признал и приел мерките на ПКНР като свои собствени мерки, например чрез Споразумението за сътрудничество, чрез тясното сътрудничество и чрез механизмите за сътрудничество на различни нива. Финансовите участия са специфични и от тях са реализирани ползи. По-долу Комисията разглежда по-подробно всички субсидии, имащи отношение към случая.
 (95)
 След разгласяването на окончателните заключения (38) ПE и производителят износител оспориха тези констатации с пет довода. Първо, съгласно международното право не е възможно за суверенни действия на правителството на Китай да се вменява отговорност на правителството на Египет. Второ, Комисията е пренебрегнала собствения си основен регламент, съгласно който предоставящият орган трябва да бъде субект намиращ се на територията на страната на произход или износ, а не извън нея. Трето, възникването на отговорност на Египет за действия, предприети от Китай, нарушава също и правото на СТО, което не би могло да се тълкува в светлината на член 11 от разпоредбите на КМП относно отговорността на държавата. Четвърто, член 11 от разпоредбите на КМП дори не е приложим към наличните факти. Пето, финансовото участие на Jushi не отговаря на изискванията за специфичност съгласно член 3 от основния регламент.
 (96)
 В първия си довод ПЕ и производителят износител подчертават принципа на суверенитет в международното право. От тяхна гледна точка една държава е отговорна за дадено действие само тогава, когато това действие е в правомощията на тази държава. Ето защо действията на субекти, чиито правомощия произтичат от Китай, са отговорност единствено на китайската държава.
 (97)
 Комисията отхвърли това твърдение. Принципът на суверенното равенство в международното право, предвиден в член 2, параграф 1 от Устава на ООН, забранява една държава да упражнява правомощията си на територията на друга държава против волята на държавата, чиято е тази територия. Държавите обаче са свободни да разрешават действия на друга държава в рамките на своята територия. Действията на поканената държава на територията на приемащата държава може впоследствие да станат отговорност на приемащата държава. Това правило следва пряко например от Резолюция 3314 (XXIX) на Общото събрание на ООН от 1974 г. относно определението за агресия, която се приема широко като кодификация на международното обичайно право. По силата на член 3, буква е) от тази резолюция проявата на агресия от една държава спрямо друга държава се определя не само като директни атаки чрез нейните държавни органи, но и като „действия на държава, която позволява нейната територия, предоставена на разположение на друга държава, да се използва от тази друга държава за извършване на акт на агресия срещу трета държава“. Несъмнено, ако Куба беше разрешила на Съветския съюз да атакува САЩ с руски ракети от кубинска територия през 1962 г., това щеше да породи международната отговорност на Куба за актове на агресия срещу Съединените щати. Съответно в международното право се признава възможността приемащата държава да носи отговорност за действията на поканената държава и дори да се наложат санкции на приемащата държава за това, ако действията на поканената държава нанасят вреди на трета държава.
 (98)
 На второ място, ПE и производителят износител заявиха, че съгласно основния регламент на ЕС не съществува възможност на Египет да бъде вменена