Египет на дружества, извършващи дейност в зоната SETC (предоставяне на земя, данъчни облекчения), така и субсидиите, предоставени непряко чрез преференциално финансиране от ПК, подлежат на изравняване съгласно членове 2—4 от основния регламент. Субсидиите от втория вид могат да бъдат приписани на Египет по силата на признаването и приемането от Египет на мерките на ПК като свои собствени, например чрез Споразумението за сътрудничество, тясното сътрудничество и механизмите за сътрудничество на различни равнища. Финансовото участие също е носело ползи и е било специфично. По-долу Комисията разгледа по-подробно всички съответни субсидии.
 (707)
 След разгласяването ПЕ оспори тези констатации, като представи следните пет точки: Първо, по силата на международното право е невъзможно суверенни действия на правителството на Китай да бъдат приписвани на правителството на Египет. Второ, Комисията е пренебрегнала собствения си основен регламент, според който предоставящият орган трябва да бъде установен на собствената си територия. Трето, приписването на китайски действия на Египет е нарушило и правото на СТО, което не може да се тълкува в контекста на член 11 от Разпоредбите на Комисията по международно право относно отговорността на държавата. Четвърто, член 11 от Разпоредбите на Комисията по международно право дори не е приложим за разглежданите факти. Пето, финансовото участие в полза на Jushi и Hengshi China не е отговаряло на изискванията за специфичност съгласно член 3 от основния регламент.
 (708)
 ПК също оспори третирането от страна на Комисията на предоставените от китайски финансови институции заеми за разположени в зоната SETC египетски дружества и на вътрешнодружествените заеми между разположени в Египет дружества и техните дружества майки като подлежащи на изравняване субсидии. На първо място ПК заяви, че дадена субсидия не може да бъде „създадена“ за Китай и след това „цялостно прехвърлена“ към Египет, тъй като това би имало изравнителен ефект по отношение на законни чуждестранни инвестиции. ПК заяви още, че текстът, контекстът, предметът и целта на Споразумението за СИМ не позволяват разширяване на обхвата на понятието „правителство или публичен орган“, за да включва трета държава. Трето, ПК изтъкна, че член 11 от Разпоредбите на Комисията по международно право относно отговорността на държавата не може да се използва като подходящ контекст, тъй като не се отнася за същия предмет като този на член 1, параграф 1.1, буква а), точка 1) от Споразумението за СИМ. Дори член 11 от Разпоредбите на Комисията по международно право да бе приложим, би имало ясно несъответствие с член 1, параграф 1.1, буква а), точка 1) от Споразумението за СИМ. В този случай ПК заяви като четвърта своя точка, че Споразумението за СИМ би имала предимство пред Разпоредбите на Комисията по международно право като lex specialis.
 (709)
 Като начало Комисията отбеляза, че нито ПК, нито ПЕ представиха коментари за точността на фактите относно сътрудничеството между тези две правителства, както е описано в раздел 4.2.1 по-горе.
 (710)
 Комисията отбеляза, че възраженията на ПЕ и ПК отчасти се припокриват, а отчасти се опират на различни аргументи. Комисията анализира всички припокриващи се точки заедно, а останалите аргументи на всяко от правителствата разгледа един по един.
 (711)
 Според представеното на първо място становище на ПК