политика в изпълнение на цели, съобразени с политическия дневен ред, определен от ККП, а не с преобладаващите икономически условия на свободния пазар (12). Икономическите инструменти за намеса, използвани от китайските органи, са многобройни и включват системата на промишлено планиране, финансовата система, както и инструменти на равнището на регулаторната среда.
 (57)
 Първо, на равнище цялостен административен контрол китайската икономика е направлявана чрез сложна система за промишлено планиране, която засяга всички икономически дейности в държавата. В своята цялост тези планове обхващат обширна и сложна матрица от сектори и междусекторни политики, която съществува на всички равнища на управлението. Плановете на равнище провинция са подробни, докато в националните планове се определят по-широки цели. В плановете се посочват и средствата за подкрепа на съответните отрасли/сектори, както и сроковете, в които трябва да бъдат постигнати целите. Някои планове съдържат изрично посочени производствени цели. В съответствие с плановете и с правителствените приоритети отделни промишлени сектори и/или проекти се определят за приоритетни (в положително или в отрицателно отношение), като им се задават конкретни цели за развитие (промишлено обновяване, международно разрастване и други). Икономическите оператори, както държавни, така и частни, трябва ефективно да приспособят търговските си дейности към реалността, наложена от системата за планиране. Това е така не само поради обвързващия характер на плановете, но и защото съответните китайски органи на всички равнища на управление се придържат към системата на планиране и използват дадените им правомощия в съответствие с това, като по този начин принуждават икономическите оператори да спазват приоритетите, определени в плановете (вж. също раздел iv) по-долу) (13).
 (58)
 Второ, на равнище разпределяне на финансовите ресурси финансовата система на КНР е доминирана от държавните търговски банки. При създаване и прилагане на кредитната си политика тези банки трябва да съгласуват действията си с целите на промишлената политика на правителството, вместо да оценяват предимно икономическите преимущества на даден проект (вж. също раздел vii) по-долу) (14). Същото се отнася и за останалите компоненти на китайската финансова система, в това число капиталовите пазари, пазарите на облигации, частните капиталови пазари и други. Въпреки че са по-малко значими от банковия сектор, те са институционално и оперативно създадени не с цел постигане на максимално ефективно функциониране на финансовите пазари, а с цел осигуряване на контрол и създаване на условия за намеса от страна на държавата и на ККП (15).
 (59)
 Трето, на равнище регулаторна среда намесата на държавата в икономиката има различни проявления. Например правилата за обществените поръчки редовно се използват за постигане на политически цели, различни от икономическата ефикасност, като по този начин се подкопават пазарните принципи в тази сфера. По-конкретно в приложимото законодателство се предвижда провеждането на обществени поръчки с цел да се улесни постигането на целите, определени в държавните политики. Въпреки това естеството на тези цели остава неопределено, като по този начин се дава широка свобода на преценка на органите за вземане на решения (16). Също така в областта на инвестициите ПКНР поддържа значителен контрол и влияние върху предназначението и размера на държавните и частните инвестиции. Органите използват инвестиционни проучвания, както и различни стимули, ограничения и забрани, свързани с тях, като важен