всички мерки на правителството, които са в състояние да предоставят ползи, достигат равнището на финансово участие съгласно член 3 от основния регламент и член 1.1, буква а) от Споразумението за СИМ. Трябва да има доказателства за правителствена политика или програма за насърчаване на промишлеността, предмет на разследването (в този конкретен случай промишлеността за производство на биодизел/биогорива), като се упражнява власт над публични или частни органи (в настоящия случай производители на соя) или им се делегира отговорност да предоставят на промишлеността за производство на биодизел соя срещу по-ниско от адекватното възнаграждение.
 (82)
 Накратко, в съответните решения на СТО се предвижда, че:
 i)
 определянето на наличието на „финансово участие“ съгласно член 1.1, буква а), параграф 1 от Споразумението за СИМ следва да се съсредоточи върху естеството на действията на правителството, а не върху последиците или резултатите от тези действия (20). С други думи, добре известен факт е, че правителствата се намесват на пазара като регулатори и предизвикват последици върху пазара и участниците на пазара. В този смисъл държавата може например законосъобразно да наложи експортни такси с цел да се генерират приходи в случай на стоки, които са силно конкурентни на международните пазари. От друга страна, не е законосъобразно налагането на експортни ограничения, когато е очевидно, че този инструмент се използва заедно с други механизми, за да бъдат задържани стоки на вътрешния пазар и принуждавани доставчиците да продават на цени, по-ниски от пазарните, като част от по-мащабна схема, специално създадена от правителството с цел подпомагане на конкретна промишленост или група от промишлени отрасли за повишаване на тяхната конкурентоспособност. Поради това естеството на действията на правителството, включително техният контекст, предмет и цел, е подходящо за целите на оценката на елемента „финансово участие“;
 ii)
 „упълномощаване“ или „възлагане“ включва изрично и утвърдително действие, насочено към определен субект във връзка с конкретна задача или задължение, което много се различава от ситуация, в която правителството се намесва на пазара по някакъв начин, като тази намеса може доведе или да не доведе до конкретен резултат предвид фактическите обстоятелства и упражняването на свободен избор от страна на участниците на пазара. В крайна сметка основният въпрос по отношение на понятията за упълномощаване или възлагане е дали това поведение, т.е. финансово участие под формата на предоставяне на стоки срещу по-ниско от адекватното възнаграждение, се изразява в действия на правителството или представлява свободен избор на частни субекти, диктуван от пазарни съображения, като например регулаторни ограничения (21);
 iii)
 по същество член 1.1, буква а), параграф 1, подточка iv) от Споразумението за СИМ представлява разпоредба срещу заобикалянето, което означава, че за да се констатира упълномощаване или възлагане е необходимо правителството да предостави отговорност на частен орган или да упражни своята власт над частен орган, за да извърши финансово участие. В повечето случаи се очаква упълномощаването или възлагането на частен орган да включва някаква форма на заплаха или подтикване, което на свой ред може да послужи за доказателство за упълномощавано или възлагане (22). Правителствата обаче могат да разполагат и с други средства за упражняване на власт над частен орган, някои от които може да са „по-незабележими“,