и информация, налична в жалбата. Що се отнася до чуждестранните банки, независими източници считат, че те представляват малцинствен дял от китайския банков сектор, така че имат незначителна роля в отпускането на заеми за финансиране на политиките, като информацията от значение подсказва, че тя вероятно възлиза на едва 1 % от китайския пазар (6). Публично достъпната информация от значение потвърждава също, че китайските банки, и по-специално големите търговски банки, все още разчитат на държавни акционери и на държавата за попълване на капитала в случай на капиталова недостатъчност поради разрастване на кредитната дейност (7). Що се отнася до банките, предоставили заеми на оказалите съдействие производители износители, мнозинството от тях са държавни банки. В действителност, въз основа на наличната информация беше установено, че най-малко 13 от 19-те включени в доклада банки са държавни, включително две стратегически банки (Китайската банка за насърчаване на износа и вноса, Китайската банка за развитие) и по-големите търговски банки в Китай, като Селскостопанската банка на Китай, Националната банка на Китай, Строителната банка на Китай и Промишлената и търговска банка на Китай.
 По отношение на останалите държавни банки Комисията отново поиска същата упомената по-горе информация относно държавния контрол и обслужването на държавни политики или интереси във връзка с хартиената промишленост. Такава подробна информация и в този случай не беше предоставена, освен неколкократното настояване Комисията да се позовава на съответните годишни доклади на банките, които в по-голямата част от случаите бяха публикувани на китайски език без превод на английски. Информацията в годишните доклади на банките обаче не съдържа необходимата подробна информация. Що се отнася до стратегическите банки, разследването установи, че не са налице ясни законодателни разпоредби, които да регламентират тяхната роля и връзката им с държавата. Въпреки това, съгласно изявление на ПКНР по време на проверка на място изглежда, че стратегическите банки са оказвали подкрепа за осъществяването на държавните политики в Китай и не работят за печалба. Всички изложени дотук факти потвърждават твърдението, че четирите банки се контролират от държавата и упражняват държавна власт по такъв начин, че действията им биха могли да бъдат приписани на държавата.
 (86)
 Също така Комисията опита да проучи разликата между стратегическите банки (съгласно наличната информация това са Китайската банка за насърчаване на износа и вноса, Китайската банка за развитие и Китайската банка за развитие на селското стопанство) и държавните търговски банки. Комисията поиска разяснения относно тези два отделни вида финансови институции. ПКНР заяви, че стратегическите банки не разполагат с писмени правни разпоредби, регулиращи сектора, тъй като китайските власти понастоящем изготвят проект на закон за стратегическите банки. Също така беше заявено, че една стратегическа банка (а именно Китайската банка за развитие) не следва да бъде считана за такава, тъй като е станала акционерно дружество и се намира в период на преход. В Предоставената информация потвърждава, че стратегическите банки се ползват с различно третиране в сравнение с търговските банки, контролирани от държавата. Въпреки липсата на нормативна уредба, регулираща сектора на стратегическите банки и начина, по който тези банки работят на китайските финансов пазар, от изрично посочените по-долу циркуляри на НБК личи, че тези банки се ползват със