Обединеното кралство:
 1.
 в Англия и Уелс — до High Court of Justice или, при решения за издръжка, до Magistrates' Court след предаване на делото от държавния секретар;
 2.
 в Шотландия — до Court of Session или, при решения за издръжка, до Sheriff Court след предаване на делото от държавния секретар;
 3.
 в Северна Ирландия — до High Court of Justice или, при решения за издръжка, до Magistrates' Court след предаване на делото от държавния секретар.“
 Член 17
 Следният текст заменя член 37 от Конвенцията от 1968 г.:
 „Член 37
 Жалбата срещу решение, с което се допуска изпълнение, се подава в съответствие с процесуалните правила за състезателните производства:
 —
 в Белгия до tribunal de première instance или rechtbank van eerste aanleg,
 —
 в Дания до landsret,
 —
 във Федерална република Германия до Oberlandesgericht,
 —
 във Франция до cour d'appel,
 —
 в Ирландия до High Court of Justice,
 —
 в Италия до corte d'appello,
 —
 в Люксембург до Cour supérieure de Justice, който заседава като апелативен съд по граждански дела,
 —
 в Нидерландия до arrondissementsrechtbank,
 —
 в Обединеното кралство:
 1.
 в Англия и Уелс — до High Court of Justice или, при решения за издръжка, до Magistrates' Court;
 2.
 в Шотландия — до Court of Session или, при решения за издръжка, до Sheriff Court;
 3.
 в Северна Ирландия — до High Court of Justice или, при решения за издръжка, до Magistrates' Court.
 Решението, постановено по жалбата, може да бъде атакувано само:
 —
 в Белгия, Франция, Италия, Люксембург и Нидерландия, чрез касационна жалба,
 —
 в Дания, чрез жалба до højesteret с разрешение на Министъра на правосъдието,
 —
 във Федерална република Германия, чрез Rechtsbeschwerde,
 —
 в Ирландия чрез жалба по правните пунктове до Върховния съд,
 —
 в Обединеното кралство, чрез единствена по-нататъшна жалба по правните пунктове.“
 Член 18
 След първата алинея от член 38 от Конвенцията от 1968 г. се добавя следната алинея:
 „Когато решението е било постановено в Ирландия или Обединеното кралство, всяка форма на обжалване, която съществува в държавата, в която е постановено, се смята за обикновена жалба по смисъла на първата алинея.“
 Член 19
 Следният текст заменя първата алинея от член 40 от Конвенцията от 1968 г.:
 „Ако молбата за изпълнение бъде отхвърлена, молителят може да обжалва:
 —
 в Белгия, до cour d'appel or hof van beroep,
 —
 в Дания до landsret,
 —
 във Федерална република Германия, до Oberlandesgericht,
 —
 във Франция, до cour d'appel,
 —
 в Ирландия, до High Court,
 —
 в Италия, до corte d'appello,
 —
 в Люксембург, до Cour superieure de Justice, който заседава като апелативен съд по граждански дела,
 —
 в Нидерландия, до gerechtshof,
 —
 в Обединеното кралство:
 1.
 в Англия и Уелс — до High Court of Justice или, при решения за издръжка, до Magistrates' Court;
 2.
 в Шотландия — до Court of Session или, при решения за издръжка, до Sheriff Court;
 3.
 в Северна Ирландия — до High Court of Justice или, при решения за издръжка, до Magistrates' Court.“
 Член 20
 Следният текст заменя член 41 от Конвенцията от 1968 г.:
 „Член 41
 Решение,