договори
 Член 13
 При дела по договори, сключени от едно лице за цел, която може да се смята за попадаща извън неговата професионална дейност, по-нататък наричано „потребител“, компетентността се определя от настоящия раздел, без да се засягат разпоредбите на чл. 4 и чл. 5, т. 5, ако става дума за:
 1.
 договор за продажба на стоки на изплащане чрез вноски; или
 2.
 договор за заем, който подлежи на изплащане на части или за всяка друга форма на кредит, предоставен за финансиране на продажбата на стоки; или
 3.
 всеки друг договор за доставка на движими корпорални предмети или за предоставяне на услуги, ако:
 а)
 в държавата по местоживеене на потребителя сключването на договора е предшествувано от конкретна покана, отправена до него, или от реклама;
 б)
 потребителят е предприел в тази държава нужните стъпки за сключването на договора.
 Когато потребител сключи договор с лице, което няма местоживеене в никоя договаряща държава, но има клон, представителство или друга форма на установяване в една от договарящите държави, при всички спорове които произтичат от дейността на клона, представителството или формата на установяване, смята се, че това лице има местоживеене в тази държава.
 Настоящият раздел не се прилага по отношение на договорите за превоз.
 Член 14
 Потребител може да заведе дело срещу другата страна по договора в съдилищата на договарящата държава по местоживеенето на тази страна или в съдилищата на договарящата страна по собственото си местоживеене.
 Другата страна по договора може да заведе дело срещу потребител само в съдилищата на договарящата държава по местоживеенето на потребителя.
 Тези разпоредби не засягат правото да се предяви насрещен иск в съда, в който е предявен първоначалният иск в съответствие с настоящия раздел.
 Член 15
 Отклонение от разпоредбите на настоящия раздел се допуска само чрез споразумение:
 1.
 сключено след възникването на спора; или
 2.
 позволяващо на потребителя да заведе дело в съдилища, различни от посочените в настоящия раздел; или
 3.
 сключено от потребителя и другата страна по договора, като при сключването на договора и двете страни имат местоживеене или обичайно местопребиваване в една и съща договаряща държава, и което предоставя компетентност на съдилищата на тази държава, при условие че такова споразумение не противоречи на правото на тази държава.“
 Член 11
 Следният текст заменя член 17 от Конвенцията от 1968 г.
 „Член 17
 Ако страните, една или повече от които са със седалище в договаряща се държава, са се споразумели в смисъл, че съд или съдилищата на договаряща се държава са компетентни да уреждат всякакви спорове, които вече са възникнали или които биха могли да възникнат във връзка с конкретно правоотношение, такъв съд или такива съдилища имат изключителна компетентност. Споразумение, по силата на което се предоставя такава компетентност, следва или да е съставено в писмен вид, или да е отразено в писмен вид, или, ако е в областта на международната търговия или търговска дейност, да е във форма, която да съответства на практиката на такава търговия или търговска дейност, за която страните или са, или са длъжни да бъдат запознати. В случаите, в които такова споразумение се сключва от страни, нито