интереса на Съюза), засегнатите производители износители не биха могли да имат оправдани очаквания, че няма да им бъдат наложени окончателни антидъмпингови мерки. Следователно налагането на такива мерки, дори с обратно действие, quod non, не може да се тълкува като нарушение на оправданите правни очаквания.
 (140)
 Трето, Clarks et al заяви, че ще бъде дискриминиращо и в нарушение на член 266 от ДФЕС да се наложи повторно антидъмпингово мито на седемдесетте засегнати производители износители, като се има предвид, че след решенията по дела Brosmann и Aokang не е имало повторно наложено антидъмпингово мито.
 (141)
 Това твърдение е необосновано. Вносителите, които са внасяли от Brosmann и от останалите четирима производители износители, засегнати от решението по дела C-247/10 P и C-249/10 P, са в различно правно и фактическо положение, тъй като техните производители износители са решили да обжалват оспорвания регламент и тъй като платените от тях мита са им били възстановени, така че те са защитени от член 221, параграф 3 от Митническия кодекс на Общността. При другите няма обжалване, нито възстановяване на мита. В това отношение вж. също съображения 118—122.
 (142)
 Четвърто, Clarks et al заяви, че са налице редица нередности в процедурата, произтичащи от настоящото разследване. На първо място, от дружеството твърдят, че е възможно засегнатите производители износители вече да не са в състояние да изготвят съдържателни коментари или да предоставят допълнителни доказателства в подкрепа на исканията за ТДПИ/ИТ, които са подали преди няколко години. Възможно е например дружествата вече да не съществуват или съответните документи да не са на разположение.
 (143)
 Освен това Clarks et al заяви, че за разлика от първоначалното разследване, сега мерките на Комисията de facto и de jure ще засегнат само вносителите, докато те няма как да предоставят каквато и да е съществена информация и не могат да изискват от доставчиците си да сътрудничат с Комисията.
 (144)
 Комисията отбелязва, че никоя разпоредба от основния регламент не я задължава да предостави на дружествата износители, подали искания за ТДПИ/ИТ, възможността да допълнят липсваща фактическа информация. Всъщност, както е посочено и в съображение 88, доказателствената тежест е за производителя, който желае да поиска ТДПИ/ИТ в съответствие с член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент. Правото на изслушване се отнася за оценката на фактите, но не включва правото да се отстраняват пропуски в предоставената информация. В противен случай производителите износители биха могли неограничено да удължават времето за оценка, като предоставят информацията на части.
 (145)
 Във връзка с това се припомня, че Комисията не е длъжна да изисква от производителите износители да допълнят исканията си за ТДПИ/ИТ. Както е посочено в съображение 84, Комисията може да извърши своята оценка въз основа на представената от производителя износител информация. Във всеки случай засегнатите производители износители не оспориха извършената от Комисията оценка на исканията им за ТДПИ/ИТ и не посочиха на кои документи или лица вече не може да се разчита. Следователно твърдението е толкова абстрактно, че институциите не могат да вземат под внимание тези затруднения при оценяването на исканията за ТДПИ/ИТ. Тъй като този довод се основава на твърдения и не