Китайската икономическа система се основава на концепцията за „социалистическа пазарна икономика“. Тази концепция е залегнала в Китайската конституция и определя икономическото управление на КНР. Основният принцип е „социалистическа обществена собственост върху средствата за производство, а именно собственост на целия народ и колективна собственост на трудещите се“. Държавната икономика е „водеща сила на националната икономика“, а държавата е призвана „да гарантира нейната консолидация и растеж“ (18). Поради това цялостното устройство на китайската икономика не само дава възможност за значителна правителствена намеса в икономиката, но и изрично я предписва. Схващането, че обществената собственост превъзхожда частната, е отразено в цялата правна система и се изтъква като общ принцип във всички основни законодателни актове. Китайският закон за собствеността е отличен пример: той се позовава на началния етап на социализма и възлага на държавата поддържането на основната икономическа система, при която обществената собственост играе доминираща роля. Други форми на собственост се допускат, като в закона се разрешава те да се развиват паралелно с държавната собственост (19).
 (60)
 Освен това съгласно китайското законодателство социалистическата пазарна икономика се развива под ръководството на Китайската комунистическа партия (ККП). Структурите на китайската държава и на ККП са преплетени на всички равнища (правно, институционално, лично), образувайки една сложна структура, в която не може да се направи разлика между функциите на ККП и тези на държавата. След изменението на китайската конституция през март 2018 г. водещата роля на ККП се засилва още повече, като се утвърждава в текста на член 1 от Конституцията. След вече съществуващото първо изречение — „[с]оциалистическата система е основната система на Китайската народна република“ — е добавено ново, второ изречение, което гласи: „[о]пределящата черта на социализма с китайски характеристики е ръководната роля на Комунистическата партия на Китай“ (20). Това показва безспорния и нарастващ контрол на ККП върху икономическата система на КНР. Тази ръководна роля и този контрол са присъщи на китайската система и се простират отвъд обичайните граници в други държави, където правителствата упражняват общ макроикономически контрол, в чиито рамки се проявяват силите, действащи на свободния пазар.
 (61)
 Китайската държава провежда интервенционистка икономическа политика в изпълнение на цели, съобразени с политическия дневен ред, определен от ККП, а не с преобладаващите икономически условия на свободния пазар (21). Икономическите инструменти за намеса, използвани от китайските власти, са многобройни и включват системата на промишлено планиране, финансовата система, както и инструменти на нивото на регулаторната среда.
 (62)
 Първо, на ниво цялостен административен контрол китайската икономика се направлява чрез сложна система за промишлено планиране, която засяга всички икономически дейности в държавата. В своята цялост тези планове обхващат обширна и сложна матрица от сектори и междусекторни политики, която съществува на всички равнища на управлението. Плановете на равнище провинция са подробни, докато в националните планове се определят по-широки цели. В плановете се посочват също така средствата за подкрепа на съответните отрасли/сектори, както и сроковете, в които трябва да бъдат постигнати целите. Въпреки че някои планове все още съдържат изрични производствени цели, това е характеристика най-вече на планирането в миналото. В съответствие с плановете и с правителствените приоритети отделни промишлени сектори и/или проекти се избират като