по-ниска цена (а именно референтната цена за минералното дизелово гориво).
 (73)
 Комисията не се съгласи с това твърдение. Както вече бе разгледано в съображения 195—201 от Регламента за временните мерки, а също и в съображение 67, Комисията счете, че в Индонезия няма реална пазарна цена за биодизела, тъй като ПИ регулира и нарушава цялата верига за създаване на стойност в сектора на биодизела от СПМ. При всички случаи Комисията отбеляза, че единствената съществуваща на пазара цена е тази, която е платена от операторите, които се занимават със смесването на биодизел (а именно референтната цена за минералното дизелово гориво).
 (74)
 По отношение на твърдението, че ползата от програмата се получава от операторите, които се занимават със смесването на биодизел, които в крайна сметка плащат по-ниска цена за закупения от тях биодизел, Комисията отбеляза, че въпросът дали Pertamina или AKR (също) се ползват от програмата не е предмет на настоящото разследване, тъй като те не са производители износители на разглеждания продукт.
 (75)
 След окончателното разгласяване ПИ, PT Ciliandra Perkasa, Permata Group и Wilmar заявиха, че Комисията е допуснала грешка, констатирайки, че OPPF предоставя ползи на производителите на биодизел, защото:
 а)
 съпоставителният сценарий, установен от Комисията, е неправилен дотолкова, доколкото според него ако не съществуваше OPPF, производителите на биодизел биха получили по-ниска цена за техния биодизел. Според ПИ, ако OPPF не съществуваше и при липсата на правно задължение за производителите да продават биодизел на вътрешния пазар, производителите на биодизел просто биха максимизирали печалбата си и биха продавали на експортния пазар; както и
 б)
 Разходите за преработка, използвани от ПИ във формулата за изчисляване на референтната цена на биодизела, не са прекомерни големи, тъй като в тях се отчитат ПОАР и печалбата.
 (76)
 Комисията разгледа съпоставителния сценарий, представен в окончателното разгласяване и описан в съображение 65 по-горе. Въпреки това Комисията счете, че твърдението, представено от ПИ допълнително потвърждава, че OPPF предоставя ползи на производителите на биодизел. Доводът на ПИ се базира на два основни елемента: 1) няма правно задължение производителите на биодизел да продават биодизел на вътрешния пазар; и 2) производителите на биодизел са рационални икономически оператори, които се стремят да максимизират печалбата си.
 (77)
 Комисията не оспори двата елемента, посочени от ПИ. Според Комисията фактът, че въпреки липсата на правно задължение за това, рационалните икономически оператори като производителите на биодизел да решават да участват в схемата на OPPF е емпирично и неоспоримо доказателство, че за тях това е най-добрият вариант за осъществяване на тяхната дейност.
 (78)
 Ако, както твърди ПИ и Комисията няма причина да го оспорва, „частните производители на биодизел (много от които са част от мултинационални групи) имат за цел максимално да увеличат рентабилността“ (11), тогава това означава, че да се участва в схемата на OPPF е най-рентабилният съществуващ начин за осъществяване на стопанската им дейност. Следователно всеки съпоставителен сценарий би бил по-неблагоприятен за производителите на биодизел. Ако това не беше вярно, един рационален икономически оператор, свободен от правни ограничения, щеше да избере по-рентабилен вариант вместо да участва в схемата.
 (79)
 Поради това Комисията стигна до заключението, че за производителите на