са били от значение за оценката на спорните факти. Наред с правилата за възникване на отговорност принципът за estoppel, или принципът на добросъвестност, например също е част от правния ред на СТО. В конкретния случай ПE не е оспорило фактическите обстоятелства, че е приветствало, приело и оказало съдействие за предоставянето на преференциално финансиране от Китай на дружества, работещи в Египет. Тълкувателни насоки за този набор от обстоятелства могат да бъдат намерени в член 11 от разпоредбите на КМП, който също се цитира в юриспруденцията относно международните инвестиции (41). Следователно член 11 от разпоредбите на КМП е съответна норма на международното право по смисъла на член 31, параграф 3, буква в) от Виенската конвенция за правото на договорите, приложима при тълкуване на понятието „от страна на правителството“ в Споразумението за субсидиите и изравнителните мерки.
 (104)
 Според четвъртото възражение член 11 от разпоредбите на КМП не е приложим към спорните факти. Съгласно тези разпоредби една държава може да поеме отговорност за определени действия като държава правоприемник след придобиване на земя. Едно правителство може също да признае частни действия на своите граждани като свои действия. В този член обаче не се предвижда държавата да приема действия на чужда държава като свои собствени.
 (105)
 Комисията отхвърли и това възражение. Заглавието на член 11 от разпоредбите на КМП е „действие, признато и прието от държава като свое собствено“, без уточнение по отношение на първоначалния деятел. Това правило следва пряко от Резолюция 3314 (XXIX) на Общото събрание на ООН от 1974 г. относно определението за агресия, което се приема широко като кодификация на международното обичайнот право. По силата на член 3, буква е) от тази резолюция проявата на агресия от една държава срещу друга държава се определя не само като директни атаки чрез нейните държавни органи, но и като „действия на държава, която позволява нейната територия, предоставена на разположение на друга държава, да се използва от тази друга държава за извършване на акт на агресия срещу трета държава“.
 (106)
 Както Общото събрание на ООН в Резолюция 3314 (XXIX) от 1974 г. (вж. съображение 97 по-горе), така и Международният съд потвърждава свободата на държавите да приемат чужди действия като свои собствени (42). Следователно становището на Египет, че възникването на отговорност съгласно член 11 от разпоредбите на КМП се ограничава до случаите на правоприемство, свързани с територията, или до случаи, при които правителството признава и приема частни неправомерни действия, извършени на територията на държавата, не се подкрепя от международната практика.
 (107)
 В петото си възражение ПE и производителят износител твърдят, че финансовото участие на ПКНР в субекти в Египет не е специфично. Те цитират член 4, параграф 2 от основния регламент, съгласно който получателят на финансовата помощ трябва да попада „в рамките на компетентността на предоставящия орган“. Според тях думите „предоставящ орган“ не означават „орган, който признава и приема“. Освен това при предишни разследвания предоставящият орган за китайските субекти винаги е бил китайското правителство. ПЕ заключава, че финансовото участие на ПКНР не може да бъде специфично, „тъй като предприятията, намиращи се в Египет, не са в рамките на