управлението на риска обхваща самата система и интегрирането ѝ в железопътната система като цяло.
 2. ОПИСАНИЕ НА ПРОЦЕДУРАТА ЗА ОЦЕНКА НА РИСКА
 2.1. Общо описание
 2.1.1.
 Процедурата за оценка на риска е цялата итеративна процедура, която включва:
 а)
 дефинирането на системата;
 б)
 анализа на риска, включително идентифицирането на опасностите;
 в)
 определянето на риска.
 Процедурата за оценка на риска взаимодейства с управлението на опасностите в съответствие с точка 4.1.
 2.1.2.
 Дефинирането на системата следва да засяга най-малко следните въпроси:
 а)
 цел на системата (предназначение);
 б)
 функции и елементи на системата, според случая (включително човешки, технически и експлоатационни елементи);
 в)
 граници на системата, включително други системи, с които взаимодейства;
 г)
 физически (взаимодействащи системи) и функционални (функционални входящи и изходящи параметри) интерфейси;
 д)
 среда на системата (например енергийни и топлинни потоци, удари, вибрации, електромагнитни смущения, използване при експлоатация);
 е)
 съществуващи мерки за безопасност и след необходимите съответни итерации — дефиниране на изискванията за безопасност, идентифицирани при процедурата за оценка на риска;
 ж)
 хипотези, които определят границите за оценката на риска.
 2.1.3.
 За дефинираната система се извършва идентифициране на опасностите в съответствие с точка 2.2.
 2.1.4.
 Приемливостта на риска на оценяваната система се определя с помощта на един или няколко от следните принципи за приемливост на риска:
 а)
 прилагането на практически правилници (раздел 2.3);
 б)
 сравнение с подобни системи (раздел 2.4);
 в)
 конкретно изчисление на риска (раздел 2.5).
 В съответствие с принципа, посочен в точка 1.1.5, оценяващият орган се въздържа от налагане на определен принцип за приемливост на риска, който да бъде използван от вносителя на предложението.
 2.1.5.
 При определянето на риска вносителят на предложението трябва да докаже, че избраният принцип за приемливост на риска се прилага правилно. Вносителят на предложението проверява също така дали избраните принципи за приемливост на риска са използвани последователно.
 2.1.6.
 Чрез прилагането на тези принципи за приемливост на риска се определят възможните мерки за безопасност, които правят риска(овете) на оценяваната система приемлив(и). Измежду мерките за безопасност, тези които са избрани за контрол на риска(овете) се превръщат в изискванията за безопасност, които трябва да бъдат изпълнени от системата. Спазването на тези изисквания за безопасност се доказва в съответствие с точка 3.
 2.1.7.
 Итеративната процедура за оценка на риска може да се счита за завършена, когато се докаже, че всички изисквания за безопасност са изпълнени и че няма разумно предвидими опасности, които трябва да бъдат разгледани.
 2.2. Идентифициране на опасностите
 2.2.1.
 Вносителят на предложението систематично идентифицира, като използва широки експертни знания и опит на компетентен екип, всички разумно предвидими опасности за цялата оценявана система, когато е целесъобразно, за функциите ѝ, както и за нейните интерфейсите.
 Всички идентифицирани опасности се вписват в регистъра на опасностите в съответствие с точка 4.
 2.2.2.
 За да се съсредоточат усилията по оценката на риска върху най-важните рискове, опасностите се класифицират според изчисления риск, произтичащ от тях. На базата на експертна преценка, опасностите, свързани с широко приемлив риск, не се анализират допълнително, но се вписват в регистъра на опасностите. Класифицирането им се обосновава, за да се позволи извършването на независима оценка от оценяващ орган.
 2.2.3.
 Като критерий,