
 Поради изложените по-долу причини Комисията не се съгласи с това твърдение, тъй като не разглежда транспортните разходи, направени от производителите на биодизел, като „такса за кандидатстване или други разходи, които са били необходими за получаването на правото на субсидия или за получаването на същата“.
 (89)
 Първо, Комисията отбеляза, че в Насоките за изчисляване на размера на субсидиите при разследвания за налагане на изравнително мито („Насоките“) се пояснява, че „единствените такси или разходи, които обичайно могат да бъдат приспаднати, са тези, платени директно на правителството през разследвания период. Трябва да се докаже, че такова плащане е задължително за получаване на субсидията. По този начин плащанията към частни лица, напр. адвокати, счетоводители, направени при кандидатстване за субсидии, не се приспадат“ (13).
 (90)
 Обратно на това, което е предвидено в Насоките, разглежданите транспортни разходи не се плащат директно на ПИ, а на частни дружества. Освен това производителят износител не обясни по какъв начин те са „задължителни“ за получаването на субсидията.
 (91)
 Второ, Комисията счете, че транспортните разходи са по-скоро разходи, които производителите на биодизел обикновено правят при търговските си сделки с операторите, които се занимават със смесването на биодизел. Транспортните разходи обикновено са част от покупната цена/договора за покупка и поради това Комисията счита, че няма обективна обосновка за тяхното възстановяване. Следователно сумата, платена от OPPF за възстановяване на транспортните разходи представлява полза.
 (92)
 Предвид горепосоченото твърдението бе отхвърлено и Комисията заключи, че възстановяването на направените от производителите на биодизел транспортни разходи не се приспадат при изчисляването на ползата. Средствата, предоставени от Агенцията за управление на производителите на биодизел, покриват не само разликата между референтната цена на минералното дизелово гориво и референтната цена на биодизела, но и транспортните разходи като част от същите безвъзмездни средства.
 (93)
 Производителите износители също така твърдят, че правят разходи за кредити, свързани с плащанията от страна на OPPF. Според производителите