секунди.
 2.2.4.
 Преди сблъсъка датчиците трябва да бъдат разположени в отделението за пътници и в багажника на превозното средство, както следва:
 а)на разстояние не повече от 250 mm от тапицерията на тавана над седалката на водача или близо до горния център на отделението за пътници;
 б)на разстояние не повече от 250 mm от пода пред задната (или най-задната) седалка в отделението за пътници;
 в)на разстояние не повече от 100 mm от тавана на багажните отделения в превозното средство, които не са пряко засегнати от конкретния сблъсък, който ще се състои.
 2.2.5.
 Датчиците се монтират здраво върху конструкцията или седалките на превозното средство и се защитават с оглед на планираното изпитване на сблъсък, от отломки, изпуснат газ от въздушната възглавница и летящи предмети. Измерванията, направени вследствие на сблъсъка, се записват чрез измервателни уреди, разположени в превозното средство, или чрез дистанционно предаване.
 2.2.6.
 Превозното средство може да се намира или на открито, в зона, защитена от вятъра и възможно слънчево въздействие, или на закрито, в достатъчно голямо или проветрявано пространство, така че да се предотврати натрупването на водород в отделенията за пътници, багаж или товари до повече от 10 % от целевите критерии.
 2.2.7.
 В затворени помещения събирането на данни от сблъсъка започва, когато превозното средство напълно спре. Данните от датчиците се отчитат най-малко на всеки 5 секунди в продължение на 60 минути след изпитването. За измерванията може да се приложи забавяне от първи порядък (времеконстанта) до максимум 5 секунди, за да се осигури „изглаждане“ и да се филтрира ефектът от неточно измерване.
 2.2.8.
 Филтрираните показания от всеки датчик трябва да бъдат под целевите критерии от 3±1,0% за водород или 2,25 ± 0,75% за хелий във всеки момент от периода от 60 минути след изпитването на сблъсък.
 2.3.
 Изпитване за съответствие в условия на единична неизправност
 Провежда се процедурата на изпитване от точка 2.3.1. или точка 2.3.2.:
 2.3.1.
 Процедура на изпитване на превозно средство, оборудвано с детектори за утечки на газ
 2.3.1.1.
 Условия на изпитване
 2.3.1.1.1.
 Изпитвано превозно средство: Задвижващата система на изпитваното превозно средство се пуска в ход, подгрява се до нейната нормална работна температура и се оставя да работи по време на изпитването. Ако превозното средство не е превозно средство с горивен елемент, то се подгрява и се оставя да работи на празен ход. Ако изпитваното превозно средство има система за автоматично спиране на двигателя, когато е на празен ход, се предприемат мерки да се избегне такова спиране.
 2.3.1.1.2.
 Изпитвателен газ: две смеси от въздух и газообразен водород: концентрация на водород във въздуха от 2 ± 1,0 % (или по-ниска), за да се провери функцията за издаване на предупреждение, и концентрация на водород във въздуха от 3±1,0% (или по-ниска), за да се провери запорната функция. Подходящите концентрации се подбират въз основа на препоръките (или спецификацията на детектора), предоставени от производителя.
 2.3.1.2.
 Метод на изпитване
 2.3.1.2.1.
 Подготовка за изпитването: За изпитването трябва да се изключи всякакво влияние на вятъра, като се използват подходящи средства, например:
 а)към детектора за утечки на газообразен водород се прикрепва маркуч за подаване на изпитвателен газ;
 б)детекторът