на Deutsche Bank за 2006 г. относно китайския банков сектор, от прегледа на СТО за политиката на Китай (2010 г. и 2012 г.), Докладът на световната банка „Китай 2030 г.“, информация, предоставена от съдействащите производители износители и информация, налична в жалбата. Що се отнася до чуждестранните банки, независими източници изчисляват, че те представляват незначителна част от банковия сектор в Китай и съответно не играят съществена роля в политиката на кредитиране; като е налице информация, че те може би възлизат едва на 1 % от китайския пазар (51). Публично достъпната информация потвърждава също, че китайските банки, и по-специално големите търговски банки, все още разчитат на държавни акционери и на държавата за попълване на капитала в случай на липса на капиталова адекватност поради разрастване на кредитната дейност (52).
 (168)
 Що се отнася до банките, предоставили заеми на съдействащите производители износители, мнозинството от тях са държавни банки. Въз основа на наличната информация беше констатирано, че най-малко 14 от 17-те докладвани банки са държавни, включително основните търговски банки в Китай като Банка на Китай, Китайска строителна банка и Промишлена и търговска банка на Китай. По отношение на останалите засегнати държавни банки Комисията отново поиска същата упомената по-горе информация относно държавния контрол и изпълнението на държавни политики или обслужването на интереси във връзка със стоманодобивната промишленост. Тази подробна информация не беше предоставена. Поради това заключението е, че банките се контролират от държавата и упражняват държавна власт по такъв начин, че действията им биха могли да бъдат приписани на държавата. По тази причина държавните банки в Китай следва да бъдат считани за публични организации.
 (169)
 Друг признак за намесата на ПКНР на китайския финансов пазар, е ролята, която КНБ играе при определянето на специфичните ограничения по отношение на начина, по който се определят и променят лихвените проценти. В действителност разследването установи, че КНБ се характеризира със специфични правила по отношение на начина, по който варират лихвените проценти в Китай. Съгласно наличната информация тези правила са определени в циркуляр на КНБ относно „Въпроси на коригирането на лихвените проценти по депозитите и заемите -Yinfa No 251, 2004 г.“ („Циркуляр 251“). От финансовите институции се изисква да отпускат заеми при лихвени проценти, простиращи се в определени рамки спрямо референтния лихвен процент на КНБ. За заемите, отпускани от търговските банки и заемите със стопанско предназначение, отпускани от стратегическите банки, не съществува горна граница, а само долна такава. При градоустройствените кредитни кооперации и селскостопанските кредитни кооперации съществува и горна, и долна граница. За заемите, отпускани при преференциални условия и за заемите, за които Държавният съвет прилага специфична уредба, лихвените проценти не регистрират възходящо развитие. Комисията поиска от ПКНР разяснения относно определението и формулировката в циркуляр 251, както и относно съществувалото преди това законодателство (Циркуляр на КНБ относно разширяването на обхвата на вариация на лихвения процент по заемите, отпускани от финансовите институции – YinFa No 250, 2003 г.). Както обаче е посочено в съображения 161 и 162 по-горе, ПКНР отказа да предостави въпросните циркуляри, което попречи на Комисията да провери съдържанието им и да потърси обяснения. Тъй като ПКНР не предостави информация,